Справа № 515/704/17
Провадження № 1-кс/515/1181/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
Іменем України
25 травня 2017 року м.Татарбунари

Слідчий суддя Татарбунарського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника слідчого відділу Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2017 року за №0000126 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2017 року до Татарбунарського районного суду Одеської області звернувся начальник СВ Татарбунарського відділення поліції ОСОБА_5 з клопотанням, погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , в якому просив накласти арешт на належний ОСОБА_6 автомобіль шляхом заборони ОСОБА_7 та іншим особам його відчужувати, користуватися та розпоряджатися.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що 31.03.2017 року до чергової частини Татарбунарського ВП надійшла заява ОСОБА_6 про те, що у вересні 2016 року він передав свій автомобіль ГАЗ 3302 у постійне користування ОСОБА_7 , однак на теперішній час грошові кошти за переданий автомобіль не отримав. Слідчий також зазначив, що в ході досудового розслідування було встановлено, що вказаний автомобіль, державний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності третій особі ОСОБА_6 . Вказав, що в ході допиту потерпілого ОСОБА_6 дав пояснення, що передав транспортний засіб у власність ОСОБА_7 , 1976 року народження, за що останній зобов`язався сплатити грошові кошти, однак станом на травень 2017 року їх не сплатив. Автомобіль, яким користується, також не повернув, що вказує на можливі шахрайські дії ОСОБА_7 при отриманні рухомого майна. Посилаючись на необхідність забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також на необхідність проведення відповідних експертиз, зазначаючи про значимість автомобіля для кримінального провадження, начальник слідчого відділу вважав, що є підстави для накладення арешту на транспортний засіб.

Прокурор та представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Заслухавши доводи прокурора та представника третьої особи, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом абз.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна, згідно з ч.2 ст.173 КПК України, слід, крім іншого, враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Зі змісту доданого до клопотання протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 01.04.2017 року слідує, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вересні 2016 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля, за яким ОСОБА_6 зобов`язався передати у власність ОСОБА_7 транспортний засіб та отримати за його продаж грошові кошти у розмірі 4000 доларів США. З наведеного слідує, що між вказаними сторонами виникли правові відносини та зобов`язання, за порушення яких встановлена цивільно-правова відповідальність.

За таких обставин вважаю недоведеною на даному етапі досудового розслідування наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, що виключає можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання начальника слідчого відділу Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1