АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1371/17 Справа № 185/932/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 11 січня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, з середнью базовою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, працюючого в ТОВ «Фабрика будівельних сумішей «Будмайстер» оператором виробництва будівельних сумішей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_9
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_10
потерпілої: ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі кожному, на підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки відповідно до п.1.2 ч.1 , п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави по 88 гривень 10 копійок з кожного, в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння 11 січня 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, у невстановленому досудовим слідством місці, вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 , направлену на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи по єдиному умислу, співучасники злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 11 січня 2017 року приблизно о 17.20 годині, проходячи між дитячим садочком № 11 «Ладусі» та будинком АДРЕСА_4 , побачили невідому їм раніш ОСОБА_11 , у якої на передпліччі лівої руки знаходилась її жіноча сумка з майном.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна , здійснили відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .

При цьому , ОСОБА_8 своєю правою рукою схопив потерпілу ОСОБА_11 за талію та утримував потерпілу, тим самим не даючи можливості потерпілій чинити опір,тоді як ОСОБА_7 продовжив спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадання майна ОСОБА_11 , підійшовши до потерпілої, обома руками схопив її жіночу сумку з майном.

Усвідомлюючи те,що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоюють відкрите викрадення її майна, ОСОБА_11 почала чинити опір обвинуваченим, намагаючись обома руками утримати свою сумку, однак ОСОБА_7 потребував віддати сумку та не зважаючи на те, що потерпіла намагалася чинити опір, вихопив жіночу сумку , вартістю 1360 гривень в якій знаходилося майно потерпілої, а саме:

- мобільний телефон «Sаmsung Galaxy J5 Ргіm» разом з сім-карткою № НОМЕР_1 та флеш-карткою марки «Арасег» 32 GВ, вартістю 5199 гривен;

- жіночій гаманець зі шкірозамінника, вартістю 279 гривен, в якому знаходились гроші в сумі 800 гривен; та банківська картка «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_12 ,

- флешка марки «tакеМS» на 8 GВ, вартістю 149 гривен;

- кашемірові рукавички, вартістю 90 гривен;

- навушники марки «Раnаsоnіс RР-HJE125Е-Р» рожевого кольору, вартістю 159,20 гривен;

- косметика, яка не має матеріальної цінності ,

- паспорт на ім`я ОСОБА_11

- ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_11

- пропуск на Павлоградський хімічний завод на ім`я ОСОБА_11

- зв`язка ключів, яка складалась з одного ключа, магніту від домофону та двох брелоків, які не мають матеріальної цінності, зв`язка ключів з 3 ключів та двома магнітами від домофону.

Всього викрадено майна потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 8036.20 гривен, чим завдано потерпілій матеріального збитку.

В апеляційній скарзі прокурор Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченим та ухвалити новий вирок, за яким призначити обвинуваченим покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі кожному. В решті вирок залишити без змін.

Прокурор посилається до положень п.2 ППВСУ № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» та зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим, не було наведено переконливих доводів для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції, формально врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, посилаючись на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 характеризується за місцем свого проживання позитивно, та раніше не судимі, ОСОБА_7 частково відшкодував потерпілій розмір заподіяної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора яка просила задовольнити апеляційну скаргу та призначити більш суворе покарання обвинуваченим думку потерпілої, яка не підтримала позицію прокурора про призначення обвинуваченим покарання пов`язаного з позбавленням волі, думку обвинувачених які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вважає слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання,на думку колегії суддів, судом першої інстанції, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому не були виконані вимоги ст. 65 КК України, відповідно до якої суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого, призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.»
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про призначення покарання відносно ОСОБА_8 послався на врахування обставин злочину, а також особи обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніш не судимий.
Призначаючи покарання відносно ОСОБА_7 , суд послався, крім того, на пом`якшуючу обставину часткове усунення заподіяної шкоди при обтяжуючої обставині - вчинення злочину, особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку покарання у вигляді позбавлення волі для молодих за віком осіб, які раніш не судимі,не буде необхідним покаранням для виховання у обвинувачених уяви справедливості та караності. Призначаючи максимальний іспитовий строк 3 роки, який в даному випадку застосовано судом з огляду на тяжкість злочину, суд виходив з того, що вказаний строк буде необхідним для виправлення обвинувачених.
В апеляційній інстанції обвинувачені принесли свої вибачення потерпілої та зазначили про обов`язковість усунення заподіяної шкоди.
Враховуючи наведене вище та думку потерпілої, яка вважає призначене судом покарання достатнім, посилаючись на те, що відповідно до завданих їй збитків у сумі 8036.20 гривень сплачено більша частина та залишилось не сплачено 1000 гривень , колегія суддів вважає, що за таких обставин, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначене судом покарання є необхідним і достатнім та справедливим для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів, -
Постановила :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та її може бути оскаржено у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ---------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_3