Провадження № 1-кп/317/112/2017
Справа № 317/694/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 07.06.2016 р., відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 07.06.2016 р., відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 03 березня 2017 року у вказаному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Запорізькому районному суду Запорізької області, дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту немає. Також прокурор ОСОБА_3 зазначила, що у кримінальному провадженні не проводились експертизи щодо вартості викраденого майна, а наявні довідки щодо його вартості.

Потерпілий ОСОБА_4 висловив думку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, водночас зазначив, що він не погоджується із визначеним в обвинувальному акті розміром шкоди, який є заниженим.

Обвинувачений ОСОБА_5 висловив думку про можливість призначення провадження до судового розгляду.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що він підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

В обвинувальному акті зазначено, що: «20 травня 2016 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з корисливих мотивів, перелізши через паркан проник на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, підійшов до господарчої будівлі, яка прилягає до житлового будинку зазначеного домоволодіння, заліз на її дах та пройшов до дверей, які ведуть до горища житлового будинку. Після чого без розриву у часі за допомогою своєї фізичної сили розхитав зазначені двері, тим самим зірвав їх з петель та проник до приміщення горища, звідки таємно викрав брухт із мідного металу у вигляді кабелю для зварювального апарату довжиною 30 м, діаметром 8 мм, трубки довжиною 1 м, діаметром 15 мм у кількості 4 штук, шину для зварювального-апарату довжиною 20 м, перетином 6x3 мм, мідну трубку діаметром 8 мм скручену у змійовик довжиною 2 м, телевізійний кабель діаметром 12 мм довжиною 20 м, загальною вагою 15 кг, вартістю 90,00 грн. за 1 кг, загальною вартістю 1350,00 грн. та 15 латунних водопровідних кранів діаметром 1/2 дюйми, вартістю 10,00 грн. за 1 шт, загальною вартістю 150,00 грн., які належать ОСОБА_4 , завдавши матеріальної шкоди останньому на загальну суму 1500,00 грн.».

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно положень п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82). Крім того, Суд констатував, що положення п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

У рішенні від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Суд приходить до висновку, що обвинувачення є неконкретним та таким, що позбавляє внаслідок його розгляду прийняти будь-яке законне і обґрунтоване рішення, оскільки воно містить нез`ясовані обставини, які мають суттєве значення для ухвалення вироку. Так, виклад фактичних обставин після зазначення того, що ОСОБА_5 діяв за попередньою змовою групою осіб, здійснюється лише щодо обвинуваченого ОСОБА_5 без зазначення жодних дій, ролі невстановленої в ході досудового розслідування особи, ступеня участі кожної особи. Усі обставини в обвинувальному акті викладені виключно відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому жодних фактичних обставин щодо іншого співучасника, невстановленої в ході досудового розслідування особи, не встановлено. Немає в обвинувальному акті жодних вказівок на узгодженість дій обвинуваченого та іншої невстановленої в ході досудового розслідування особи, наявність у них спільного умислу на заволодіння майном потерпілого, відсутні відомості також про те коли та де ОСОБА_5 вступив у попередню змову.

Зважаючи на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 з посиланням на вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченим за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, відсутність в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування жодних відомостей щодо суті діяння іншого співучасника, відсутність жодних виділених щодо невстановленої особи матеріалів досудового розслідування, проведених процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень, суд вважає, що обвинувальний акт суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Крім того, згідно п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обвинувальному акті належним чином розмір шкоди не визначений.

Хоча відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням, даний обов`язок стороною обвинувачення не виконаний. З реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, щоб така експертиза призначалась, хоча її призначення є обов`язковим. Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтвердила, що експертиза щодо визначення матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, дійсно під час досудового розслідування не призначалась.

Оскільки з наведених положень кримінально-процесуального закону випливає, що проведення експертизи для визначення розміру заподіяної злочином шкоди є безумовним обов`язком сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, а зазначення в обвинувальному акту розміру такої шкоди, визначеної іншим шляхом, ніж проведення експертизи, не може вважатися належним виконанням вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України це також є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

З огляду на те, що самостійно виправити недоліки обвинувального акту суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, позбавлений можливості, а зміна обвинувачення в судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 2 ст. 337 КПК України є правом прокурора, а не обов`язком, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Керуючись ст. 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 07.06.2016 р., відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1