Дата документу Справа № 337/2914/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/345/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/2914/16-к
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали об`єднаного кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0003381 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має середню освіту, тимчасово не працевлаштованого, розлученого, який має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду необґрунтованим, та занадто суворим, ухваленим із порушеннями норм процесуального права, наслідком чого, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, в її кореспонденції зі статтею 414 КПК України є підстави для пом`якшення вироку, тобто для його зміни. Вказує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав у повному обсязі, у скоєному покаявся, що було судом враховано як обставина що пом`якшує покарання, окрім цього показання потерпілих повністю збігаються із показаннями обвинуваченого, що каже про щирість намірів останнього.

Під час прийняття рішення, суд першої інстанції вважав винуватість ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення доведеною і кваліфікував його необережні дії за ст. ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Однак не зрозумілим залишається питання, на якій саме підставі суд дійшов висновків про те, що позбавлення права керування транспортним засобом, як додаткове покарання є доцільним, за для виправлення обвинуваченого, враховуючи його позицію по справі. Судом вивчалась особа обвинуваченого та встановлено, що останній раніше не засуджений, свою провину визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся, офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину. Судом не було враховано що обвинувачений має неофіційне, на даний час, працевлаштування, працює водієм маршрутного транспортного засобу на випробовувальному терміну, і позбавлення його права керування транспортним засобом тягне за собою позбавлення можливості офіційного працевлаштування, як наслідок можливості компенсації збитків потерпілим які були спричинені вчиненим правопорушенням, та можливості забезпечувати свою родину. Позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, заявлені потерпілими, ОСОБА_6 не оспорюються, і тому будуть відшкодовані у повному обсязі. На даний час робота водія, у обвинуваченого ОСОБА_6 є єдиним джерелом його доходу. Окрім цього слід додати, що сторона обвинувачення під час висловлення думки що до розміру покарання вбачала не доцільним застосовувати до ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Враховуючи вищезазначене, просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбуття основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на один рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та потерпілих, які просили вирок суду залишити без змін; захисника та обвинуваченого, у тому числі в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 781 грн. 40 коп.; 12000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди та судові витрати у розмірі 580 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 221 грн. 51 коп.; 10000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди та судові витрати у розмірі 580 грн. Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 27.05.20Іб року приблизно о 23 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВА321099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Задніпровській у М.Запоріжжя, рухаючись з боку вул. Гудименка в напрямку вул. Новгородської в м. Запоріжжі. В попутному напрямку з водієм ОСОБА_6 , в правій смузі руху здійснював рух невстановлений мікроавтобус під керуванням невстановленого водія.

В цей же час, пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку №66 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя, почали перетинати проїзну частину вул. Задніпровська, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою нерегульованому пішохідному переході, з права - наліво за ходом руху водія ОСОБА_6 .

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилися пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , водій невстановленого мікроавтобуса почав зупиняти керований ним транспортний засіб та надавати дорогу пішоходам. Водій ОСОБА_6 , рухаючись в лівій смузі руху, маючи об`єктивну спроможність виявити мікроавтобус, що зменшує швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано:: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки не застосував, у відсутності пішоходів на пішохідному переході не переконався, а продовжив свій рух, в результаті чого допустив наїзд передньою центральною частиною кузова керованого ним автомобіля на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2071 від 04.07.2016, пішоходу ОСОБА_8 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому головки лівої малогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Рана в лівій тім`яній області, кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Садно в області лівого колінного суглоба, наслідком загоєння якого став виявлений при огляді рожева ділянка шкіри, "гематома в нижній третині гомілки" кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2072 від 29.06.2016, пішоходу ОСОБА_9 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Забійна рана в області лівої гомілки кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 523/16 від 26.07.2016 в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «ВА321099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про те, що районний суд безпідставно застосував до обвинуваченого додатковий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України - позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при вирішенні питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Визнавши доцільним призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд виходив з того, що саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 грубо порушив Правила дорожнього руху України, здійснивши наїзд на потерпілих на пішохідному переході, шкоду потерпілим не відшкодував, останні наполягали на застосуванні до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами (а.п. 142 об), колегія суддів погоджується з висновками районного суду про доцільність призначення цього виду додаткового покарання.

У зв`язку з цим, доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має малолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою провину визнав у повному обсязі, щиро покаявся, на даний час працює водієм маршрутного транспортного засобу і позбавлення його права керування транспортним засобом тягне за собою позбавлення можливості офіційного працевлаштування, як наслідок можливості компенсації збитків потерпілим які були спричинені вчиненим правопорушенням, та можливості забезпечувати свою родину, є необґрунтованими, оскільки ці дані про особу винного та пом`якшуючи обставини, дозволили районному суду на підставі ст. 75 КК України, звільнити останнього від відбування основного покарання, а скасування позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчинення нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, як обвинуваченим, так й іншими особами.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: