АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/7935/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/378/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Жовтневий районний суд м. Харкова 14.11.2016 року постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Не погодившись із вказаною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова, прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що засуджений скоїв особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, характеризується посередньо, адміністрацією колонії не проводилася на належному рівні робот з засудженим оскільки він приймав участь лише в єдиній програмі диференційованого виховного впливу «Професія»; засудженим здійснювалася самовиховна робота, направлена на працевлаштування після відбуття строку покарання; участі в самодіяльних секціях передбачених відповідним «Положенням про самодіяльні організації засуджених до позбавлення волі» (санітарно-побутовій, художньо прикладних, бібліотечній , духовно-просвітницькій ) ОСОБА_7 не приймав.
Прокурор вважає, що знаходячись на волі засуджений може вчинити новий злочин. До відшкодування збитків ОСОБА_7 ставиться неналежним чином. За час перебування у місцях позбавлення волі, не стягнуто повної суми грошових коштів щодо відшкодування майнової шкоди.
Наявність заохочень не може бути підставою для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення.
Захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився , про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлений належним чином. Не зважаючи на роз`яснення суду щодо можливості відкладення розгляду апеляційної скарги та повторного виклику захисника в судове засідання, засуджений ОСОБА_7 наполягав на розгляді апеляційної скарги без участі захисника і просив не вважати його позицію з цього питання вимушеною.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку засудженого, який заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
ОСОБА_7 засуджений 18.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2016 року ОСОБА_7 зарахований строк попереднього ув`язнення з 25.07.2012 року по 06.08.2013 року за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.07.2013 року у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 25.07.2012 року, кінець строку відбування покарання - 13.07.2018 року. Тобто, на теперішній час ОСОБА_7 відбув ? частини строку покарання.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.07.2012 року, за час тримання в Харківській установі виконання покарань № 27 до праці не залучався, режим відбування покарання не порушував та адміністрацією установи не заохочувався, з 22.08.2013 року відбуває покарання у Холодногірській ВК №18. За час відбування покарання характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання, за сумлінну поведінку і ставлення до праці 4 рази був заохочений адміністрацією установи. Мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. Засуджений працевлаштований при установі; має стабільний заробіток; до праці ставиться добре; доручену роботу виконує якісно та сумлінно ; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, дотримується охайного зовнішнього вигляду.
Засуджений приймає участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Професія» та «Підготовка до звільнення» . Вину у скоєному злочині визнав повністю.
Засуджений підтримує родинні стосунки з братом шляхом листування, телефонних розмов та побачень, отримує посилки і бандеролі.
Окрім того, засуджений має місце проживання за місцем реєстрації та може бути працевлаштований до ТОВ КБК «ЛЮКС» водієм.
Таким чином доводи апеляції прокурора стосовно того, що ОСОБА_7 посередньо характеризується адміністрацією установи виконання покарань та не приймає зусиль для погашення цивільного позову не відповідають дійсності.
Висновки апелянта про те, що ОСОБА_7 після звільнення може продовжити злочинну діяльність також є необґрунтованими , оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, а об`єктивних даних або іншої інформації в підтвердження цих доводів прокурором в апеляції не наведено. Відповідно до психологічної характеристики провідного психолога Холодногірської ВК № 18, яка міститься в матеріалах особової справи , в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з боку ОСОБА_7 зростати не буде.
При цьому колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_7 добровільно відмовився від застосування таких пільг , як пом`якшення умов тримання засуджених до позбавлення волі передбачених ст.ст. 100,101 КВК України та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
Посилання апелянта на те, що засуджений не приймав участь в самодіяльних організаціях засуджених також не є достатнім для висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення , оскільки основні програми виховного впливу «Професія» та «Підготовка до звільнення» засуджений виконує добре.
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано до засудженого, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і, у разі засудження за умисний особливо тяжкий злочин, відбув не меш 3/4 призначеного судом покарання.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 засуджений за особливо тяжкий злочин пов`язаний з посяганням на життя людини, за наявності інших підстав ( сумлінної поведінки , ставлення до праці , відбуття ? призначеного строку покарання ) не перешкоджає відповідно до положень ст.81 КК України умовно-достроковому звільненню. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, відшкодування завданої злочином шкоди а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, і дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений став на шлях виправлення та має усі, передбачені ст.81 КК України, підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За таких обстави колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, судова колегія,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді -