Номер провадження: 11-кп/785/32/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005644 від 23.07.2016 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеса від 06.10.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чорноморськ Одеської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, з загальною освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-21.05.2003 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі;
-02.04.2010 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
-07.06.2013 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 26.05.2016 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців обмеження волі,-

засуджений цим вироком за ч.2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі і на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення з 24.07.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-

встановив
Відповідно до вироку суду, 23.07.2016 близько 18 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в громадському місці, а саме на ринку «Привоз» біля кафе «У Хохла» розташованого на вулиці Привозній буд. №18-20 в місті Одесі, керуючись раптово виниклим умислом, направленим відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, підійшов до ОСОБА_9 зі спини, при цьому взявся рукою за ланцюжок та шляхом ривку заволодів ним.
Після цього, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 4770 грн. 20 коп.
В подальшому, на розі вулиць Катерининської та Пантелеймонівської ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на призначення йому досить суворого покарання, просить апеляційний суд пом`якшити йому покарання.

В мотивування своїх доводів обвинувачений послався на неврахування районним судом при призначенні покарання стану його здоров`я, що на його думку вказувало на можливість застосування відносно нього положень ст.69 КК України. Крім того апелянт послався на допущені під час розгляду порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме не проведення під час судового засідання фіксування судового розгляду, ненадання йому перекладача та здійснення судового розгляду за відсутності потерпілої.

Доповнивши до початку апеляційного розгляду свою апеляційну скаргу, послався на порушення його права на захист, а саме відсутність захисника під час затримання та на час відкриття матеріалів справи. При цьому зазначив, що при призначенні покарання районним судом не були прийняті до уваги обставини допомоги ним слідству, прокурору та суду; добровільна видача ним викраденого, явка з повинною та щире каяття.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання - змінити, та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкціями зазначених статей кримінального закону, застосувавши положення ст.69 КК України та у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати відбутий ним строк покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене йому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений не заперечував факт вчинення ним злочину за обставин, які були встановлені районним судом. При цьому, надаючи апеляційному суду пояснення, фактично вказав, що не підтримує доводи своєї скарги в частині зазначених ним і допущених на його думку під час судового розгляду порушень вимог кримінального процесуального закону та просив лише постановити рішення, яким зменшити призначене вироком районного суду покарання.

За наведених вище обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що обвинувачений фактично оскаржує судове рішення в частині суворості призначеного йому покарання та не підтримує свою апеляційну скаргу в частині посилання на допущення районним судом на його думку порушень вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, стан здоров`я обвинуваченого, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому районний суд, під час ухвалення вироку послався на відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить зменшити призначений йому районним судом строк покарання. При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини - стану його здоров`я, допомоги ним слідству, прокурору та суду, добровільної видачі ним викраденого, явка з повинною та щирого каяття.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані районним судом, в тому числі і прийнято до уваги наявність в останнього захворювання - туберкульозу та перебування на диспансерному обліку у лікаря фтізіатора про що свідчить наявні у матеріалах справи довідки (а.с.26,27).

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_8 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі і після відбуття покарання, за досить нетривалий термін, знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Крім того апеляційний суд враховує, що жодних об`єктивних даних про допомогу обвинуваченим слідству, прокурору та суду, добровільної видачі ним викраденого та його явки з повинною, на які посилається обвинувачений - матеріали справи не містять, в зв`язку з чим підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого він засуджений оскаржуваним вироком, з урахуванням у сукупності усіх даних про особу обвинуваченого та встановлених обставин вчинення зазначеного злочину - не вбачає.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які були зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог обвинуваченого про застосування апеляційним судом відносно нього положень ч.5 ст.72 КК України, то апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, оскільки зазначені положення застосовані районним судом, про що зазначено в оскаржуваному вироку, а саме зарахування у строк відбуття покарання, час утримання його під вартою в період з 24.07.2016 року, тобто з моменту затримання та до вступу вироку у законну силу, що є датою розгляду справи апеляційним судом.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеса від 06.10.2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4