Дата документу 12.01.2017 Справа № 554/9994/16-к
Справа № 554/9994/16-к
Провадження № 1-кс/554/471/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3
представника володільця майна ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.11.2016 року, 07 години 00 хвилин, співробітники поліції ВПК в Полтавській області Слобожанського УКП ДКП НП України, Харківського спецпідрозділу КОРД, працівники Генеральної прокуратури України, Головного слідчого управління НП України прибули до квартири АДРЕСА_1 з метою проведення санкціонованого обшуку, відповідно ухвали Печерського районного суду м. Києва, від 23.11.2016 року, про що було повідомлено власника помешкання ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 проігнорував вимоги співробітників поліції про проведення санкціонованого, відповідно ухвали Печерського районного суду м.Києва, від 23.11.2016 року, обшуку даної квартири, умисно, з метою позбавлення життя працівника правоохоронного органу, з зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті, здійснив 1 постріл по вхідним дверям, за якими знаходилися працівники поліції з мисливського карабіну «МКМ-072», після чого намагався втекти, через балкон сусідньої квартири, але був затриманий працівниками поліції, не довівши свої злочинні дії до кінця.
Суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті особи не настали з причин, не залежних від волі ОСОБА_5 , оскільки останній був затриманий співробітниками Харківського спецпідрозділу КОРД.
01.12.2016 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру за ст.348 КК України.
02.12.2016 ОСОБА_5 оголошено в розшук та відносно нього судом надано дозвіл на затримання та доставку в суд для вирішення питання про обрання запобіжного західу у вигляді тримання під вартою.
06.01.2017 року від оперативних працівників Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт про можливе перебування ОСОБА_5 та належного його автомобіля марки Ніссан д.н.з. НОМЕР_1 в нежитловому приміщенні (корівнику) за адресою: АДРЕСА_2 .
06.01.2017 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , проведеного в період часу із 19.30 год. по 21.10 год. з метою відшукання підозрюваного ОСОБА_5 , а також інших речей та відомостей, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як докази під час судового розгляду, виявлено та вилучено автомобіль марки «Ніссан NP300», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова та шасі НОМЕР_2 , який згідно реєстраційної картки т/з належить ОСОБА_5
06.01.2017 вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності, та інші речі, набуті кримінально правовим шляхом.
На даний час є підстави вважати, що даний автомобіль ОСОБА_5 , його батько ОСОБА_6 , або ОСОБА_7 , який на даний час ним володіє, може продати. Таким чином є можливість втратити вказаний речовий доказ у кримінальному провадженні, тобто існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Слідчий в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та прохав його задовольнити.
Представник володільця майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та прохав суд відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Полтавській області підполковника поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 09.09.1999 Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області), а саме автомобіль марки «Ніссан NP300», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться в нежитловому приміщенні (корівнику) за адресою: Полтавської область, Диканський р-н, с.Степанівка. вул.Тополева, 161а, з позбавленням права на його володіння, користування, відчуження, розпорядження.іі
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1