11-кп/775/49/2017(м)
266/1585/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000042, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, непрацюючого, із середньо-спеціальною освітою, маючого неповнолітню доньку - ОСОБА_8 , 2013 року народження, судимого:

1) 17 липня 2004 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.122, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.309, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

2) 23 грудня 2009 року Кіровським районним судом м. Макіївки Донецької області за ст.ст.391, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; звільнений 22 червня 2012 року,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунального закладу «Маріупольська міська лікарня №4 ім. І.К. Мацуки» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за лікування потерпілого ОСОБА_9 2239,83 грн.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 06 лютого 2014 року, приблизно о 16.00 год., за попередньою змовою групою осіб з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та, які оголошені в розшук, з метою заволодіння чужим майном, через незачинені вхідні двері проникли до буд. АДРЕСА_3 , в якому мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , де особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, використовуючи ніж та сокиру, напав на ОСОБА_9 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення грудної клітки ліворуч, яке ускладнилося посттравматичним пневмогемотораксом, рубленої рани у центрі тім`яної області, різаної рани біля основи 2-го пальця правої кісті на тильній поверхні, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. ОСОБА_6 , скориставшись застосованим до ОСОБА_9 насильством, групою осіб з особами, матеріали у відношенні яких виділені в окреме провадження, відкрито заволоділи наступним майном, яке належить ОСОБА_9 та ОСОБА_11 а саме: золотим кільцем 585 проби вагою 2,7 грами, вартістю 483,6 грн.; золотим кільцем 375 проби вагою 1,47 грами, вартістю 166,16 грн.; золотим кільцем 585 проби вагою 2,54 грами, вартістю 429 грн.; золотим кільцем 585 проби вагою 1,85 грами, вартістю 312 грн.; золотим кільцем 500 проби вагою 2,3 грами, вартістю 101 грн.; золотою обручкою 585 проби вагою 3,12 грами, вартістю 608,4 грн.; грошовими коштами в сумі 200 грн.; мобільним телефоном «Lenovo А706» вартістю 1500 грн. з сім-картами мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які не мають майнової цінності; цифровим фотоапаратом (модель не встановлено) вартістю 300 грн.; цифровою відеокамерою (модель не встановлена) вартістю 4000 грн. та документами до неї, які не мають майнової цінності, чим заподіяли потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 8100,16 грн., після чого ОСОБА_6 та особи, відносно яких матеріали виділено в окреме провадження, зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 оскаржили його в апеляційному порядку,але в суді апеляційної інстанції прокурор відмовся від апеляції.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження у справі щодо обвинуваченого закрити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказала, що суд першої інстанції не прийняв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, і досліджені під час судового розгляду докази не підтверджують висновків суду. Так, суд не прийняв до уваги показання обвинуваченого в частині його алібі, а саме те, що останній знаходився в іншому місці, аніж те де мало місце кримінальне правопорушення, даний факт підтверджували й допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не могли впізнати його, як особу, яка вчинила щодо них злочин. Показання про визнання вини обвинувачений давав під психологічним примусом органу досудового розслідування. Процесуальні дії, зокрема пред`явлення особи для впізнання, проводилось із порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також суд зробив висновок про винність ОСОБА_6 , ґрунтуючись на тому, що мобільним телефоном, який належить обвинуваченому, користувались в смт Мангуш під час скоєння злочину. Проте, мобільний телефон у цей час не знаходився у його розпорядженні, оскільки був загублений обвинуваченим.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка просила вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишити без змін, оскільки вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого - залишити без задоволення, оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, дії обвинуваченого суд правильно кваліфікував за ч.4 ст.187 КК України; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи своєї скарги та просили вирок суду скасувати, у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого, провадження у справі закрити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягає у зв`язку з наведеним.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про те, що суд допустив неповноту судового слідства, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам кримінального провадження, що у справі є підстави для скасування вироку суду та закриття провадження у зв`язку з недоведеність вини обвинуваченого, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , в скоєні інкримінованого йому злочині вину не визнав, при цьому пояснив, що 06 лютого 2014 року протягом дня він вживав спиртні напої зі своїм знайомим у місті Маріуполі. Анкетних даних та адреси мешкання якого він не знає і не міг бути цього дня у смт. Мангуш Першотравневого району. Також наполягав на тому, що його змусили визнати провину у вчинені злочину на досудовому слідстві співробітники міліції, які застосовували до нього недозволені методи слідства.

Потерпілий ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що 06 лютого 2014 року він знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 та малолітнім сином. В цей же день приблизно о 16.00 год., коли він відпочивав, то його розбудив ОСОБА_15 , який проник до будинку, в руках у нього була сокира та ніж. Він наказав ОСОБА_10 забрати дитину та йти до ванної кімнати, а від нього став вимагати гроші. Після чого сказав стати на коліна та йти до коридору, коли він прийшов до коридору, то ОСОБА_15 там вдарив його сокирою по голові після чого він упав на підлогу. В цей час ОСОБА_15 по телефону повідомив що двері до будинку відчинені і він побачив що до будинку зайшли ще двоє чоловіків, в одному він упізнав ОСОБА_6 , який на кухні взяв рушник і став ним закривати обличчя. ОСОБА_6 зайшов до ванної кімнати, де забрав у дружини золоті обручки, потім ОСОБА_15 запитав у нього код від сейфу, сейф відкрили по голосу він зрозумів що сейф відкрив ОСОБА_6 , який сказав що в сейфі нічого не має. Після чого ОСОБА_15 вдарив його ножем у спину і він упав на підлогу, а коли прийшов до тями, то вистрибнув у вікно та таким чином втік з будинку. Нападники забрали у них золоті ювелірні вироби, фотоапарат, відеокамеру, гроші.

Після допиту в суді, де ОСОБА_9 давав правдиві пояснення щодо обставин скоєння щодо нього та його дружині розбійного нападу за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ще однієї особи. Але ОСОБА_9 після звільнення із слідчого ізолятора, де йому невідомі особи погрожували позбавленням життя, змінив свої показання щодо ОСОБА_6 та став стверджувати, що не впізнає в обвинуваченому ОСОБА_6 особу, яка скоїла розбійний напад на його родину. Ці твердження він підтримав і в суді апеляційної інстанції та просив виправдати ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що 06 лютого 2014 року вона знаходилась за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , та малолітнім сином. В цей же день приблизно о 16.00 год., коли вони відпочивали, до будинку зайшов ОСОБА_15 і розбудив її, у руках він тримав сокиру, він наказав забрати дитину та йти до ванної кімнати, а її чоловіку - ОСОБА_9 стати на коліна та йти слідом за ним. Вона зайшла з дитиною до ванної кімнати та почула, як ОСОБА_15 вимагав у її чоловіка гроші, коли осатаній сказав що грошей немає, то ОСОБА_15 вдарив його сокирою по голові. В цей час до будинку зайшли двоє чоловіків один із них був ОСОБА_6 , якому вона віддала ювелірні вироби. Після того, як її чоловік втік, то нападники поспіхом покинули будинок.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він був понятим при проведені впізнання потерпілою ОСОБА_10 особи, яка скоїла на неї напад, під час якого вона впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, що скоїла напад на неї та заволоділа її майном. ОСОБА_6 потерпіла впізнала по статурі, зросту.

Свідок ОСОБА_17 надав суду пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він був присутнім в якості понятого під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_19 , яка під час вказаної слідчої дії розповіла, що 06 лютого 2014 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_20 вчинили розбійний напад на її родину, ОСОБА_6 забрав у неї ювелірні вироби.

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтвердили у судовому засіданні, що на початку лютого 2014 року на ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був скоєний розбійний напад.

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, його вина, крім пояснень потерпілих та свідків, підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, згідно протоколу огляду місця події домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 виявлено плями красно-бурого кольору, розбите вікно на кухні, светр з плямами красно-бурого кольору, рушник, сокиру, ковдру з плямами красно-бурого кольору, наволочка. Дані речі, а також змиви з плям вилучено з місця огляду та на підставі постанови від 08 лютого 2014 року визнано речовими доказами у справі (т.1, а.кп.139-152).

Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання, складеного 14 лютого 2014 року, ОСОБА_9 впізнав чоловіка під №4, який назвався - ОСОБА_6 , та пояснив, що він його бачив, коли той ходив по кімнатах його будинку під час нападу. Впізнав особу по обличчю, зачісці та світлій шкірі (т.1, а.кп.154-156).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 лютого 2014 року ОСОБА_10 впізнала чоловіка під №2 - ОСОБА_6 , як того, хто заходив до неї у ванну кімнату та якому вона, на його вимогу, віддавала каблучки. Впізнала ОСОБА_6 за рисами обличчя, очима, зростом (т.1, а.кп.157-160).

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 13 березня 2014 року за участю ОСОБА_9 за місцем його проживання домоволодіння АДРЕСА_3 , останній розказав та показав, за яких обставин було скоєно розбійний напад на його сім`ю за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_24 06 лютого 2014 року приблизно о 16.00 год. і яке насильство вони при цьому застосовували щодо нього, та яким майном заволоділи (т.1, а.кп.161-185).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №207 від 27 березня 2014 року, у ОСОБА_9 при обстеженні та зверненні за медичною допомогою виявлені тілесні ушкодження: рубець у кута лопатки ліворуч, який утворився на місці загоєного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки ліворуч, яке ускладнилося посттравматичним пневмогемотораксом, заподіяні від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, можливо в строк і при обставинах, зазначених у постанові й на які посилається обстежений, і за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент їх спричинення. Наявні у нього рубець у центрі тім`яної області, який утворився на місці рубленої рани, що зажила, заподіяні від дії рубаного предмету і рубець біля основи 2-го пальця правої кисті на тильній поверхні, котрий утворився на місці різаної рани, що зажила, заподіяні від дії ріжучого предмету, яким міг бути клинок леза ножа, і за ступенем тяжкості, як окремо, так і у своєї сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, на строк понад 6-ти але не більш 21 -го дня. Йому було завдано одного удару колюще-режущим предметом, один удар різальним предметом і один удар рубаним предметом, які могли бути заподіяні клинком ножа і сокирою. В момент отримання ушкоджень він міг знаходиться як у вертикальном або близькому до нього, так і в горизонтальному і близькому до нього положеннях (т.2, а.кп.122-124).

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 14 березня 2014 року за участю ОСОБА_10 за місцем її проживання домоволодіння АДРЕСА_3 , остання розказала та показала за яких обставин було скоєно розбійний напад на її сім`ю за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 06 лютого 2014 року приблизно о 16.00 год., і яке насильство вони при цьому застосовували щодо неї, та яким майном заволоділи (т.1, а.кп.186-196).

Згідно протоколу огляду та вилучення предмету від 18 лютого 2014 року проведено огляд рушника кухонного, під час огляду встановлено, що рушник кухонний вафельний, розміром 65х35 см, білого кольору на одній із сторін кольорова вишивка у вигляді черешні. По всій площі забруднений. Зі слів ОСОБА_10 , вказаним рушником ОСОБА_6 закривав своє обличчя під час нападу на неї (т.1, а.кп.207-210).

Як вбачається з відповіді на запит «ТОВ «СК-БУДІНВЕСТ», ОСОБА_25 «Ломбард «Довіра» від 17 березня 2014 року у відділенні №108 ТОВ «СК-БУДІНВЕСТ, ОСОБА_25 » Ломбард «Довіра», розташованого за адресою: м. Маріуполь, бул. Будівельників, 121, 06 лютого 2014 року громадянином ОСОБА_20 (паспорт серія НОМЕР_3 ) були проведені дві залогові операції, а саме передано в заставу: чотири каблучки з каменями та обручка 585 проби загальною чистою вагою 11,68 гр. на суму 1995 грн. (договір №140206_109 від 06 лютого 2014 року), обручка з камінням 500 проби чистою вагою 2,3 гр. на суму 195 грн. (договір №140206_11 від 06 лютого 2014), (т.1, а.кп.215- 218).

Відповідно до протоколу огляду предмету та речей від 17 березня 2014 року ОСОБА_26 видав п`ять каблучок: обручку з гравіровкою золота, золоту обручку з 22 каменями у два ряди, золоту каблучку з білим круглим камінцем, золоту каблучку з квіткою, золоту каблучку з візерунком (т.1, а.кп.219-220).

Так, згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 24 березня 2014 року ОСОБА_10 впізнала каблучку під №1 обручка її чоловіка, каблучки під №3,4,5,6 як каблучки, які носила сама. Речі впізнала за зовнішнім виглядом, розмірам, камінням. Дані речі постановою від 26 березня 2014 року визнано речовими доказами у справі та передано на зберігання потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (т.1, а.кп.221-229).

Як вбачається з протоколу огляду та вилучення предмету від 09 лютого 2014 року проведено огляд мобільного телефону «Samsung GT-Duos» з сім -картою № НОМЕР_4 у МЛ №4 м. Маріуполь. Під час якого встановлено, що мобільний телефон «Samsung GT-Duos» у корпусі червоного кольору, ІМЕЙ 1: НОМЕР_5 , ІМЕЙ НОМЕР_6 . В телефоні вставлено сім - карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_4 . Телефон з сім - картою було вилучено (т. 1, а.кп.197).

Згідно протоколу огляду та вилучення предмету від 09 лютого 2014 року, у ОСОБА_9 було оглянуто та вилучено мобільний телефон «Samsung GT-DUOS» з сім - картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_4 , який постановою від 09 лютого 2014 року визнано речовим доказом у справі та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_9 (т.1, а.кп.197-199).

Відповідно до протоколу огляду та вилучення предмету від 18 лютого 2014 року, проведено огляд коробки з мобільного телефону «Lenovo F706», з сім - картою № НОМЕР_4 у МЛ №4 м. Маріуполь. Під час огляду встановлено, що ОСОБА_10 видала картонну коробку розміром 10х20 см заввишки 10 см білого кольору на коробці зображено телефон та вказана модель «Lenovo F706», ІМЕЙ 1: НОМЕР_7 , ІМЕЙ 2: НОМЕР_8 . Під час огляду з коробки було виконано копії за допомогою ксероксу «НР», яку визнано речовим доказом у справі на підставі постанови від 18 лютого 2014 року та вилучену коробку під розписку повернуто ОСОБА_10 (т.1, а.кп.202-206).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за обставин, встановлених судом.

Суд першої інстанції під час розгляду справи перевіряв алібі ОСОБА_6 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що наведенні останнім дані, що він під час вчинення злочину знаходився за місцем свого мешкання, а мобільний телефон він загубив і не міг знаходитися на місці злочину, не спростовують висновку суду про його винність у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно протоколу огляду та вилучення предмету від 14 лютого 2014 року проведено огляд мобільного телефону «Самсунг S5610» у корпусі чорного кольору розміром 4х10 см моноблок у телефонній книзі знайдено запис «МАСКВА» № НОМЕР_9 , зі слів ОСОБА_6 вказаний номер належить його знайомому, з яким він вчинив злочин. В телефоні встановлено сім карту оператора «Київстар» № НОМЕР_10 та флеш карту «Micro SD 2GB». При відкритті задньої кришки на корпусі вказано ІМЕЙ НОМЕР_11 . Вказаний мобільний телефон було опечатано та вилучено, на підставі постанови від 18 лютого 2014 року визнано речовим доказом у справі (т.1,а.кп.230-234).

Відповідно до ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 18 лютого 2014 року накладено арешт на вилучений у підозрюваного ОСОБА_6 мобільний телефон «Samsung S5610», імей НОМЕР_11 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_10 та флеш-картою «Micro SD 8GB» (т.1, а.кп.11).

В судовому засіданні були оглянуті речові докази у справі - мобільний телефон «Самсунг», який упізнав обвинувачений ОСОБА_6 як телефон, що належить йому.

Згідно ухвали Першотравневого районного суду Донецької області від 26 березня 2014 року надано тимчасовий доступ старшому слідчому СВ Першотравневого РВ ГУМВС України в Донецькій області капітану міліції ОСОБА_27 до інформації про телефонні з`єднання абонентських номерів НОМЕР_10 та НОМЕР_9 у оператора мобільного зв`язку ПАТ «Київстар» з наданням ІМЕІ мобільних терміналів, адрес базових станцій та азимутів, у зоні дії яких знаходилися зазначені абоненти, у період з 01 грудня 2013 по день пред`явлення ухвали до виконання, та надано дозвіл на вилучення отриманої інформації (т.1, а.кп.12-13).

Як вбачається з постанови про тимчасовий доступ до документів, вилучена інформація в ПрАТ "Київстар" за вказаною ухвалою суду 27 березня 2014 року до справи залучено СД-R диск з файлами деталізації дзвінків (т.3, а.кп.167-177).

Згідно деталізації дзвінків 06 лютого 2014 року обвинувачений ОСОБА_6 користувався мобільним телефоном з № НОМЕР_10 о 16.19 год. на території смт Мангуш (базова станція вул. Леніна, 66а, смт Мангуш Першотравневого району), (т.3, а.кп.185).

Таким чином, показання ОСОБА_6 з приводу того, що 06 лютого 2014 протягом дня він вживав спиртні напої зі своїм знайомим в м. Маріуполі Донецької області, анкетних даних та адреси мешкання якого він не знає і не міг бути цього дня в смт. Мангуш Першотравневого району, спростовується деталізацією дзвінків з мобільного телефону № НОМЕР_10 в районі вул.Поштової, 14 смт Мангуш, який потім було вилучено у ОСОБА_6 , саме 06 лютого 2014 року в 16.20 год. в районі місця скоєння злочину по АДРЕСА_3 відносно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 У м. Маріуполі даний номер мобільного телефону було зафіксовано базовою станцією о 19.05 год., що спростовує пояснення свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_6 знаходився в м. Маріуполі та о 17 годині 10-15 хвилин повернувся додому із загубленим мобільним телефоном.

Пояснення вищевказаних свідків, обвинуваченого ОСОБА_6 також повністю спростовуються дослідженими в залі судового засідання письмовими доказами та проведеним досудовим розслідуванням слідчим слідчого відділу прокуратури Донецької області з приводу застосування до ОСОБА_6 недозволених методів ведення слідства, за наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 від 11 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України за фактом застосування працівниками органів внутрішніх справ недозволених методів впливу на обвинуваченого ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження. Дана постанова ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисниками не оскаржувалася в установленому законом порядку (т.3, а.с.117-121).

Таким чином, оцінивши всі в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачено ч. 4 ст.187 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд в повній мірі дотримався вказаних вище вимог Закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Обране ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, призначене з врахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що впливають на покарання, є домірним скоєному та необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2