АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/1519/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст.185, 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишено без змін, до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого, тобто з 21 січня 2016 року, зараховано строк попереднього його ув`язнення - з 21 січня 2016 року до моменту постановлення вироку 28 липня 2016 року, у строк відбування покарання, із розрахунку, визначеному ч.5 ст.72 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вказуючи на невідповідність призначеного судом покарання його особі через суворість, та висловлюючи незгоду з кваліфікацією його дій за ч.2 ст.186 КК України, оскільки потерпілий у судовому засіданні зазначив, що телефон у нього ніхто не забирав, а він сам його віддав для дзвінка, просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання із застосувати ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 також просить вищевказаний вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, дії останнього за епізодом від 14 січня 2016 року перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст.ст.75, 76 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з пояснень обвинуваченого і потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_6 отримав майно шляхом зловживання довірою потерпілого, через що дії обвинуваченого утворюють склад злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а не ч.2 ст.186 КК України. Крім того зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі врахував те, що останній свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, матеріальна шкода частково відшкодована шляхом повернення майна, та жоден із потерпілих не наполягав на суворому покаранні.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 22 листопада 2015 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, із корисних мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, його злочинним намірам перешкодити ніхто не зможе, за допомогою цеглини, шляхом розбиття скла водійської двері, проник в салон автомобіля «Мегсеdеs Веnz», д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , який знаходився за адресою: м.Запоріжжя, вул.40 Років Радянської України 58, де діючи умисно, таємно заволодів майном останнього. Таким чином, ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте свій злочинний намір не довів до кінця, оскільки вийшовши з автомобіля, був затриманий інспекторами патрульно-постової служби.

Окрім того, 14 січня 2016 року, приблизно о 23 годині 25 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись на трамвайній зупинці «вул.Патріотична», яка розташована біля супермаркету «АТБ» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Патріотична,52а, діючи повторно, з корисливих мотивів, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон, після чого суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи що за його діями спостерігає потерпілий, відкрито заволодів майном останнього, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи вирок суду у межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, дав показання по суті цього обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину частково та пояснив, що він не вчиняв відкритого викрадення телефону потерпілого, оскільки останній добровільно передав йому телефон для дзвінка, а він, у свою чергу, з ним втік. Вказані дії, на думку обвинуваченого, повинні бути кваліфіковані як шахрайство.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні поясняв, що 14 січня 2016 року у вечірній час доби, біля магазину «АТБ», розташованого по вул.Патріотичній у м.Запоріжжя, він познайомився з раніше невідомим йому ОСОБА_6 , який попросив у нього мобільний телефон для здійснення дзвінка. Отримавши телефон, ОСОБА_6 через декілька секунд почав убігати. Він зрозумів, що обвинувачений намагається зникнути разом з телефоном, тому почав за ним бігти і кричати щоб він зупинився. ОСОБА_6 не зупинився і зник у невідомому напрямку.

Суд правильно оцінив досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, та прийшов до вірного висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_6 у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_9 повністю підтверджується показаннями потерпілого, та іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за епізодом замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, та за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України.

Твердження апелянтів про те, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за епізодом заволодіння майном ОСОБА_9 , повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини провадження, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є раніше судимою особою, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав та розкаявся, активно сприяв органу досудового розслідування в розкритті злочинів, не працевлаштований. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння в розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкціями статей обвинувачення строк, , у межах санкції статей обвинувачення, але не на максимальний строк.

Суд правильно застосував положення ч.1 ст.70 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з 28 липня 2016 року до набрання вищевказаним вироком законної сили - до 05 грудня 206 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

Зарахувати попереднє ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення зазначеного вироку суду - з 28 липня 2016 року, до набрання цим вироком законної сили - до 05 грудня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4