Дата документу Справа № 310/5966/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 310/5966/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1500/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 115 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької обрості від 21 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області, громадянина України, одруженого, маючого не утриманні неповнолітню дитину 2001 року народження, не працюючого, маючого повну середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 155 КК України, ч. 1 ст. 289 КК України та засуджено

- за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання - з 17 лютого 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання зараховано час попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17.02.2015 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 166458 грн., у відшкодування моральної шкоди 200000 грн.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_10 у відшкодування майнової шкоди 4535 грн., у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на загальну суму 18115,64 грн.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 у червні 2014 року, через своє скрутне фінансове становище та наявність боргових зобов`язань, достовірно знаючи про те, що раніше йому знайомий ОСОБА_12 у зв`язку із зайняттям ним підприємницькою діяльністю по оптовій реалізації овочів та фруктів на оптовому ринку «Каліфорнія», при виїзді до Запорізької області за придбанням зазначеного товару перевозить із собою у своєму автомобілі марки «Mаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , великі суми грошових коштів, вирішив скоїти його вбивство з корисливих мотивів, заволодівши його грошовими коштами.

З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_12 , а також з метою уникнення можливого покарання та унеможливлення його ідентифікації, ОСОБА_7 для скоєння вказаного злочину заздалегідь приготував мобільний термінал ІМЕІ № НОМЕР_2 , яким постійно не користувався, у який вставив сім-картку картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , який не був відомий потерпілому, за допомогою яких він хотів зв`язатися із ОСОБА_12 та домовитись про поїздку разом з ним до Запорізької області. В разі виїзду разом із ОСОБА_12 на автомобілі останнього до Запорізької області, ОСОБА_7 мав намір скоїти його умисне вбивство та заволодіти його грошовими коштами, для чого взяв із собою пістолет марки «Флобер» системи «Наган», який ним був заздалегідь перероблений шляхом заміни ствола та доопрацювання камор барабану під патрон калібру 5,6 мм, та який до цього зберігався ним за місцем мешкання.

Із вказаною метою, 21 червня 2014 року, приблизно о 8 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 прибув до оптового ринку «Каліфорнія», розташованого за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Карла Лібкнехта, будинок № 99, де став чекати, поки ОСОБА_12 на своєму автомобілі виїде з вказаного ринку для закупівлі товару на території Запорізької області.

Після цього, 21 червня 2014 року, приблизно об 11 годині 38 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_12 , побачивши, що останній на своєму автомобілі марки «Mаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав з оптового ринку «Каліфорнія», діючи згідно розробленого ним плану, використовуючи заготовлений ним мобільний термінал ІМЕІ № НОМЕР_2 з сім-карткою оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , зателефонував ОСОБА_12 та попросив підвезти його до Бердянського району Запорізької області, пояснивши це тим, що один з його автомобілів нібито знаходиться там у несправному стані. ОСОБА_12 погодився та вони домовились зустрітися на зупинці транспорту, розташованої поблизу магазину «Амстор» за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Леніна, будинок № 149.

Потім, вищевказаного дня, приблизно об 11 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, перебуваючи на зупинці транспорту, розташованої поблизу магазину «Амстор» за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Леніна, будинок № 149, згідно домовленості, яка була між ним та ОСОБА_12 , підсів в автомобіль останнього та побачив, що ОСОБА_12 в якості вантажника супроводжує раніше йому не знайомий ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, у ОСОБА_7 виник умисел на скоєння вбивства двох осіб із корисливих мотивів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В подальшому, цього ж дня, у період часу з 12 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на ділянці автодороги «Е58» сполученням «Бердянськ-Куйбишеве», приблизно в 4 км від перехрестя з автодорогою «Бердянськ-Маріуполь» у бік селища міського типу Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з корисливих мотивів, в салоні автомобіля марки «Маn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попросив ОСОБА_12 зупинити автомобіль та, перебуваючи на спальному місці позаду ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , використовуючи раніше заготовлений пістолет марки «Флобер» системи «Наган», попередньо перероблений ним, який він мав при собі, з метою спричинення смерті, здійснив один постріл із вказаного пістолету в ліву бічну ділянку голови ОСОБА_13 , який сидів на передньому пасажирському сидінні автомобіля, спричинивши останньому ушкодження лівої вушної раковини, крововилив в м`які тканини голови в лівій лобно-тім`яно-скроневій області, перелом кісток склепіння черепу ліворуч з переходом на його основу, які у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та від яких настала смерть потерпілого на місці скоєння злочину.

Після вбивства ОСОБА_13 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів, із зазначеного пістолету зробив чотири постріли в область правої руки та тулубу ОСОБА_14 , який був за кермом автомобіля, в результаті чого ОСОБА_12 впав, після чого ОСОБА_7 зробив ще один постріл в область голови потерпілого, спричинивши йому два вогнепальних наскрізних кульових поранення правого плеча з пошкодженням зовнішньої поверхні верхньої третини плеча, м`язів, внутрішньої поверхні плеча, які мають ознаки не менш як легких тілесних ушкоджень; два вогнепальних наскрізних кульових поранення в області грудної клітини з пошкодженням шкіри, міжреберних м`язів, плеври, тканини лівої легені, серця, лівого куполу діафрагми, печінки, стінки шлунку, м`яких тканин правої поперекової області та одиночне наскрізне вогнепальне кульове поранення голови з пошкодженням лівої скроневої кістки, оболонки та речовини головного мозку, правої тім`яної кістки, які є смертельними, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого та в результаті чого, від множинних проникаючих наскрізних вогнепальних кульових поранень голови та тулубу з пошкодженням внутрішніх органів та з масивним внутрішньо-порожнинним крововиливом настала смерть ОСОБА_12 на місці події.

Після скоєння умисного вбивства двох осіб з корисливих мотивів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вказаного дня, в період часу з 12 години 30 хвилин до 12 години 35 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у кабіні автомобіля потерпілого марки «Mаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для доведення свого злочинного наміру до кінця, а саме з метою привласнення грошових коштів, які перевозив із собою ОСОБА_12 для покупки товару, обшукав салон зазначеного автомобіля та привласнив знайдені ним грошові кошти у сумі 150000 гривень.

Не зупиняючись на досягнутому, 21 червня 2014 року, в період часу з 12 години 35 хвилин до 13 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , після скоєння умисного вбивства двох осіб з корисливих мотивів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою покинути місце скоєння злочину та приховати сліди його скоєння, діючи умисно, незаконно заволодів транспортним засобом, сівши за кермо автомобіля марки «Mаn», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 204887 гривень 80 копійок, який належав ОСОБА_12 , та проїхав на ньому від місця скоєння вбивства ділянки автодороги «Е58» сполученням «Бердянськ-Куйбишеве», приблизно в 4 км від перехрестя з автодорогою «Бердянськ-Маріуполь» у бік селища міського типу Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, до села Миколаївка Бердянського району Запорізької області, де в районі будинку № 93 по вулиці Леніна розвернув автомобіль у протилежному напрямку, знову виїхав на автодорогу сполученням «Бердянськ-Куйбишеве», проїхавши до лісосмуги, розташованої в 60 м праворуч по ходу руху з міста Бердянська Запорізької області до селища міського типу Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області від перехрестя автодороги «Куйбишеве-Бердянськ» та дороги між селами Малинівка та Миколаївка Бердянського району Запорізької області, де, з метою приховання раніше скоєного умисного вбивства, в лісосмузі залишив трупи потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в подальшому 26 червня 2014 року були виявлені на вказаному місці, а сам на зазначеному автомобілі доїхав до ділянки місцевості, розташованої в 69 метрах від АЗС «Авіас» при виїзді з селища міського типу Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області у бік селища міського типу Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, де залишив автомобіль потерпілого на узбіччі автодороги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вирок суду просить скасувати, провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом було допущено неповноту судового розгляду, яка полягає в тому, що суд не дав належної оцінки поясненням обвинуваченого та його захисника з в частині того, що покази з приводу нібито вчиненого ним вбивства ОСОБА_7 під час початку проведення досудового розслідування давав, будучи обумовленим працівниками карного розшуку, які сказали йому що такі покази необхідно давати для створення легенди з метою подальшої участі ОСОБА_7 у розвідувальної діяльності на непідконтрольних територіях, за яку обіцяли високу оплату, що йму організують втечу. В подальшому, коли ОСОБА_7 було затримано і він зрозумів, що відносно нього фальсифікуються докази вчинення злочину, який він не вчиняв, він вже під час слідства і в подальшому в суді став давати правдиві покази, що злочинів ніяких не вчиняв.

Зазначає, що суд не перевірив та не дав належної оцінки показам ОСОБА_7 з приводу того, що йому відомі ймовірні вбивці.

Суд не дав належної оцінки показам ОСОБА_7 з приводу того, за яких обставин належний йому мобільний телефон міг опинитися у осіб, які вчинили вбивство.

Суд належним чином не оцінив покази ОСОБА_7 з приводу того, що під час скоєння інкримінованих йому злочинів зі зброєю виїхати з м. Маріуполя було неможливо.

Суд не з`ясував істинних мотивів проведення негласних слідчих дій.

Також захисник вважає, що висновки суду не відповідають викладеним у вироку фактичним обставинам.

Так захисник вважає, що висновок суду про наявність корисливого мотиву вчинення ОСОБА_7 злочину через його скрутне матеріальне становище не відповідає показанням допитаних в суді свідків дружини обвинуваченого - ОСОБА_15 . Показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як вважає захисник, також не доводять корисливий мотив та причетність ОСОБА_11 до злочинів.

Не відповідає дійсності і висновок суду про завдання потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди в розмірі 150000 грн.

Також захисник вважає, що не доводять вини ОСОБА_7 і досліджені судом протоколи огляду автомобілю, місця події, де були виявлені трупи, протоколи оглядів цих трупів, оскільки вони доводять лише факти скоєння злочину, але не вказують на причетність до нього ОСОБА_7 .

З аналогічних підстав захисник вважає неналежними доказами і висновки судово-медичних експертиз, якими встановлено причину смерті потерпілих, висновки цитологічної, імунологічної, молекулярно-генетичної експертизи, оскільки вони не виявили будь-яких слідів біологічного матеріалу від ОСОБА_7 .

Захисник вважає, що не доводить вину також і зміст протоколу огляду місця події, згідно якого зі дна річки було вилучено мобільний телефон ОСОБА_7 , оскільки в суді він пояснив, що телефон цей він викинув під час рибалки через те що він погано працював, а не з метою знищення речового доказу.

Крім того захисник вважає, що суд не мав брати до уваги в якості доказів вини показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки допит їх в суді було проведено із порушенням процедури допиту особи в режимі відеоконференції та за відсутністю правових підстав, передбачених ст. 336 КПК України.

Захисник вважає неналежними з огляду на їх недостовірність показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки вони суперечать іншим матеріалам кримінального провадження, фактичним обставинам справи.

Також захисник вважає, що не доводять вину ОСОБА_7 досліджені в суді відеозаписи з камер зовнішнього спостереження магазину ПП «Пєкний», ТОВ «Запоріжнафтопродукт», магазину «Цареконстантинівський» та автомобільного реєстратора, оскільки відомості про ОСОБА_7 вони не містять.

Протокол слідчого експерименту з відеозаписом захисник вважає недопустимими доказами, оскільки відеозапис переривався, ОСОБА_7 перед початком проведення слідчого експерименту повідомив, що не може вказати місце вчинення інкримінованих йому злочинів. Свідок ОСОБА_20 дав неправдиві свідчення в суді, які суперечать змісту протоколу.

Суд не звернув увагу на розбіжності між протоколом першого допиту ОСОБА_11 та відеозаписом його допиту.

Також через істотні процесуальні порушення, допущені під час їх отримання, захисник вважає недопустимими доказами результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи носіїв інформації, які містять аудіо-відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Обвинувачений показав, що злочини, за які його засуджено судом першої інстанції він не вчиняв, обумовив себе під час проведення досудового розслідування, визнавальні покази давав з метою створення так званої легенди для забезпечення у подальшому його участі в диверсійної діяльності на тимчасово окупованих територіях.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги пояснив, що вказана позиція обвинуваченого відповідає дійсним обставинам справи і допустимих та належних доказів на її спростування стороною обвинувачення суду першої інстанції надано не було. Вважає, що органом досудового розслідування злочин розкрито не було, особи, які дійсно причетні до вчинення особливо тяжкого злочину досі не встановлені, а ОСОБА_7 це обвинувачення було пред`явлено лише з метою, щоб особливо тяжкий злочин не залишився нерозкритим.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції вважала законним та обґрунтованим і просила залишити його без змін. Вважала, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу безпосередності дослідження наданих сторонами доказів, дослідив виключно всі докази в даному провадженні, зробив їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Також зазначила, що судом першої інстанції зроблено належну оцінку і доводам сторони захисту з приводу обмови ОСОБА_7 себе у вчиненні цих злочинів, яким суд дав критичну оцінку.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілих, свідків, письмовими доказами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав повністю та показав, що пояснення, в яких він нібито детально вказав обставини вчинених ним злочинів він давав з метою створення легенди для забезпечення його подальшої участі в диверсійній діяльності на тимчасово окупованих територіях, за що йому обіцяли високу оплату. Вважав, що до вбивства причетні малознайомі йому хлопці ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , з якими він тимчасово проживав в орендованій квартирі у м. Маріуполі та які без його відома використали належний йому телефон для зв`язку з потерпілим, а потім повернули цей телефон йому. Йому відомо, що останній дзвінок потерпілому в день його вбивства було зроблено саме з цього, належного йому телефону, але дзвонив потерпілому не він. Телефон цей він викинув у річку у вересні 2014 року, оскільки він погано працював. Також пояснив, що його визнавальні показання в частині того, в яку одежу він нібито був одягнутий в день вбивства та в частині того, що в його руках був пакет, коли він залишав місце вчинення злочину він давав на слідстві, оскільки ці подробиці були відомі всім на ринку, на якому він працював.

Разом з тим, в суді ОСОБА_7 показав і те, що з потерпілим ОСОБА_12 він знайомий був приблизно 10 років, був обізнаний про специфіку його діяльності, ОСОБА_12 просив його допомогти передати гроші.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого в частині його непричетності до вчинених злочинів та прийшов до правильного висновку, що такі показання обвинуваченого є способом захисту і свідчать лише про його намагання уникнути відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються іншими дослідженими в суді доказами.

З такою оцінкою показань обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції судова колегія погоджується повністю.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що в день вчинення вбивства її чоловіка ОСОБА_12 вона особисто передала йому гроші в сумі 150000 грн. для закупівлі товару. ОСОБА_12 поїхав разом з вантажником. Приблизно о 19.00 годині вона почала дзвонити йому та вантажнику, але вони не відповідали. Також пояснила, що ОСОБА_12 незнайому людину ніколи б по дорозі не взяв.

Потерпіла ОСОБА_23 показала, що 26 червня 2014 року їй зателефонували по повідомили, що її брата знайшли мертвим.

Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції підтвердив, що у червні 2014 року дружина обвинуваченого займала у нього 15000 грн., щоб терміново віддати інший борг.

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції також показав, що ОСОБА_7 навесні взяв у нього в борг 10000 грн., які разом з дружиною повернув вже влітку.

Свідок ОСОБА_15 дружна обвинуваченого, в суді першої інстанції показала, що в червні ОСОБА_7 проживав у м. Маріуполі в квартирі його друга. Стабільного доходу родина не мала. Весною 2014 року ОСОБА_7 займав у сусіда 10000 грн., борг йому повернули у перших числах липня 2014 року для цього вона займала 15000 грн. у знайомого ОСОБА_26 .

Під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 в подробицях розповів, яким чином він переробив ММГ пістолету «Наган» під патрон ОСОБА_27 в бойовий пістолет, при цьому він пояснив, що звертався за допомогою до свого знайомого сусіда, який є токарем та має необхідне обладнання.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_28 показав, що він за спеціальністю є токарем, має дома токарний станок. Підтвердив, що ОСОБА_7 він знає багато років та ОСОБА_7 звертався до нього за допомогою зробити деталі для автомобіля. Між тим, показав, що фактів звернення ОСОБА_7 з проханням допомогти виготовити деталі до зброї він не пам`ятає, оскільки це заборонено законом.

Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 в суді першої інстанції підтвердили, що 21 червня 2014 року дружина ОСОБА_12 дзвонила їм, розшукувала свого чоловіка. Свідок ОСОБА_29 також підтвердила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 торгували на одному ринку в м. Маріуполі.

Свідок ОСОБА_32 в суді першої інстанції підтвердила показання потерпілої ОСОБА_9 з приводу того, що у ОСОБА_12 в день вбивства були гроші в сумі приблизно 130000 150000 грн., в цей день він виїхав з грузчиком за товаром. Така сума грошей обумовлена кількістю та асортиментом товару, який повинен був закупити потерпілий.

Свідки ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 в суді першої інстанції повідомили маршрут пересування та обставини виявлення автомобіля, належного ОСОБА_12 , час та місце виявлення трупів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і висновки суду, зроблені на підставі цих свідчень доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Показання свідка ОСОБА_40 як не доводять, так і не спростовують обвинувачення. Разом з тим, з показань цього свідка вбачається, що ОСОБА_7 за місцем проживання він бачив у вечері 22 червня 2014 року, що підтверджує пояснення ОСОБА_7 , що в день вчинення вбивства він повернувся до м. Маріуполя та у той же день вернувся до дому.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги та дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні, які показали, що ОСОБА_7 самостійно та детально розповів обставини вчинених ним вбивств ОСОБА_12 та ОСОБА_41 , заволодіння грошима та автомобілем.

Так свідок ОСОБА_16 показав, що з ОСОБА_7 він у лютому знаходився разом в камері ІВС Бердянського МВ, між ними склалися довірливі відносини, під час розмови ОСОБА_7 в подробицях розповів йому мотиви вчинення злочину, а саме, що у нього були великі борги та йому були потрібні гроші. Мав намір вибити лише ОСОБА_12 , але оскільки з ним був вантажник, він вимушений був вбити й його. Розповів послідовність своїх дій, та конкретизував, що під час вистрілу у голову вантажнику пуля відрикошетила у скло.

Аналогічні показання в суді першої інстанції два свідок ОСОБА_17 та показав, що під час перебування в однієї камери ІВС з ОСОБА_7 , той в ході розмови розповідав йому, що їхав на закупку овочів зі знайомим, там був ще третій грузчик, він хотів заволодіти їх грошима, тому вбив їх, машину залишив в полях, а сам добирався попутками. Також обвинувачений розказував йому, що вбив їх з переробленого пістолету, пістолет потім викинув. Крім того обвинувачений просив подзвонити його дружині за гроші в сумі 10 тисяч грн., що він сховав в гаражі, але він не дзвонив через те, що забув телефон.

Свідок ОСОБА_20 в суді показав, що в його присутності як понятого ОСОБА_7 в кабінеті слідчого добровільно та самостійно в подробицях розповів обставини вчинених ним злочинів, а потім за участю статистів на місці вчинення злочинів продемонстрував, як вбив потерпілих, витягнув їх тіла з кабіни автомобіля. Весь час здійснювався відеозапис та складався протокол. Тілесних ушкоджень на обвинуваченому не було, вів себе він адекватно, пригніченим не був. Наступного разу його запросили прийняти участь в якості понятого та в його присутності аквалангіст з річки достав телефон.

Свідок ОСОБА_42 показав, що він був понятим, в його присутності після декілька годин пошуку водолаз з металошукачем дістав з річки мобільний телефон «Нокіа», після цього пошуки було продовжено, але нічого більш не знайшли.

З показів допитаного в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_18 вбачається, що під час проведення негласних слідчих дій в Бердянському МВ приблизно 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 детально повідомив його про обставини вчинених ним вбивств та заволодіння грошима ОСОБА_12 , розповів, де він викинув мобільний телефон та пістолет. В подальшому телефон було виявлено та вилучено. Також ОСОБА_7 розповів, що з грошей, які він викрав частину він віддав сусіду. Під час цього вівся відеозапис, ОСОБА_7 показання давав добровільно та не плутався.

Експерт ОСОБА_43 в суді першої інстанції показав, що здійснював дослідження трупів ОСОБА_12 та ОСОБА_44 . Також зазначив, що по характеру тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_13 в лівій боковій частині голови експерти прийшли до висновку, що вони утворились від дії тупого твердого предмету з високою кінетичною енергією, дистанція була низька. По експертизі по потерпілому ОСОБА_12 також можна стверджувати про здійснення пострілу з близької дистанції. Виявлені при дослідженні тілесні ушкодження як по ОСОБА_12 так і по ОСОБА_45 відповідають механізму спричинення цих ушкоджень, вказаному обвинуваченим в його показах, зазначених в протоколі його допиту, на слідчому експерименті та при проведенні негласних слідчих дій. Таким чином, ці покази обвинуваченого є спроможними, тобто це означає, що обвинуваченим ОСОБА_7 було правильно вказано спосіб спричинення ушкоджень, кількість впливів та ділянок травмування як по ОСОБА_12 так і по ОСОБА_46 . Щодо відстані, з якої могли бути здійснені постріли, від яких утворились тілесні ушкодження, експерт зазначив, що для короткоствольної зброї це могла бути відстань від 50 см до 1м.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону в повному обсязі дослідив та дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення письмовим доказам, з яких вбачається, що 25 червня 2014 року за повідомленням ОСОБА_47 до ЄРДР за № 0000444 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом виявлення 25 червня 2014 року на узбіччі дороги біля АЗС в смт Камиш-Зоря фури, в ході попереднього огляду якої встановлено, що лобове скло автомобіля з боку пасажира має наскрізний, схожий на кульовий, отвір. В салоні виявлено сліди бурого кольору. Автомобіль належить ОСОБА_12 , якого супроводжував ОСОБА_13 . В наступному правову кваліфікацію було змінено на п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України. Про підозру у вчиненні цих злочинів було повідомлено ОСОБА_7 (т.2, а.с.7-10).

Під час огляду місця події, згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу від 26 червня 2014 року, було встановлено, що автомобіль марки «Маn», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент його виявлення знаходився на протилежній стороні проїжджої частини дороги від автозаправної станції «Авіас», біля в`їзду до смт. Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, на лобовому склі автомобіля зафіксований отвір, діаметром 10 мм, у кабіні автомобіля виявлено осип скла та сліди крові (т.2, а.с.14-40).

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 26 червня 2014 року у лісосмузі, перед перехрестям автодороги «Куйбишево-Бердянськ» з автодорогою між селами Малинівка та Миколаївка Бердянського району Запорізької області було виявлено трупи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з ознаками насильницької смерті у стані гнильних змін. (т. 2, а.с. 59-85).

Під час проведеного 27 червня 2014 року огляду трупу ОСОБА_12 , були оглянуті тілесні ушкодження на трупі та вилучені: предмет у вигляді фрагменту металу сіро-чорного кольору, розмірами 0,6x0,9 x 0,4 см; спортивні брюки, сорочку; біологічні зразки для проведення експертиз (т. 2, а.с. 86-95).

Згідно протоколу огляду трупу ОСОБА_13 26 червня 2014 року були оглянуті тілесні ушкодження на трупі та вилучені: футболка, спортивні брюки; змиви з рук; вільні кінці нігтьових пластин; інші біологічні зразки для проведення експертиз (т. 2, а.с. 96-104).

30 червня 2014 року у приміщенні Бердянського міжрайонного відділення Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи було оглянуто деформований фрагмент металу чорного кольору, який було виявлено на секційному столі після розтину трупу ОСОБА_13 (т. 2, а.с. 105-108).

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку СМЕ № 273 від 27 червня 2014 року причиною смерті ОСОБА_12 є множинні проникаючі наскрізні вогнепальні кульові поранення голови та тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, з масивним внутрішньо порожнинним крововиливом (травма, не сумісна з життям); з моменту смерті до начала проведення експертизи пройшло не менше 4-5 діб; були виявлені такі пошкодження: в області голови одиночне наскрізне вогнепальне кульове поранення у лівій вісочній області, напрямок раньового каналу зліва направо, знизу уверх та декілька зпереду назад; в області грудної клітини два вогнепальних наскрізних кульових поранення з вхідними ранами на лівій половині грудної клітини, напрямок раньових каналів зліва направо, зверху вниз та декілька зпереду назад; в області правого плеча два вогнепальних кульових наскрізних поранення, напрямок раньових каналів зправа наліво, горизонтально. Всі перераховані ушкодження прижиттєві, утворились безпосередньо перед настанням смерті від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), з обмеженою травмуючою поверхнею та з великою кінетичною енергією (куля), з точками впливу в ділянку голови зліва, грудної клітини зліва, правого плеча зправа. Ушкодження голови та грудної клітини є смертельними, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті (т.2, а.с.111-115).

Згідно досліджено судом першої інстанції висновку комісійної судово-медичної експертизи № 69/к від 28 квітня 2015 року, провідну роль в настанні смерті потерпілого ОСОБА_12 відіграли три вогнепальні ушкодження, що розпочиналися вхідними ранами в лівій скроневій ділянці голови та на передній поверхні грудної клітині ліворуч (в підключичній ділянці та в ділянці нижче лівого соска). Розташування дульного зрізу ствола зброї, з якої спричинені постріли відносно вхідних ран було наступним: рана на голові спереду, ліворуч та дещо нижче; рани на грудній клітині спереду, ліворуч та вище. Зважаючи на результати медико-криміналістичного дослідження, вхідна рана на голові та, принаймні, одна з ран на грудній клітині (що розташовувалася нижче лівого соска) були спричинені в межах дії додаткових факторів пострілу (про що свідчить наявність слідів з`єднань свинцю навколо ран) тобто, з близької дистанції. В момент здійснення пострілів (кожен конкретний момент часу) травмовані ділянки тіла потерпілого були доступні безпосередньому травматичному впливу. Проаналізувавши покази ОСОБА_7 надані під час його допиту в якості підозрюваного 17 лютого 2015 року та під час слідчого експерименту, проведеного за участю останнього 17 лютого 2015 року, а також під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи ( ОСОБА_7 ), результати якої зазначені в протоколі огляду речей від 29.01.2015, щодо механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , комісія, загалом, вважає їх спроможними та такими, що не протерічать результатам судово-медичної експертизи трупа потерпілого. На користь цього твердження свідчать покази ОСОБА_7 про те, що в якості знаряддя травми ним була застосована вогнепальна зброя (перероблена), шляхом спричинення пострілів. Пострілів було кілька, травмованими ділянками тіла ОСОБА_12 були грудна клітина та голова. Постріли здійснювалися в обмеженому просторі в кабіні вантажного транспортного засобу (т. 3, а.с.81-96).

Безпосередня причина смерті ОСОБА_13 , згідно дослідженого в суді першої інстанції висновку СМЕ № 272 від 26 червня 2014 року, встановлена не була у зв`язку з гнилісними змінами, з часу настання смерті до дослідження минуло приблизно 5 днів. Однак під час проведення експертизи були встановлені ушкодження лівої вушної раковини, крововилив у м`які тканини голови в лівій лобно-тімяно-скроневій області, перелом кісток склепіння та основи черепу, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння, найймовірніше утворилися незадовго до настання смерті та полягають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (т. 2, а.с. 116-120).

Разом з тим, під час досудового розслідування було проведено комісійну судово-медичну експертизу та згідно досліджених судом першої інстанції висновків цієї експертизи № 70/к від 28 квітня 2015 року, комплекс ушкоджень в лівій частині голови потерпілого має окремі ознаки зажиттєвої дії тупого твердого предмета. Принципово, куля випущена з вогнепальної зброї, є тупим твердим предметом з високою кінетичною енергією. В межах показів ОСОБА_7 , найбільш ймовірно, куля діяла ковзно, по дотичній (під гострим кутом) до лівої бічної поверхні голови потерпілого. Цим пояснюється відсутність достовірних ознак вогнепального поранення, куля не проникала в порожнини тіла й діяла переважно бічною частиною. Цим, зокрема, можуть пояснюватись ознаки дії тупого предмета, та досить значні ушкодження (за рахунок значної величини кінетичної енергії). Проаналізувавши покази ОСОБА_7 під час його допиту в якості підозрюваного 17 лютого 2015 року та під час слідчого експерименту, проведеного за його участю 17 лютого 2015 року, а також під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_7 , результати якої зазначені в протоколі огляду речей від 29 січня 2015 року, щодо механізму завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , комісія, загалом, вважає їх спроможними та такими, що не протерічать результатам судово-медичної експертизи трупа потерпілого. На користь цього твердження свідчать покази ОСОБА_7 про те, що в якості знаряддя травми ним була застосована вогнепальна зброя (перероблена), шляхом спричинення пострілу. Постріл було здійснено один, травмованою ділянкою тіла ОСОБА_13 була голова. Постріл здійснювався в напрямку ззаду наперед (т. 3, а.с. 69-80).

Крім того, згідно досліджених судом першої інстанції висновків судових балістичних експертиз № 309-ЗТ та № 310-ЗТ від 8 серпня 2014 року, фрагмент металу вилучений під час огляду трупу ОСОБА_12 та фрагмент металу, вилучений після розтину трупу ОСОБА_13 , представляють собою фрагменти кулі, являються частинами спортивно-мисливського патрону кільцевого запалення калібру 5,6 мм, призначеного для стрільби з нарізної зброї: гвинтівок, карабінів, комбінованих мисливських рушниць і пістолетів калібру 5,6 мм під довгий патрон: ТОЗ-8, ТОЗ-12, БК-1, БК-2, МЦВ-50, ІЖ-56-1, МЦ5-35, Р-3, МЦ-М, ІЖ-1, германських 1001 та ін. (т. 2, а.с. 123-124, 127-128).

Дослідженим в суді першої інстанції висновком судової балістичної експертизи № 278-ЗТ від 6 травня 2015 року підтверджено спроможність показань та пояснень ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування з приводу того, яким чином та який пістолет він переробив у бойовий, а також можливість спричинення вогнепальних поранень потерпілому ОСОБА_12 з цього пістолета за обставин, які повідомив ОСОБА_7 (т. 3, а.с. 99-106).

Досліджені судом першої інстанції висновки судової цитологічної експертизи № 433 від 25 липня 2014 року (т. 2, а..с. 130-133), судової імунологічної експертизи № 653 від 23 липня 2014 року (т. 2, а.с. 135-138), судової молекулярно-генетичної експертизи № 280 від 30 серпня 2014 року (т. 2, а.с. 141-146), судової імунологічної експертизи № 688 від 23 липня 2014 року (т. 2 а.с. 151-153) вказують на дійсність обставин вчинення вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в салоні автомобіля, які повідомив ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за його участю 17 лютого 2015 року.

Згідно досліджених судом першої інстанції висновків судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 573/14 від 3 жовтня 2014 року та висновків судової автотоварознавчої експертизи № 180/14 від 12 вересня 2014 року, автомобіль марки «Маn» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані, середня ринкова вартість автомобіля станом на 21 червня 2014 року складає 204887,80 грн. (т 2, а.с. 156-164, т. 3 а.с. 24-26).

Згідно акту судово-психіатричного експерта № 154 від 11 березня 2015 року ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не мав та не має на теперішній час. В період скоєння інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, усвідомлював значення своїх дій, міг керувати ними, по своєму психічному стану на теперішній час також усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 3, а.с. 63-68).

Також судом першої інстанції були досліджені протоколи про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 2 лютого 2015 року, від 20 лютого 2015 року та від 2 березня 2015 року з додатками до них, згідно яких ОСОБА_7 детально пояснює обставини вчинення ним злочинів, мотиви їх вчинення, спосіб виготовлення знаряддя вбивства, обставини, за яких він приховував сліди вчинених ним злочинів. В тому числі, під час проведення негласної слідчої дії 29 січня 2015 року ОСОБА_7 за відсутністю будь-якого впливу та підказок з боку сторонніх осіб пояснив, що він ретельно готувався до вчинення особливо тяжкого злочину, розробив відповідний план, намагався уникати в день вчинення вбивства камер зовнішнього спостереження, для зв`язку з потерпілим використав нову сім-карту та телефон, яким тривалий час не користувався, та йому зрозуміло, що його причетність до вчинених злочинів було встановлено саме через те, що він використовував декілька телефонів та декілька сім-карток, але не врахував, що цього може бути достатнім для його встановлення ((т. 4, а.с. 200-227, т. 5, а.с. 1-35, т. 6 а.с. 94), (т. 4, а.с.231-248, т. 5, а.с. 36-70, т. 6 а.с. 88), (т. 5, а.с. 73-76, т. 5 а.с. 77-84, т. 6 а.с. 91)).

Під час проведення слідчого експерименту, згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу від 17 лютого 2015 року з додатками до нього, з відеозаписом слідчої дії, підозрюваний ОСОБА_7 в присутності захисника, понятих, спеціалістів, на місцях вказав обставини скоєних кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (т. 5, а.с.120-134).

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що його пояснення та показання під час проведення негласних слідчих дій, а також під час проведення слідчого експерименту за його участю, є недостовірними, разом з тим з дослідженого судом першої інстанції висновку судової психологічної експертизи № 2067 від 28 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 на наданих відеоматеріалах в момент надання показань під час допиту 17 лютого 2015 року, під час допиту в якості підозрюваного 17 лютого 2015 року, під час слідчого експерименту 17 лютого 2015 року та під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи 29 січня 2015 року знаходиться у звичайному емоційному стані, у нього немає будь-яких ознак надмірної збудженості або пригніченості. В момент надання показань знаходився у звичайному емоційному стані, в його міміці, інтонаціях та поведінці немає будь-яких ознак, які б могли свідчити про будь-який вплив на нього, що могло б відобразитися на об`єктивності його свідчень. Під час проведення цих слідчих дій з ОСОБА_7 не спостерігалися ознаки психічного тиску на нього з боку учасників слідчої дії (погроз, залякування, образ, дій, які б випереджали дії допитуваної особи, в т.ч. і у вигляді висловів особами конкретної інформації - відповідей, які вони хотіли би почути від ОСОБА_7 чи підказок для отримання відповідей на них), показання ним давались вільно. Між вербальними і невербальними поведінковими проявами в ході комунікативної діяльності при проведенні з ОСОБА_7 вищевказаного слідчої дії немає ознак протиріччя (т.3, а.с.109-113).

Згідно протоколу затримання ОСОБА_7 від 17 лютого 2015 року серед іншого у нього було вилучено мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 з сім-картами МТС та Київстар (т. 5, а.с. 88-90). Під час огляду вилучених у ОСОБА_7 речей 17 лютого 2015 року, згідно протоколу від 28 лютого 2015 року встановлено, що номер телефону SIM 1: НОМЕР_6 , номер телефону SIM 2: НОМЕР_7 (т. 5 а.с. 88-90, т. 3, а.с. 157-169).

З дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 8 травня 2015 року з додатками до нього вбачається, що на місці зазначеним ОСОБА_7 , як те місто, де він викинув мобільний термінал, за допомогою якого він телефонував потерпілому ОСОБА_12 в день його вбивства, з дна річки Мокрі яли було вилучено мобільний телефон «Nokia» моделі «2300», ІМЕІ якого НОМЕР_2 . На мобільному телефоні наявні іржа та нашарування мулу (т. 5, а.с. 135-145).

Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено коробку з-під мобільного телефону ІМЕІ: НОМЕР_8 , коробку з-під мобільного телефону ІМЕІ: НОМЕР_9 (т.6, а.с. 115-129).
З досліджених протоколів огляду дисків для систем лазерного зчитування з інформацією, отриманою від операторів мобільного зв`язку про вхідні та вихідні дзвінки з номерів телефонів потерпілого ОСОБА_12 , з номерів телефонів підозрюваного ОСОБА_7 , а також з протоколів огляду інформації про з`єднання абонентів стільникового зв`язку, що діяли по шляху пересування потерпілих з м. Маріуполя до смт. Куйбишева судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_12 21 червня 2014 року за допомогою мобільного телефону зв`язувався номером телефону НОМЕР_10 , який працював у терміналі мобільного зв`язку ІМЕІ НОМЕР_11 , в якому до цього працювали сім-карти мобільних операторів, які належали ОСОБА_7 , при цьому дзвінки із зазначеного номеру телефону на номер телефону ОСОБА_12 були останніми (т. 4, ас. 138-153, т. 3, а.с. 199-238, т. 4, а.с. 23-73, т. 3, а.с. 239-245, т. 4 а.с. 74-86, 87-102, 103-115, 119-136).
При цьому судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не заперечував той факт, що останній дзвінок на номер телефону потерпілого ОСОБА_12 в день його вбивства було зроблено з належного йому телефону, разом з тим, пояснював, що цей телефон був викрадений у нього малознайомими йому особами у м. Маріуполі, а потім повернутий йому цими особами, а в наступному він викинув цей телефон в ріку, оскільки той погано працював.
Досліджені судом першої інстанції відеозаписи з магазину ПП «Пєкний», розташованого за адресою: Запорізька область, Бердянський район, село Миколаївка, вулиця Леніна, будинок № 93, з автозаправної станції TOB «Запоріжнафтопродукт груп», що розташована на виїзді з смт. Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області, з відеореєстратору, яким обладнано автомобіль ВАЗ-2101, р.н. НОМЕР_12 , відеозапис з продовольчого магазину «Цареконстянтинівський», який розташований за адресою: Запорізька область, Куйбишевський район, смт. Комиш-Зоря, та протоколи огляду цих відеозаписів з фототаблицями підтверджують фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів в частині місця та часу пересування автомобіля, а саме, що 21 червня 2014 року о 12 годині 52 хвилини автомобіль марки «Man», доїхавши до магазину ПП «Пєкний», розвернувся та поїхав у протилежному напрямку, далі о 13 годині 49 хвилин цей автомобіль проїхав біля Магазину «Цареконстянтиновский», розташованого в смт. Комиш-Зоря Михайлівського району, в наступному зафіксовано, що о 13 годині 58 хвилин автомобіль «Man» зупинився на виїзді з смт. Комиш Зоря у напрямку руху до смт. Куйбишеве, на відстані приблизно 150 метрів перед ним у бік смт. Куйбишеве йде чоловік (т. 4 а.с. 180, 183, 189-190, 191-199).
Вказані фактичні дані вказують на дійсність обставин, повідомлених ОСОБА_7 підчас проведення негласної слідчої дії 29 січня 2015 року щодо маршруту пересування автомобіля, крім того ОСОБА_7 пояснив, що залишивши автомобіль на узбіччі дороги в Куйбишевському районі, він пішки з пакетом пішов прямо за напрямком руху автомобіля, що й підтверджується даними на записі з відео реєстратора, встановлено з автомобіля ОСОБА_48 (т. 4, а.с. 186, 191-199).
Оцінивши всі наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та зробив вірну юридичну кваліфікацію його дій за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, на незаконність прийнятого рішення не вказують.

Так, що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу неповноти (однобічності) судового розгляду, яка, як вважає адвокат, полягає в тому, що суд першої інстанції не оцінив та належним чином не перевірив доводи обвинуваченого та його захисника з приводу обмови ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування, що нібито визнавальні показання він давав з метою створення легенди, будучи введеним в оману працівниками правоохоронних органів, то з ними судова колегія не погоджується повністю оскільки досліджені в суді першої інстанції докази свідчать про протилежне.

Так досліджені судом докази свідчать про те, що під час розкриття особливо тяжкого злочину, вчиненого ОСОБА_7 було встановлено, що в день вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_41 він зв`язувався з потерпілим ОСОБА_12 за допомогою належного йому мобільного терміналу.

В результаті проведених негласних слідчих дій було встановлено причетність ОСОБА_7 до вчинення цього злочину, з`ясовано мотиви його дій, спосіб вчинення вбивства двох осіб, заволодіння грошовими коштами та транспортним засобом.

Зміст пояснень ОСОБА_7 під час проведення 29 січня 2015 року негласної слідчої дії аудіо-, відеоконтролю особи свідчить про те, що йому було відомо, що правоохоронним органами встановлено його причетність до вчинення цих злочинів і він, нібито погоджуючись на залучення його до участі в диверсійній діяльності, докладно із зазначенням всіх відомих лише йому обставин пояснив, як їх вчинював. Крім того, зміст цієї розмови свідчить про те, що погодився на таку співпрацю він за умови того, це буде гарантією його не притягнення до кримінальної відповідальності. І так звана легенда полягає лише у цьому. Слід також звернути увагу на те, що обставини, повідомлені ОСОБА_7 під час проведення цієї слідчої дії в наступному він докладно підтвердив під час проведення слідчого експерименту за його участю. При цьому згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судової психологічної експертизи № 2067 від 28 квітня 2015 року, як під час проведення негласних слідчих дій, так і під час проведення слідчого експерименту не спостерігалися ознаки психічного тиску на ОСОБА_7 з боку учасників слідчої дії (погроз, залякування, образ, дій, які б випереджали дії допитуваної особи, в т.ч. і у вигляді висловів особами конкретної інформації - відповідей, які вони хотіли би почути від ОСОБА_7 чи підказок для отримання відповідей на них), показання ним давались вільно, між вербальними і невербальними поведінковими проявами в ході комунікативної діяльності при проведенні з ОСОБА_7 вищевказаних слідчих дії немає ознак протиріччя.

Крім того під час перебування ОСОБА_7 в Бердянському ІТТ, коли він вже зрозумів, що він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, він під час іншої негласної слідчої, докладно пояснивши співбесідникам про мотиви та обставини їх вчинення, обговорював способи уникнення відповідальності або зменшення її обсягу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши надані стороною обвинувачення докази, прийшов до вірного висновку, що злочини вчені саме ОСОБА_7 , а версії обвинуваченого, що під час досудового розслідування він повідомляв обставини, які йому були відомі від працівників правоохоронних органів, що він погодився обмовити себе у вчиненні особливо тяжкого злочину, лише через те, що йому пообіцяли добру оплату праці, а також версія ОСОБА_7 з приводу того, що злочин вчинили інші маловідомі йому особи, які скориставшись належним йому телефоном, зателефонували потерпілому ОСОБА_12 в день його вбивства, а потім повернули ОСОБА_7 цей телефон, що ці особи в його присутності перераховували велику кількість грошей, а потім фактично повідомили йому про вчинення особливо тяжкого злочину - а саме вбивства ОСОБА_12 , який при випадкових обставинах виявився спільним знайомим як ОСОБА_7 , так і цих малознайомих йому осіб, на думку колегії суддів, є лише способом захисту ОСОБА_7 від пред`явленого йому обвинувачення.

Щодо версії ОСОБА_7 про вчинення злочинів цими особами, суд першої інстанції намагався перевірити такі доводи, задовольнив клопотання захисника про здійснення приводу до суду ОСОБА_49 , який виконано не було у зв`язку з перебуванням цієї особи на тимчасово окупованої території в м. Донецьку (т. 6, а.с. 145-145, а.с. 166-167, а.с. 207-208, а.с. 219-219а, 242-245). Крім того згідно отриманих під час виконання ухвали суду про привід відомостей, ОСОБА_50 з 5 березня 2015 року перебуває у розшуку, як дезертир.

Приймаючи до уваги, що як під час проведення негласних слідчих дій, так і під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 жодних висловлювань з приводу вчинення злочину іншими особами не робив, і таку позицію зайняв вже під час завершення досудового розслідування, коли зрозумів, що його «вербування» було тактикою слідства, направленою лише на отримання фактичних даних щодо його причетності до вчинених злочинів, а про причетність до цього злочину малознайомих йому осіб він повідомив, розраховуючи на те, що зможе направити слідство у невірному напрямку, оскільки анкетні дані однієї особи він не назвав, а інша особа перебуває у розшуку, судова колегія вважає, що така позиція обвинуваченого свідчить не про намагання встановлення істинних обставин провадження, а про намагання уникнути відповідальності за вчинені злочини.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що під час вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів виїхати з м. Маріуполя зі зброєю в силу певних обставин було неможливо, то судова колегія вважає такі доводи припущеннями сторони захисту, які жодними достовірними даними підтверджені бути не можуть, оскільки ґрунтуються лише на міркуваннях міг, чи не міг ОСОБА_7 проїхати зі зброєю через блокпости.

Також в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ставить під сумнів висновки суду з приводу наявності у ОСОБА_7 мотиву на вчинення вбивства саме через скрутне матеріальне становище, разом з тим, судова колегія вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки як сам ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції, так і свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердили наявність у ОСОБА_7 боргових зобов`язань, однак вказували на те, що суми ці були невеликі. Разом з тим, як з пояснень ОСОБА_7 , отриманих під час проведення негласних слідчих дії, так і показань допитаного в суді першої інстанції із застосуванням заходів безпеки свідка ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_7 повідомляв про наявність у нього великих боргів і відсутності можливості отримання грошових коштів іншим шляхом, ніж вчинення особливо тяжкого злочину. Інший свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показав, що метою чинення ОСОБА_7 злочину, як він сам повідомив, було саме заволодіння грошовими коштами потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про невідповідність висновків суду в частині необхідності задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 166458,00 грн., оскільки підтверджено потерпілою шкоду лише в розмірі 16458,00 грн., то ці доводи також спростовані матеріалами кримінального провадження.

Так в цивільному позові потерпіла ОСОБА_9 просила стягнути з обвинуваченого на її користь 200000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та таку ж суму у відшкодуванням моральної шкоди.

Суд у вироку, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення, частково задовольнив позовні вимоги потерпілої та стягнув на її користь 166458,0 грн. у відшкодування матеріальної школи та 200000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Розрахунок витрат на поховання ОСОБА_12 в сумі 16458,00 грн. потерпілою підтверджений відповідними письмовими доказами, доданими до цивільного позову (т. 1, а.с. 49-56) і захисником в апеляційній скарзі не спростовується.

Що стосується іншої частини суми, стягнутої у відшкодування майнової шкоди, - 150000 грн., то це грошові кошти, якими заволодів ОСОБА_7 після вбивства її чоловіка ОСОБА_12 . Наявність у потерпілого грошових коштів саме в цієї сумі, підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , повідомивши, що дала ці гроші чоловіку, який їхав для закупівлі товару. Свідок ОСОБА_32 в суді першої інстанції підтвердила, що безпосередньо після зникнення ОСОБА_12 його дружина повідомила їй, що у ОСОБА_12 з собою були гроші в сумі 00 грн. Крім того, цей свідок підтвердила, що вона займається аналогічною діяльністю та за специфікою товару, його об`єму та асортименту для його закупівлі саме стільки грошей і потрібно.

Не є обґрунтованими, на думку судової колегії, і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що суд безпідставно поклав в основу висновків про винуватість ОСОБА_7 фактичні дані з протоколів огляду місця події, оглядів трупів, вилучення фрагменту металу після розтину тіла ОСОБА_13 , оглядів інших речей, а також з висновків СМЕ трупу ОСОБА_12 , СМЕ трупу ОСОБА_13 , цитологічних, імунологічних та молекулярно-генетичної експертизи, оскільки як зазначає захисник, дані з цих протоколів та судових експертиз не вказують на особу, причетну до чинення злочинів.

Фактичні дані, отримані в результаті проведення вказаних слідчих дій та судових експертиз, доводять час, місце, обставини вчинення злочинів, причину та час смерті потерпілих, а інші, надані стороною обвинувачення, та досліджені судом докази, доводять причетність до вчинення злочинів саме ОСОБА_7 . Отже лише в сукупності ці та інші докази доводять обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності до вимог ст. 91 КПК України.

Зміст мотивувальної частини вироку свідчить, що суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив та оцінив всі докази в їх сукупності та лише після цього зробив висновок про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Що стосується доводів адвоката з приводу безпідставного прийняття до уваги в якості доказу обвинувачення даних з протоколу огляду місця події, в результаті якого на дні річці було виявлено мобільний телефон ОСОБА_7 , оскільки він пояснив, що телефон викинув під час рибалки, а зброю знайдено не було, то з ними судова колегія не погоджується також з наступних підстав.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу проведення слідчого експерименту вбачається що, підозрюваний ОСОБА_7 ще 17 лютого 2015 року в присутності захисника пояснив та на місті продемонстрував, як вин викинув належний йому телефон в річку «Мокрі Яли», зокрема, в присутності учасників слідчої дії спустився під міст до річки, зупинившись приблизно в 20 м. від будівлі мосту (переїзду через ріку), знаходячись на цьому місці, ОСОБА_7 пояснив, що в цьому місці він викинув пістолет в річку, кидав правою рукою, попав приблизно в середину річки приблизно в 30 м. від опори мосту. Кидав він туди пістолет, а потім телефон, після цього він поїхав до дому (т. 5 а.с. 120-130).

Відповідно до протоколу огляду, який також був досліджений судом першої інстанції, 8 травня 2015 року саме в цьому місці, вказаному ОСОБА_7 під час проведення 17 лютого 2015 року слідчого експерименту і був виявлений належний йому мобільний телефон (т. 5, а.с. 135-145).

Згідно відомостей, отриманих під час проведення негласної слідчої дії 29 січня 2015 року, ОСОБА_7 також пояснив, що телефон викинув у ріку саме з метою знищення речового доказу.

З огляду на наведене судова колегія вважає неспроможною версію обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, мобільний телефон він викинув не після вчинення злочинів, а під час рибалки. Факт не виявлення знаряддя вбивства на цьому місці, на думку колегії суддів, не спростовує достовірність фактичних обставин, повідомлених ОСОБА_7 під час проведення за його участю слідчого експерименту, оскільки належний йому телефон було знайдено саме у місці, зазначеному ним та іншим шляхом цей речовий доказ відшукати було б неможливо.

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника з приводу порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які як він вважає, полягають у допиті судом свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в режимі відеоконференції за відсутністю відео зображення цих свідків, що як вважає захисник, позбавило його та ОСОБА_7 можливості спостерігати за поведінкою цих свідків на власні очі, переконатися в їх надійності та достовірності, що цим свідкам постійно хтось підказував, вони відмовлялися відповідати на запитання захисту, а також такий допит свідків був проведений без належного мотивування рішення про проведення їх допиту у цей спосіб.

Так, у відповідності до положень ч. 8 ст. 336 КПК України особа, якій забезпечується захист, може бути допитана в режимі відеоконференції з такими змінами зовнішності та голосу, за яких її неможливо впізнати. Частиною 9 статті 352 КПК України встановлено, що у виняткових випадках для забезпечення безпеки свідка, який підлягає допиту, суд за власною ініціативою або за клопотанням сторін кримінального провадження чи самого свідка постановляє вмотивовану ухвалу про проведення допиту свідка з використанням технічних засобів з іншого приміщення, у тому числі за межами приміщення суду, або в інший спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них. У разі якщо існує загроза ідентифікації голосу свідка, допит може супроводжуватися створенням акустичних перешкод. Перед постановленням відповідної ухвали суд зобов`язаний з`ясувати наявність заперечень сторін кримінального провадження проти проведення допиту свідка в умовах, що унеможливлюють його ідентифікацію, і в разі їх обґрунтованості відмовити у проведенні допиту свідка в порядку, визначеному цією частиною.

Відповідно п. «д» ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беріть участь у кримінальному судочинстві», свідок за наявності відповідних підстав має право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених ст.ст. 1 і 7 цього Закону. Згідно пунктів «ж», «з» ст. 7 Закону до заходів безпеки, в тому числі, належать забезпечення конфіденційності відомостей про особу, закритий судовий розгляд. Частиною 2 статті 16 Закону встановлено, що у випадках та в порядку, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для забезпечення безпеки учасника кримінального провадження, суд за власною ініціативою або за клопотанням учасників кримінального провадження може прийняти рішення про проведення допиту учасника кримінального провадження з використанням відеоконференції при трансляції з іншого приміщення, в тому числі у спосіб, що унеможливлює ідентифікацію особи, яка дає показання.

З матеріалів провадження вбачається, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були учасниками негласної слідчої дії аудіо-, відео контролю, яка була проведена за участю ОСОБА_7 в приміщенні ІТТ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області у період з 19 по 20 лютого 2015 року.

Також в матеріалах провадження наявні заяви свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , в яких вони у відповідності до ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беріть участь у кримінальному судочинстві» просять суд допитувати їх під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у закритому режимі (без оголошення їх даних та без візуальної фіксації їх обвинуваченим) (т. 5, а.с. 186-187).

Свідок ОСОБА_16 був допитний за клопотанням прокурора, яке було задоволено судом, із застосуванням заходів безпеки в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року (журнал судового засідання т. 5 а.с. 202-205), при цьому заперечень у сторони захисту з приводу відсутності зображення свідка не було, захисник обвинуваченого висловив заперечення з приводу поганої якості звуку, і після технічної перерви допит свідка було продовжено без зауважень, учасники судового розгляду мали можливість задати запитання та отримати на них відповідь свідка (відеозапис судового засідання в режимі ВКЗ т. 7, а.с. 91).

Свідок ОСОБА_17 із застосуванням заходів безпеки був допитаний в судовому засіданні 27 листопад 2015 року (журнал судового засідання т. 5, а.с. 238-241), з аудіо-відеозапису допиту цього свідка вбачається, що дійсно стороння особа підказала йому відповідь на запитання суду: «Чи отримав він пам`ятку про права та обов`язки?», в наступному свідок давав показання самостійно, відповівши на всі запитання, які не були зняті судом (відеозапис судового засідання в режимі ВКЗ т. 7, а.с. 92).

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що порушень закону під час допиту вказаних свідків судом першої інстанції допущено не було, з огляду на що їх покази в суді є допустимими доказами.

Що стосується доводу захисника в частині того, що, як він вважає, покази цих свідків є недостовірними, то судова колегія з ними не погоджується, оскільки в частині істотних обставин провадження їх показання узгоджуються з даними, отриманими в результаті проведення за їх участю негласних слідчих дій (т. 5, а.с. 73-76, 77-84).

Крім того забезпечення надійності та переконливості показань свідка за законом гарантується не забезпеченням можливості бачити обличчя свідка, а виконанням судом вимог ст. 352 КПК України перед та під час його допиту, оцінка показань свідка, яку як зазначає захисник, він не міг зробити внаслідок допиту свідка у такий спосіб, під час розгляду провадження є виключною прерогативою суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу недостовірності показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , то судова колегія приходить о висновку про їх необґрунтованість, оскільки цей свідок в суді показав, що він є працівником правоохоронних органів та дійсно в його приступності в приміщенні Бердянського МВ приблизно 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 добровільно розповів про обставини вчинених ним злочинів.

Згідно змісту мотивувальної частини вироку, саме в цій частині показання вказаного свідка були оцінені в якості доказу у кримінальному провадженні, при цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно за участю ОСОБА_7 17 лютого 2015 року було проведено негласну сліду дію аудіо-, відео контроль, її проведення було санкціоновано слідчим суддею апеляційного суду (т. 4, а.с. 231-248, т. 6 а.с. 88, т. 5 а.с. 36-70).

При цьому зміст пояснень ОСОБА_7 під час проведення вказаної слідчої дії щодо істотних обставин кримінального правопорушення, місця, часу, способу вбивства повністю узгоджується зі змістом його пояснень під час проведення аналогічної негласної слідчої дії за його участю 29 січня 2015 року і доказове значення у кримінальному провадженні мають саме пояснення ОСОБА_7 , а не показання в суді особи, яка підтвердила свою участь у проведенні негласної слідчої дії. Своїми показами свідок ОСОБА_18 лише підтвердив, що дійсно з ОСОБА_7 було проведено таку слідчу дію і всі пояснення він давав добровільно.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого про порушення права на захист ОСОБА_7 під час його затримання, оскільки як зазначає захисник, він на цей час не був повідомлений про підозру, то ці доводи також спростовані повністю матеріалами кримінального провадження.

Так, зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що затримано ОСОБА_7 було 17 лютого 2015 року за підозрою у вчинення злочинів, передбачених п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України на підставі ухвали слідчого судді, протокол цей складений був у період часу з 13.30 години по 14.30 годину. Тоді ж ОСОБА_7 було повідомлено про права та обов`язки підозрюваного, які як він власноручно зазначив в цьому протоколі, йому були зрозумілі. Підписаний цей протокол ОСОБА_7 та понятими без зауважень (т. 5, а.с. 88-90).

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 згідно п. 147 Розділу І Реєстру матеріалів досудового розслідування вручено було того ж дня о 14.35 годині (т. 1 а.с. 8-21).

Крім того в апеляційній скарзі захисник зазначає, що до 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 не мав процесуального статусу підозрюваного, а відтак клопотання слідчого про затримання ОСОБА_7 винесено з порушенням ч. 1 ст. 193 КПК України, оскільки розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника.

Розглядаючи цей довід апеляційної скарги, судова колегія вважає необхідним зазначити, що статтею 193 КПК України передбаченого порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 18 лютого 2015 року клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу було розглянуто за участю прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_51 (т. 5, а.с. 114-115).

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, яким чином ОСОБА_7 опинився в приміщенні Бердянського МВ ГУМВС України, того, як йому нібито диктували заяву про визнання вини, то ці доводи на недопустимість конкретних доказів, оцінених судом не вказують, заву ОСОБА_7 від 17 лютого 2015 року (т. 5, а.с. 88) суд першої інстанції в якості доказу вини до уваги не брав та не оцінював у вироку.

Що стосується доводів захисника про неналежність в якості доказів вини оцінених судом першої інстанції відеозаписів з магазину ПП «Пєкний», ТОВ «Запоріжнафтопродукт груп», з відеореєстратора автомобіля ВАЗ, з магазину «Цареконстантинівський», оскільки ці відеозаписи не мають зображень, з яких можливо б було встановити особу обвинуваченого, то з ними судова колегія також не погоджується, так як наведені відеозаписи із зазначенням дати та часу їх створення підтверджують маршрут пересування автомобілю «Man» в день вчинення ОСОБА_7 вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та заволодіння вказаним транспортним засобом, в їх сукупності підтверджують дійсність пояснень ОСОБА_7 під час проведення за його участю негласних слідчих дій, а також фактичних обставин, викладених в протоколі проведення слідчого експерименту за його участю.

Захисник вважає, що протокол слідчого експерименту та відеозапис не є допустимими та належними доказами у провадженні, оскільки відеозапис переривався, а перед початком слідчого експерименту ОСОБА_7 , повідомив, що не може вказати місце скоєних злочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 240 КПК України під час проведення слідчого експерименту можуть проводитись вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складаються плани і схеми, виготовляються графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Згідно до ч. 6 цієї статті про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Вимоги щодо безперервного запису проведення слідчого експерименту технічними засобами кримінальний процесуальний закон не містить.

З протоколу слідчого експерименту від 17 лютого 2015 року, та додатків до нього схем та відеозапису вбачається, що наведеним вище вимогам процесуального закону вони відповідають в повному обсязі.

Відеозапис дійсно неодноразово зупинявся та відновлювався, про що і було слідчим зазначено у протоколі з посиланням на конкретний час. Зміст протоколу та доданого до нього відеозапису розбіжностей щодо фактичних обставин справи не мають. Протокол підписаний ОСОБА_7 та його захисником після ознайомлення з відеозаписом без зауважень.

Що стосується доводу в частині того, що ОСОБА_7 перед початком проведення слідчої дії не міг вказати місце вчинення злочинів, то дійсно згідно протоколу, перед початком на запитання слідчого, чи зможе він вказати місце, де він здійснив постріли, ОСОБА_7 пояснив, що не зможе, але як він сам уточнив, цього зробити він не може, оскільки вся траса на своєму протязі однакова. Разом з тим підчас проведення слідчого експерименту по ходу руху транспортного засобу ОСОБА_7 сам вказував напрямок, зазначив відомі йому орієнтири, вказав приблизне місце зупинення ОСОБА_14 на його прохання автомобіля та вчинення вбивства, продемонструвавши детально спосіб його вчинення. Також ОСОБА_7 показав місце, де позбавився від трупів та залишив автомобіль.

З огляду на конкретні обставини провадження, місце вчинення злочинів, яким є автомобільний шлях поза межами населених пунктів та за відсутністю явно виражених орієнтирів на місцевості є цілком логічним те, що ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, не міг вказати конкретне місце вчинення злочинів, а вказав їх вже під час руху по дорозі (т. 5, а.с. 120-134).

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою розбіжності між протоколом допиту ОСОБА_7 від 17 лютого 2016 року та відеозаписом його допиту, доданим до цього протоколу в частині способу вчинення вбивства ОСОБА_12 .

З цього приводу слід зазначити, що суд першої інстанції наведеним доказам давати оцінку взагалі не може, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість в якості доказів протоколів та додатків проведених у провадженні негласних слідчих дій, як вважає судова колегія, є також необґрунтованими.

Так, згідно матеріалів провадження за участю ОСОБА_7 було тричі: 29 січня 2015 року, 17 лютого 2015 року та у період з 19 по 20 лютого 2015 року проведено негласні слідчі дії, передбачені ст. 260 КПК України, а саме аудіо-, відеоконтроль особи.

29 січня 2015 року таку слідчу дію було проведено за участю ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді апеляційного від 5 грудня 2014 року (т. 4, а.с. 200-227, т. 5 а.с. 1-35, т. 6 а.с. 94

17 лютого 2015 року - на підстави ухвали слідчого судді від 3 лютого 2015 року (т. 4, а.с. 231-248, т. 5 а.с. 36-70, т. 6 а.с. 88).

19-20 лютого 2015 року - на підстави ухвали слідчого судді від 3 лютого 2015 року (т. 6, а.с. 73-76, 77-84, т. 6 а.с. 91).

При цьому з вказаних протоколів та додатків до них вбачається, що проведено було саме негласну слідчу дію, передбачено ст. 260 КПК України, а не ст. 270 КПК України, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі. Згідно вимог процесуального закону аудіо-, відео контроль особи не вимагає його проведення в публічно доступному місці на відміну від іншої слідчої дії аудіо-, відео контролю місця.

Що стосується доводів захисника про те, що виключних підстав для проведення таких слідчих дій, передбачених ч. 2 ст. 246 КПК України він не вбачає, оскільки ОСОБА_7 вже було встановлено, 17 лютого 2015 року він вже звернувся із заявою, в якій зізнався у вчинених злочинах, то з ним погодитись також неможливо, оскільки обставини провадження свідчать, що злочин вчинено було в умовах неочевидності для сторонніх осіб, інші слідчі дії, зокрема допити, огляди, результати проведених експертиз, фактичних даних щодо особи, причетної до вчинення особливо тяжкого злочину не дали. Крім того їх проведення у відповідності до ст. 248 КПК України було санкціоновано слідчим суддею відповідного апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні експертиз носіїв інформації, отриманої в результаті проведення негласних слідчих дій, висновків суду щодо оцінених доказів, в тому числі і результатів проведення негласних слідчих дій, не спростовують. Крім того в суді апеляційної інстанції захисником було заявлено аналогічне клопотання, у задоволенні якого судовою колегією було відмовлено.

Захисником обвинуваченого включено до апеляційної скарги на вирок суду заперечення на рішення судів про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою, захисник вказує на невиправдано тривалий час застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

З цього приводу судовою колегіє встановлено, що як рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу так і в наступному рішення суду про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою в даному кримінальному провадженні належним чином мотивовані з посиланням на відповідні норми кримінального процесуального закону та фактичні обставини підозри та обвинувачення.

Показам свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 суд першої інстанції дав належну оцінку, і доводи апеляційної скарги захисника її не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також підстав, передбачених ст.ст. 412, 415 КПК України для скасування вироку із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.

На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом, а засудженими ОСОБА_11 , який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4