Справа № 341/66/17
Провадження № 11-кп/779/168/2017
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000459 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року, згідно якого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту на строк один місяць.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині призначення покарання у виді арешту на строк один місяць, обрати громадські роботи або інше більш м`яке покарання. Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання застосував ст. 69 КК України, тобто призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. Він щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував заподіяні збитки, потерпіла просила його суворо не карати. Звертає увагу, що він раніше ніколи не притягувався до будь-якої відповідальності. Також в нього позитивна характеристика за місцем проживання та добре ставлення і відношення з боку односельчан та знайомих. Вважаю, що суд, враховуючи зазначені вище пом`якшуючі обставини, відсутність будь-яких обтяжуючих обставин, його негативне ставлення до вчиненого злочину, суд призначив йому занадто суворе покарання. Наголошує, що суд при призначенні покарання повинен обрати такий вид покарання, який буде достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

18 грудня 2016 року обвинувачений проживаючи в с. Озеряни Галицького району і, знаючи, що у підсобному приміщенні його односельчанки ОСОБА_8 , яка проживає по АДРЕСА_2 , в цьому ж населеному пункті, знаходиться спортивний велосипед іноземного виробництва марки «FORESTER» оранжевого кольору, вирішив вчинити крадіжку даного велосипеда. Знаючи, що ОСОБА_8 ночує у своєму житловому будинку, останній у нічний час зайшов на територію ОСОБА_8 , підійшов до її підсобного приміщення, у якому знаходився велосипед та переконавшись, що поблизу нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, відсунув засув на вхідних дверях підсобного приміщення та проник усередину.

Перебуваючи у середині підсобного приміщення, побачив навпроти вхідних дверей припертий до дерев`яної дошки спортивний велосипед, який належав ОСОБА_9 вирішив його викрасти. Викотив з підсобного приміщення даний велосипед і втік з ним з місця злочину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1 000 грн. В подальшому ОСОБА_6 викрадений велосипед відтягнув у напівзруйноване приміщення яке знаходиться по АДРЕСА_3 , де і переховував його до дня викриття працівниками поліції його злочинної діяльності.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду була належним чином повідомлена, заяв про розгляд справи за її участю та про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе переглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, просить її задовольнити;

- прокурор вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Апелянт висловив свою незгоду в частині призначеного йому покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними та непереконливими.

Так, як вбачається зі змісту вироку, призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховував суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав те, що обвинувачений у вчиненому щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував заподіяні збитки, потерпіла просить його суворо не карати.

Вивченням особи обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_6 проживає в с. Озеряни Галицького район, Івано-Франківської області, не працює, на обліку у психоневрологічному, наркологічному кабінеті Галицької ЦРЛ не перебуває.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його позитивну характеристику за місцем проживання, та його ставлення до вчиненого, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, не пов`язане з позбавленням волі, з застосовуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин - у виді арешту.

Колегія суддів, вважає, що обставини, викладені в доводах апеляційної скарги як підстави для пом`якшення ОСОБА_6 покарання, констатуються з формальних підстав, адже суд першої інстанції їх в повній мірі врахував, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Перейшовши до більш м`якого покарання, незазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді арешту. При цьому, визначив його у розмірі найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього кодексу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, призначення більш м`яких видів покарання, - виправних робіт, громадських робіт, штрафу не є співрозмірним, та є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

З огляду на наведене, колегія суддів, не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, що відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для зміни вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2