АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000129 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000129 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Таке рішення суд мотивував тим, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року було скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК України зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду з підстав невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт, в якому були зазначені лише встановлені в ході досудового розслідування фактичні обставини, не містив формулювання обвинувачення відповідно до ________________________________________________________
Справа №11-кп/796/16/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 4 ст. 368 КК України Доповідач ОСОБА_1

положень закону.

Крім того, судом апеляційної інстанції було визнано, що зміна обвинувачення прокурором під час судового розгляду, шляхом доповнення обвинувального акта викладом фактичних обставин, які прокурор вважав доведеними, суперечила вимогам ст. 338 КПК України, оскільки прокурор має право змінити обвинувачення в суді, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а не доповнювати обвинувальний акт, що перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.
Також з даних реєстру досудового розслідування, долученого до обвинувального акта, вбачається, що серед інших процесуальних рішень у кримінальному провадженні Дніпровським районним судом м. Києва 19 квітня 2016 року було винесено ухвалу про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК України прокурору на підставі ст. 291 КПК України для усунення недоліків та виконання вимог кримінального процесуального кодексу.
Проте, обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, складений та затверджений 05 травня 2016 року прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , що в подальшому надійшов до Дніпровського районного суду м. Києва, містить виклад фактичних обставин, які прокурор вважав доведеними, та у ньому наведено формулювання обвинувачення, яке за змістом в порівнянні повністю ідентичне зі змістом обвинувачення, що було сформульоване прокурором у обвинувальному акті від 07 липня 2015 року під час першого розгляду справи в суді, шляхом доповнення обвинувального акта, який не відповідав вимогам ст. 291 КПК України, що й стало підставою для скасування вироку Дніпровського районного суду м.Києва від 10 вересня 2015 року.

Таким чином, фактично прокурором не було усунуто ті недоліки, що зазначені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, якою скасовано вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 10 вересня 2015 року, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам кримінального процесуального кодексу України, в тому числі й в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року про повернення обвинувального акту прокурору.
Також в обвинувальному акті не в повній мірі зазначені дані про особи обвинувачених, зокрема відомості про сімейний стан, дані щодо наявності неповнолітніх дітей, пільги, які є важливими при вирішенні питання про призначення покарання, у випадку доведеності їх вини.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000129 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, що надійшли до суду з новим обвинувальним актом, відсутні матеріали судового провадження з відповідними документами, що були предметом дослідження та оцінки суду, за результатами розгляду яких ухвалювались вищезазначені рішення судами першої та апеляційної інстанції, в тому числі відсутні оригінали рішень відповідних судів, що є невід`ємною частиною кримінального провадження, а також до обвинувального акта не долучено витяг з кримінального провадження №0000129 на підтвердження тієї обставини, що досудове розслідування здійснювалось в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, із зазначенням групи слідчих, уповноважених на здійснення досудового розслідування, та прокурорів, що уповноважені здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000129.
Крім того, відповідно до загальних положень закінчення досудового розслідування, звернення до суду з обвинувальним актом є однією з форм закінчення досудового розслідування, що визначено положеннями глави 24 КПК України, яка в тому числі визначає продовження строку досудового розслідування та відноситься до переліку положень розділу III КПК України «Досудове розслідування», та з цих підстав суд погодився з доводами захисту про складання прокурором і затвердження обвинувального акту 05 травня 2016 року, з подальшим врученням обвинуваченим та захисту, поза межами визначеного КПК України двохмісячного строку досудового розслідування.
І за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує, щообвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, зокрема на виконання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, дату, місце, спосіб, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а суд першої інстанції,зазначаючи про некоректність викладення в обвинувальному акті обставин пред`явленого обвинувачення, вийшов за межі, визначені ст. 314 КПК України, оскільки повинен був лише перевірити, чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 цього Кодексу, не вдаючись до аналізу правильності викладення формулювання обвинувачення, а також порівняння змісту формулювання обвинувачення з формулюванням обвинувачення, викладеним у попередньому обвинувальному акті.
Крім того, вказані висновки суду є суперечливими по своїй суті, оскільки суд, зазначаючи в своїй ухвалі про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містить формулювання обвинувачення, в той же час повертає вказаний обвинувальний акт прокурору з підстав невідповідності його в цій частині вимогам КПК України, хоча з аналізу ст. 291 КПК України та інших положень КПК України слідує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить вимог щодо правильності викладення змісту формулювання обвинувачення, а відтак, суд вдався до оцінки доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що не є предметом дослідження під час підготовчого судового засідання.

З цих підстав не заслуговують на увагу і викладені в ухвалі суду висновки про ідентичність пред`явленого обвинувачення з обвинуваченням, викладеним у попередньому обвинувальному акті, оскільки ці питання не можуть бути предметом судової перевірки в стадії підготовчого судового засідання, а підлягають вирішенню лише в стадії судового розгляду, в тому числі шляхом реалізації прокурором своїх повноважень щодо зміни, доповнення обвинувачення або відмови від підтримання державного обвинувачення.
Натомість про хибність висновків суду свідчить той факт, що обвинувачення сформульоване відносно обвинуваченого із зазначенням правової кваліфікації, яка містить в собі не тільки посилання на окремі статті (частини статті) кримінального закону, але й формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Крім того, судом при проведенні підготовчого судового засідання порушено вимоги ст. 319 КПК України, оскільки у кримінальному провадженні №0000129 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК України в попередньому складі суду вже було проведено підготовче судове засідання, за результатами якого обвинувальний акт призначено до судового розгляду, а тому при проведенні повторного підготовчого судового засідання, суд вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки підготовче судове засідання згідно чинного Кримінального процесуального кодексу України відноситься до стадії підготовчого провадження, а не судового розгляду, з якого, відповідно до положень ч. 1 ст. 319 КПК України, суд першої інстанції мав розпочати проводити розгляд кримінального провадження.
Також, вирішуючи питання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд, згідно ст.ст. 314-317 КПК України, не вирішує питання щодо строків проведення досудового розслідування, оскільки це виходить за межі компетенції суду у підготовчому судовому засіданні.
Разом з тим, не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта і доводи про те, щов матеріалах кримінального провадження №0000129 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України відсутні матеріали судового провадження з відповідними документами, що були предметом дослідження та оцінки суду, за результатами яких ухвалювались рішення судами першої та апеляційної інстанцій та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по вказаному кримінальному провадженню, оскільки надання вказаних документів, визначених в ухвалі суду, до початку судового розгляду прямо заборонено ст. 291 КПК України.
Крім того, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено вичерпний перелік анкетних відомостей щодо обвинуваченого, які має містити обвинувальний акт, тому вимога суду першої інстанції щодо не зазначення в обвинувальному акті в повній мірі даних про особи обвинувачених, зокрема відомості про сімейний стан, дані щодо наявності неповнолітніх дітей, пільги, які є важливими при вирішенні питання про призначення покарання, у випадку доведеності їх вини, суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Тому, на думку апелянта, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а під час досудового розслідування будь-яких порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які унеможливили б призначення обвинувального акту до судового розгляду по суті, допущено не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинувачених та захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Вимоги, які висуваються до обвинувального акта, визначені у ст. 291 КПК України.

Так, згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Як убачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи ж рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невиконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, якою було скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК України зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду, суд першої інстанції здійснив не перевірку обвинувального акта, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки змісту, викладеного в ньому, формулювання обвинувачення.
Однак, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

При цьому, висновок суду першої інстанції щодо ідентичності змісту формулювання обвинувачення, наведеного у обвинувальному акті, який надійшов на розгляд до районного суду, змісту обвинувачення, що було сформульоване прокурором у обвинувальному акті від 07 липня 2015 року під час першого розгляду справи в суді, шляхом доповнення обвинувального акта, який не відповідав вимогам ст. 291 КПК України, що й стало підставою для скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, і не ґрунтується на матеріалах провадження, які вказують на те, що підставою для скасування апеляційним судом вказаного вироку Дніпровського районного суду м. Києва стала саме невідповідність обвинувального акта від 17 липня 2014 року вимогам ст. 291 КПК України через відсутність у ньому формулювання обвинувачення взагалі та неможливість усунення недоліків обвинувального акта у спосіб здійснений прокурором під час попереднього судового розгляду шляхом доповнення ним 07 липня 2015 року обвинувального акта викладом фактичних обставин, які прокурор вважав доведеними, а не його неконкретність чи суперечливість, що й не могло бути зроблено за відсутності формулювання обвинувачення як такого та з огляду на відсутність повноважень у суду першої інстанції на перевірку змісту формулювання обвинувачення в такому аспекті в стадії підготовчого судового засідання і відсутність у чинномукримінальному процесуальномузаконодавстві вимог щодо правильності викладення його змісту.
Тому, на думку колегії суддів, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду, про що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.
Також є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність вимогам КПК України і вказівок суду при поверненні прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з підстав відсутності матеріалів судового провадження з відповідними документами, що були предметом дослідження та оцінки суду, за результатами яких ухвалювались рішення судами першої та апеляційної інстанцій, та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по вказаному кримінальному провадженню, а також про не зазначення в обвинувальному акті в повній мірі даних про особи обвинувачених, зокрема - відомостей про сімейний стан, наявність неповнолітніх дітей, пільг, оскільки надання вказаних документів, визначених в ухвалі суду, до початку судового розгляду не лише прямо заборонено ст. 291 КПК України, але й нею визначено вичерпний перелік анкетних відомостей щодо обвинуваченого, які має містити обвинувальний акт, котрі в останньому щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наведені у повному обсязі.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими посилання апелянта на те, що судом безпідставно повернуто обвинувальний акт прокурору в звязку з його складанням та врученням стороні захисту поза межами строку досудового розслідування, оскількичинним кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості та необхідності відновлення досудового розслідування у разі повернення обвинувального акта прокурору для усунення його недоліків, що мало місце в даному випадку відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року.
Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню.

Разом з тим, прохання прокурора про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду не може бути задоволено, оскільки виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000129 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, - скасувати та призначити новий розгляд цього обвинувального акта в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3