печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.05.2017 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005712 від 02.09.2015, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, освіта базова вища, який одружений, має двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , від отримання ідентифікаційного коду відмовився на основі релігійних переконань, раніше не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 01 вересня 2015 року, близько 11.30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Банкова в м. Києві, зі сторони вул. Лютеранська в напрямку вул. Інститутська, порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, у відповідності до яких під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а у разі потреби звернутися за допомогою до інших осіб, а також вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість руху, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, до яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявилось в тому, що він, керуючи вказаним автомобілем, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті вул. Банкова вул. Інститутська в м. Києві, на якому перебувала пішохід ОСОБА_11 , яка здійснювала перехід проїзної частини справа наліво відносно руху автомобіля, рухаючись заднім ходом, не вжив заходів для забезпечення безпеки руху та для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_11 були спричинені наступні тілесні ушкодження:

- садно та синець правої надбрівної ділянки, синець правого ліктьового суглобу, що за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- закрита травма грудної клітки у виді перелому 5, 6-го ребер по пахвовій лінії зі зміщенням уламків, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.

При роз`ясненні судом суті обвинувачення ОСОБА_7 заявив про часткове визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення (Том 1 а.с. 125-128). Не оспорюючи факту дорожньо-транспортної пригоди за встановлених судом обставин та своєї винуватості в порушенні правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з її подією, обвинувачений ОСОБА_7 в обґрунтування процесуальної позиції захисту посилався на те, що він рухався з незначною швидкістю та внаслідок наїзду на потерпілу не міг спричини їй середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що виключає його відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України.

З приводу фактичних обставин справи пояснив, що 01 вересня 2015 року, близько 11.30 год., він рухався технічно справним автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Банкова вул. Інститутська в м. Києві. Завантаженість припаркованого автотранспорту на даній ділянці проїзної частини була високою, у зв`язку з чим він не мав можливості розвернутися та вирішив здати заднім ходом в районі пішохідного переходу. Дане перехрестя обладнане світлофором, який на той час не працював. З моменту початку руху заднім ходом він проїхав до 20 метрів і в той момент, коли автомобіль перебував задньою частиною на пішохідному переході, відчув незначний удар, після чого відразу зупинився. Вийшовши з автомобілю, побачив, що він здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_11 , яка лежала на землі та скаржилась на біль в грудях. Через деякий час потерпілу госпіталізували лікарі швидкої.

Наряду з процесуальною позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Даними протоколу огляду місця події та схеми до нього, згідно яких дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Рено д.н.з. НОМЕР_1 мала місце 01 вересня 2015 року на проїзній частині в районі перехресті вул. Банкова вул. Інститутська в м. Києві, в умовах сухого асфальтованого дорожнього покриття та достатньої видимості, автомобіль перебуває передньою частиною на регульованому пішохідному переході ( Том 1 а.с. 34-39).

У відповідності до показань потерпілої ОСОБА_11 близько 11.30 год. 01 вересня 2015 року вона через регульований пішохідний перехід переходила перехрестя вул. Банкова вул. Інститутська в м. Києві. Знаходячись безпосередньо на пішохідному переході відчула сильний удар в ліву частину тулуба, від якого впала на правий бік та вдарилась головою об асфальт. По характеру удару зрозуміла, що стала учасником дорожньо-транспортної пригоди. Тривалий час знаходилась на дорожньому покриті поки її не забрала швидка. Спочатку була госпіталізована в одну лікарню ( КМКЛ № 17), де їй зробили рентген, після чого родичі відвезли її в іншу. Відразу після наїзду відчула сильний біль в лівій частині тулуба, ближче до грудної клітки. В лікарні їй поставили діагноз перелом 5 і 6-го ребер, перебинтували. Протягом 40 днів проходила амбулаторне лікування за місцем проживання.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що 01 вересня 2015 року був очевидцем того, як автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом на перехресті вул. Банкова вул. Інститутська в м. Києві, на пішохідному переході здійснив наїзд на жінку похилого віку, яка повільним кроком йшла через перехід. І хоча автомобіль рухався з незначною швидкістю цього було достатньо для збиття жінки з ніг.

Як зазначено у вироку вище, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував своєї вини в порушенні правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.9, п. 18.1 Правил дорожнього руху України, оскільки він, рухаючись заднім ходом, не вжив заходів для забезпечення безпеки руху та для зменшення швидкості руху, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

В той же час, посилання у висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні на порушення останнім п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України зайве. Ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286 КК України, є не будь-яке з порушень Правил безпеки дорожнього руху України, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, визначених даною нормою, а отже перебувають з ними в причинному зв`язку. Положення пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України носять загальний характер і їх порушення не знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1610/Е від 12.10.2015, на момент звернення за медичною допомогою об 11.51 год. 01.09.2015 у потерпілої ОСОБА_13 мали місце наступні тілесні ушкодження: садно та синець правої надбрівної ділянки, синець правого ліктьового суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження; закрита травма грудної клітки у виді перелому 5, 6 ребер по пахвовій лінії зі зміщенням уламків, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок дії тупих предметів, не виключено при транспортній травмі та за давністю можуть відповідати вказаному терміну ( Том 1 а.с. 64-67).

Так, будучи допитаним за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні 25.11.2016 судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердила об`єктивність і правильність складеною нею висновку №1610/Е від 12.10.2015 відносно характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому, експерт повідомила, що дійсно, хоча первинний рентгензнімок потерпілої ОСОБА_11 , про який йшлось в змісті довідки КМКЛ №17 від 01.09.2015, що разом з іншою медичною документацією була представлена їй на проведення експертного дослідження, не був їй фактично наданий, проте, їй була надана рентгенограма органів грудної порожнини від 14.09.2015, яка описана у складеному нею висновку. Вказана рентгенограма, в якому відмічалась наявність переломів у ОСОБА_11 , які також були зазначені лікарем-хірургом в довідці від 02.09.2015 за місцем проживання потерпілої, куди вона звернулась наступного дня після ДТП, вивчалась також рентгенологом, який підтверджував, що виявлені саме ті тілесні ушкодження, які нею викладені у висновку експертизи. Щодо не зазначення «переломів» в довідці КМКЛ №17 від 01.09.2015 експерт зауважила, що вони (переломи) могли клінічно відразу не відобразитись, оскільки потерпіла не починала активний рух, тому нею при наданні відповідей на поставлені слідчим запитання аналізувалось звернення 02.09.2015 ОСОБА_11 до хірургу, при таких переломах за хворим зазвичай слідкують 7-10 днів, щоб побачити які відбулись зміщення, після чого 14.09.2015 було зроблено рентгенограму, яка і відобразила дійсний характер отриманих потерпілою внаслідок ДТП тілесних ушкоджень.

Судово-медична експертиза проведена на підставі первинної медичної документації, отриманої при дослідженні потерпілої, в тому числі, відразу після її госпіталізації до лікарні 01.09.2015 та в період наближений до цього, експертом, який має стаж роботи за фахом 15 років і був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, а враховуючи також, що висновки експертизи є науково обґрунтованими, у суду відсутні підстави сумніватися в їх правильності.

Така позиція експерта була покладена в основу недоцільності проведення додаткової або повторної судово-медичної експертизи за клопотанням захисту, оскільки відсутність первинної рентгенограми не могла вплинути на правильність вищенаведеного висновку СМЕ, покладеного в основу вироку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позиція обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що внаслідок його дій потерпіла не могла отримати середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, як і позиція захисту щодо необхідності виправдання ОСОБА_7 на підставі «не встановлення достатності доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати», - є цілком надумаю, оскільки спрямована на уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за свої злочинні дії, а також безпідставною, оскільки спростовується сукупністю всіх вищенаведених доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винни ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи технічно справним транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди зі спричиненням потерпілій середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілої, наявність (відсутність) обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання із передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом відповідно до ст. 67 КК України визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання судом приймалось до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин середнього ступеня тяжкості, а також з огляду на обставину, що обтяжує його покарання та позицію представника потерпілої в судових дебатах, та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Разом з тим, з огляду на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні (зі слів) двох неповнолітніх дітей, займається суспільно - корисною працею (неофіційно працює водієм таксі), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується як член Релігійного центру «Божа Церква України», а також з огляду на позицію державного обвинувача щодо міри покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання можливе без реального обмеження волі, однак в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, приймаючи до уваги твердження ОСОБА_7 , що керування транспортним засобом є для нього законним джерелом заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Потерпілою ОСОБА_11 заявлено до відшкодування 15 тис. грн., з яких 5000 грн. матеріальної шкоди, та 10000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с. 108-110), проте доказів на підтвердження факту їх понесення не представлено. Між тим, суд, виходячи з загальноприйнятих принципів розумності та справедливості, вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла безумовно понесла певні витрати на лікування та посилене харчування, у зв`язку з чим вважає доцільним стягнути з обвинуваченого 3000 грн. в рахунок відшкодування ОСОБА_11 матеріальної шкоди завданої злочином.

У відповідності до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, вимоги потерпілої ОСОБА_11 , 1935 р.н., про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях та порушенні звичного ритму життя внаслідок спричинення середнього ступеня тілесних ушкоджень ґрунтуються на законі. Достатньою та справедливою для відшкодування моральної шкоди суд вважає суму в розмірі 7 000 грн., враховуючи при цьому також дані про особу обвинуваченого, на утриманні якого знаходиться дружина та двоє неповнолітніх дітей.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, ч. ч. 2, 3 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 (паспорт серя НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 30.09.1997 р.) на користь потерпілої ОСОБА_11 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 3000 /три тисячі/ гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 7000 /сім тисяч/ гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового проваження.

Суддя - ОСОБА_1