Справа № 152/819/17
Провадження1-кп/152/58/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 04.05.2017 року за № 0000122 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мушкутинці Дунаєвського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого;
обох у вчиненні кримінального правопорушення, предбаченого ч.3 ст.185 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4
представника органу
пробації ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
04.03.2017 року приблизно о 16 годині обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 будучи в стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за пропозицією ОСОБА_3 прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 залишився біля входу на територію даного господарства спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_3 підійшов до приміщення літньої кухні, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкненні, проник в приміщення літньої кухні, де умисно, таємно, з корисливих мотивів скоїв крадіжку бензопили "FORESTA", вартістю 1479,75 грн. після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишили місце події та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винуватими себе у пред`явленому обвинуваченні визнали повністю, не заперечували факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаялися у скоєному, просили їх суворо не карати. Запевняли суд, що усвідомили свою протиправну поведінку і готові понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 04.03.2017 року приблизно о 16 годині будучи в стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою з ОСОБА_4 вони прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 залишився біля входу на територію даного господарства спостерігати за навколишньою обстановкою, а він підійшов до приміщення літньої кухні, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкненні, проник в приміщення літньої кухні, де скоїв крадіжку бензопили "FORESTA" після чого, вони з ОСОБА_4 залишили місце події та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 04.03.2017 року приблизно о 16 годині будучи в стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою з ОСОБА_3 вони прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_3 . Він залишився біля входу на територію даного господарства спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_3 підійшов до приміщення літньої кухні, де шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкненні, проник в приміщення літньої кухні та скоїв крадіжку бензопили «FORESTA», після чого, вони з ОСОБА_3 залишили місце події та розпорядилися викраденою бензопилою на власний розсуд.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_7 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України. Від потерпілого ОСОБА_8 до суду надійшла заява про розгляд кримінального провадження у його відсутності (а.с.40).
Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без участі потерпілого, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_7 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку, з урахуванням його думки щодо покарання обвинувачених.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_5 , який вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинувачених в тому, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою між собою, маючи умисел на заволодіння чужим майном, за пропозицією ОСОБА_3 , прийшли до домогосподарства ОСОБА_7 , що розташоване по АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 залишився біля входу на територію даного господарства спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_3 підійшов до приміщення літньої кухні, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вхідних дверей, які були не замкненні, проник в приміщення літньої кухні, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів скоїв крадіжку бензопили "FORESTA", вартістю 1479,75 грн. після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишили місце події та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Таким чином, допитавши обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу та досудову доповідь представника органу пробації Шаргородського районного відділу Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо обвинувачених, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які полягають у крадіжці (таємному викрадені чужого майна), поєднаній з проникненням в інше приміщення, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість їх доведена і вони повинні нести кримінальну відповідальність за ч. 3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, повністю відшкодував збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням потерпілому. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжуює покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_3 не перебуває.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше був засуджений, а саме вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.06.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та звільнений на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_3 не має власного житла, проживає в будинку своєї матері ОСОБА_9 разом із мамою та молодшими братом і сестрою, умови проживання задовільні; на даний час ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків; психічних розладів не має, підтримує спілкування з раніше судимими особами. Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього людьми. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести відсутність стабільного заробітку, зловживання спиртними напоями, внаслідок яких він втрачає контроль над собою та скоює повторні злочини. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк) (а.п. 32 - 34 ).
Обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, заподіяну шкоду потерпілому відшкодував повністю. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння.
На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_4 не перебуває.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 21.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Власного житла не має, проживає в будинку батька ОСОБА_10 разом із батьком, умови проживання задовільні, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків; розлучений, психічних розладів не має, підтримує спілкування з особами раніше судимими. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків від вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього особами. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень можна віднести відсутність стабільного заробітку, зловживання спиртними напоями та спілкування з особами раніше судимими. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк (а.п. 36 - 38).
З урахуванням обставин справи, даних про особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинувачених, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватих, наявності обставин, що пом`якшують покарання, думки потерпілого, який в заяві до суду просив обвинувачених суворо не карати, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 можливе в умовах застосування до них покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75,76 КК України, якщо вони протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають покладені на них обов`язки, встановлені у ст.76 КК України.
На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають:кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Згідно із ст. 100 КПК України речовий доказ бензопила торгової марки "FORESTA" підлягає залишенню у власності потерпілого ОСОБА_7 .
Цивільний позов не заявлявся.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 198 грн.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки;

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки;

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази: бензопилу торгової марки "FORESTA", яка знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_7 залишити у власності останнього.

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 198 (сто дев`яносто вісім) грн., в рівних частинах.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1