Справа № 355/650/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/167/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 24 09.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сезенків, Баришівського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Крім того, вироком суду вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у здійсненні прийому брухту кольорових і чорних металів, за наступних обставин.

ОСОБА_7 за місцем проживання своєї матері ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , у період з 2010 року по червень 2016 року включно, здійснював прийом брухту кольорових і чорних металів, чим порушив вимоги ч.10 ст.4 Закону України «Про металобрухт», згідно якої заборонено збирання, заготівля, переробка, реалізація промислового металобрухту фізичним особам. Згідно із ст.1 Закону України «Про металобрухт», дії ОСОБА_7 підпадають під визначення термінів «купівля металобрухту» та «заготівля металобрухту».

Відповідно до витягів з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не являються суб`єктами господарювання. Вказане свідчить про зайняття ОСОБА_7 діяльністю, яка заборонена законом. Так, 08 червня 2016 року, близько 13 години, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , прийняв від ОСОБА_11 брухт чорного металу вагою 13 кг, за що сплатив останньому грошові кошти в сумі 43 гривні. Крім того, громадяни ОСОБА_12 та ОСОБА_13 протягом поточного року неодноразово здавали ОСОБА_7 брухт чорного металу, за що він сплачував їм певну суму грошових коштів. Під час огляду 07 червня 2016 року працівниками Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено 8125 кг брухту чорного металу, промислові ваги металеві з максимальною поділкою для зважування 500 кг, ваги електронні, шість зошитів з записами обліку прийому металобрухту, електронний калькулятор.

В апеляційні скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , просить вирок Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України виправдати. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на неналежність та недопустимість доказів, на які послався суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України. Так, суд першої інстанції на обґрунтування вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину послався на протокол обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 . Між тим, в порушення вимог ст. 234 КПК України, зазначена слідча дія була проведена органом досудового розслідування без попереднього дозволу суду, так як ухвалою слідчого судді від 07 червня 2016 року слідчому Баришівського відділення поліції було надано дозвіл лише на проведення огляду території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності ОСОБА_10 . Таким чином, на думку апелянта, протокол обшуку та відеофайл до нього, є недопустимим доказом відповідно до ст. 87 КПК України. Крім того, як зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, суд першої інстанції, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався як на докази на ряд документів, які взагалі не несуть будь-якого доказового навантаження, а відтак, є неналежними доказами, а показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 жодним чином не підтверджують факт винуватості саме ОСОБА_7 у незаконному прийомі брухту чорних та кольорових металів, оскільки всі свідки вказують про те, що таким прийомом займалася вся сім`я ОСОБА_20 .

До початку апеляційного розгляду захисник змінив вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив вирок Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, при цьому не наводячи підстав для своїх вимог.

Прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області на апеляційну скаргу захисника подані заперечення, в яких він, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а вирок Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурорів, які заперечили проти апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у здійсненні прийому брухту кольорових і чорних металів, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені сукупністю наданих доказів, які перевірялися судом під час судового розгляду.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, під час судового розгляду в суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які є мешканцями смт. Баришівка Київської області та являються фактично сусідами обвинуваченого ОСОБА_7 , надали показання, в яких підтвердили, що на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , члени сім`ї ОСОБА_20 організували прийомний пункт металобрухту, який існує протягом близько 10-ти років. Спочатку прийомом металобрухту займалася мати обвинуваченого ОСОБА_10 , а в подальшому у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я приймає металобрухт її син - ОСОБА_7 . Зазначені свідки підтвердили в судовому засіданні, що неодноразово зверталися до обвинуваченого з приводу припинення ним неправомірної діяльності, що призводила до порушення громадського порядку та загальноприйнятих добросусідських відносин, однак результату це не дало.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду в суді першої інстанції надав показання про те, що прийомний пункт металобрухту за місцем проживання сім`ї ОСОБА_20 існує давно, про що відомо багатьом жителям смт. Баришівка. 08 червня 2016 року близько 13 години він за місцем проживання матері обвинуваченого, здав 13 кг металобрухту ОСОБА_7 , за що отримав від нього гроші в сумі 43 гривні. Після цього, на територію подвір`я ОСОБА_7 зайшли працівники поліції, які зачитали ухвалу слідчого судді, провели огляд подвір`я та вилучили металобрухт.

Свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду в суді першої інстанції надав показання про те, що 08 червня 2016 року в його присутності на території домоволодіння ОСОБА_7 . ОСОБА_11 підтвердив, що здав ОСОБА_7 брухт чорного металу, за що отримав від останнього 43 гривні. Крім того, зазначений свідок підвердив факт огляду та вилучення з території домоволодіння сім`ї ОСОБА_20 великої кількості металобрухту, а також вагів для зважування до 500 кг та невеликих електронних вагів. Таким чином, показання зазначених свідків прямо підтверджують обставини, які мають значення для даного кримінального провадження, а саме той факт, що обвинувачений здійснював прийом металобрухту, що є ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а відтак показання вказаних свідків є належними з огляду на вимоги ст. 85 КК України, та допустимими, так як показання свідки надавали безпосередньо в ході судового розгляду. Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо неналежності цих доказів.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу протоколу обшуку від 08 червня 2016 року, проведеного на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року надано дозвіл слідчому СВ Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУНП в Київській області лейтенанту ОСОБА_21 на проведення огляду території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_10 з метою відшукання та вилучення предмету злочину, а саме брухту кольорових і чорних металів та ваг. На виконання зазначеної ухвали слідчого судді слідчий ОСОБА_21 08 червня 2016 року провів огляд вказаної в ухвалі території домоволодіння, перед цим оголосивши всім учасникам слідчої дії зміст ухвали суду, що підтвердив в суді першої інстанціїї і свідок ОСОБА_11 . Під час огляду застосовувалась відеофіксація процесуальної дії та проводилась фотозйомка, що підтверджується фототаблицею (а.с. 67-71), а також відеофайлом з проведення огляду домоволодіння, що досліджувався судом першої інстанції (а.с.73). Що стосується фіксації огляду на бланку протоколу обшуку, то, як зазначив слідчий ОСОБА_21 , якого з цього приводу допитував суд першої інстанції, то на момент проведення вказаної слідчої дії в нього не було бланку протоколу огляду. Зазначені в протоколі фактичні обставини повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , що були присутні під час огляду території домоволодіння сім`ї ОСОБА_22 .

Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності маси металобрухту, виявленого та вилученого з території домоволодіння по АДРЕСА_2 , яка зазначена в протоколі від 08 червня 2016 року та в акті зважування, проведеного в той же день. Оскільки, по-перше маса металобрухту, яка була виявлена та вилучена в ході огляду, зазначалась в протоколі зі слів самого обвинуваченого ОСОБА_7 , а по-друге, кваліфікація дій особи за ч.1 ст.213 КК України не залежить від маси виявленого металобрухту.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, надав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та обґрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому є способом його захисту з метою уникнення покарання. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, в межах санкції ч.1 ст.213 КК України у виді штрафу, є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, визначеної в ст.50 КК України.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду в межах апеляційної скарги захисника, колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а тому подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Баришівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді:
_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4