Справа № 345/1538/16-к
Провадження № 11-кп/779/40/2017
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001117 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та цивільного відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 07 листопада 2016 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 135 ч.1, ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше судимого 30.03.2016 року Калуським міськрайонним судом за ст. 186 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, -

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, вирок Калуського міськрайонного суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Зазначає, що кримінальне правопорушення вчинене ним внаслідок поганої видимості, неумисно, в тому числі через порушення пішоходами ПДР України, а також важкого матеріального становища, яке унеможливило відшкодувати шкоду потерпілим. Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 07.11.2016 року в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Провести частково судове слідство по справі в частині дослідження даних на особу обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в які вважає вирок суду незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що її підзахисний не заперечує проти причетності до ДТП, під час якої потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження, однак вважає, що в його діях немає складу кримінального правопорушення. Окрім цього вказує, що судом першої інстанції не було враховано грубе порушення потерпілими п. 4.9 ПДР України, а також неповноту та необ`єктивність проведення інженерно технічної експертизи. Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 07.11.2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ст. 135 ч.1 та ст. 286 ч.2 КК України виправдати. Провести часткове судове слідство в частині дослідження письмових доказів. Призначити повторну судову інженерно транспортну експертизу по дослідженню обставин дорожньо транспортної пригоди.

В поданих апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вважають, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, не усвідомив наслідків вчиненого, не розкаявся і продовжував вчиняти інші злочини. Зазначають, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обтяжуючою обставиною те, що обвинувачений ОСОБА_7 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком Івано Франківського ОНД. Окрім цього вказують, що задовольняючи цивільний позов в частинні стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував особу винного, його майновий стан, а також вимоги розумності та справедливості, проте не врахував наведені ними доводи а саме те, що вони перенесли моральні страждання та в молодому віці стали інвалідами. Просять змінити вирок Калуського міськрайонного суду від 07.11.2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухваливши в цій частині новий вирок, та призначити більш суворе покарання обвинуваченому. Змінити вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в їхню користь, постановивши в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_7 в їхню користь 300000 грн. моральної шкоди. Дослідити в судовому засіданні характеризуючи дані на обвинуваченого ОСОБА_7 .

Цивільний відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС» подала апеляційну скаргу в якій вважає, що вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 07.11.2016 року в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_9 8747,41 грн. матеріальної шкоди , 24804,00 грн. шкоди , пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 1657,57 грн. моральної шкоди, а також в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_10 37312,77 грн. матеріальної шкоди, 24804,00 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 3105,84 грн. моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим, який грубо порушує норми чинного законодавства України. Зазначає, що АТ «СГ «ТАС» не має підстав для здійснення виплат страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_7 не виконав передбачений законодавством обов`язок про надання письмового повідомлення про дорожньо транспортну пригоду у зв`язку з чим зобов`язаний особисто відшкодувати завдану ним шкоду. Просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 07.11.2016 року в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_9 8747,41 грн. матеріальної шкоди , 24804,00 грн. шкоди , пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 1657,57 грн. моральної шкоди, а також в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_10 37312,77 грн. матеріальної шкоди, 24804,00 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 3105,84 грн. моральної шкоди, та ухвалити новий вирок в якому відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС».

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали заперечення на апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ «СГ « ТАС» в яких зазначають, що доводи наведені захисником ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 , з приводу того, що докази надані стороною обвинувачення є сумлінними, так як слідчий невірно задав момент виникнення небезпеки руху для водія, який співпадає з моментом видимості пішохода на проїзній частині зустрічної смуги руху є безпідставними та необґрунтованими, оскільки досудовим розслідуванням чітко було встановлено, що в момент руху потерпілих на пішохідній доріжці обвинувачений ОСОБА_7 їх бачив, однак жодних дій для уникнення зіткнення не вжив. Окрім цього, потерпілі заперечили з приводу апеляційної скарги ПАТ « СГ «ТАС» так як ними було подано Страховику не тільки повідомлення про ДТП, а й заяви про страхове відшкодування, що підтверджується документами наявними у матеріалах справи, а також зазначають що ними було подано Страховику докази призначення їм ІІ групи інвалідності. Просять апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ « СГ «ТАС» на вирок Калуського міськрайонного суду від 07.11.2016 року відхилити.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України та призначено покарання:

за ст. 286 ч. 2 КК України чотири роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки;

за ст.135 ч.1 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточно визначено покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим чотири роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в залі суду, до вступу вироку у законну силу. Строк відбування покарання зазначено рахувати з 07.11.2016 року з 11.40 год.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_10 37 312,77 грн. матеріальної шкоди, 24 804 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 3 105,84 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_9 8 747,41 грн. матеріальної шкоди, 24 804 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та 1 657,57 грн. моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в користь держави судовий збір в розмірі 1506,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 150 000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 150 000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Цивільний позов прокурора Калуської місцевої прокуратури в інтересах Комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» шкоду, завдану злочином в сумі 8273,58 грн.

Цивільний позов прокурора в інтересах Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні шкоду, завдану злочином в сумі 8622,25 грн.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави судовий збір в розмірі 3 168,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1493, 40 ( висновки № 09/17-849 від 02.02.2016 року, № 09/17-295 від 26.04.2016 року).

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого спричинив потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, та залишив без допомоги осіб, які перебувають в небезпечному для життя стані і позбавлені можливостей вижити заходів до самозбереження через безпорадний стан, в який їх поставив сам обвинувачений.

21.11.2015 року близько 20.05 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 рухався у м. Калуш із вул. Винниченка через регульоване світлофором перехрестя із вулиці Дзвонарська, Сівецька на проспект Л.Українки. В той час зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, позначеним на асфальтному покритті дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», перетинали пішоходи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вийшли на пішохідний перехід коли світив червоний сигнал світлофора для транспортних засобів, які рухалися у сторону перехрестя із вулиць Винниченка та проспекту Лесі Українки. В момент виходу пішоходів на ліву смугу руху у напрямку вул. Б.Хмельницького включився зелений сигнал світлофора для транспортних засобів, які рухалися у сторону перехрестя із вулиць Винниченка та проспекту Лесі Українки.

Водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу у темну пору доби, та рухаючись на швидкості 66 км/год, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, не дав дорогу пішоходам, вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та не зупиняючи автомобіль втік із місця події. При цьому водій ОСОБА_7 порушив Правила дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, а саме :

п. 1.3., відповідно до якого, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими ;

п.п «б» пункту 2.3 вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою. Відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 10.1, який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.2., згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.3., згідно якого , водій в разі виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості, або ж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.18.2 На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Після чого, будучи причетним до скоєння ДТП у порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав автомобіль швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу. Не повідомив про ДТП орган міліції, а натомість на причетному до ДТП автомобілі зник з місця пригоди. Чим завідомо залишив без допомоги потерпілих, на проїзній частині дороги.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали заявлене клопотання ОСОБА_8 про призначення повторної судової інженерно транспортної експертизи по дослідженню обставин дорожньо транспортної пригоди.

- прокурор, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає його безпідставним;

- потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечили з приводу заявленого клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів порадившись на місці ухвалила відмовити у задоволенні заявленого клопотання так, як воно є безпідставним, надуманим та спрямованим на затягування розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подані ними апеляційні скарги просили їх задовольнити, щодо апеляційних скарг поданих потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та цивільним відповідачем ПАТ «СГ « ТАС» заперечили.

Прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є законний та обґрунтований, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, щодо апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача ПАТ «СГ « ТАС» заперечили.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 135 ч.1, ст. 286 ч.2 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинених злочинів, яким дана належна правова оцінка.

Тому посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що незважаючи на причетність її підзахисного до дорожньо транспортної пригоди, під час якої потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження в його діях немає складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135 ч.1, ст. 286 ч.2 КК України є безпідставними, оскільки досліджені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження вказують на доведеність вини обвинуваченого, яким дана вичерпно правова оцінка. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції визнав свою вину та цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім цього, твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про неповне та необ`єктивне проведення інженерно - технічної експертизи, зокрема не встановлення моменту виникнення небезпеки для руху водія ОСОБА_7 у даній дорожній ситуації, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки згідно висновку експерта від 26.04.2016 року № 09/17-295 ( Т.2 а.с. 46-51) чітко визначено якими вимогами ПДР повинен був керуватися обвинувачений ОСОБА_7 і при заданому комплексі усіх вихідних даних і за умови руху з дозволеною швидкістю 55-60 км/год водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішоходів шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки руху.

Також, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 року (Т.2 а.с. 66) було встановлено, що водій автомобіля при відтворених обставинах 21.11.2015 року бачив пішохода, який рухався в оранжевій куртці по пішохідному переході.

Хоча обвинувачений стверджує, що він пішоходів на перехрестку, де відбулося ДТП не бачив.

Окрім цього, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Тому на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе йому покарання, що не відповідає принципу необхідності і достатності є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визнання його вини у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, судом першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано особу винного, а саме те, що він позитивно характеризується по місцю проживання, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності те, що внаслідок вчинення злочину потерпілі стали інвалідами ІІ групи, обвинуваченим за час досудового розслідування та судового розгляду не вжито заходів по відшкодуванню завданих збитків потерпілим.

Щодо доводів наведених потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в апеляційних скаргах з приводу того, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки призначене покарання судом першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим.

Крім цього, колегія суддів вважає, що посилання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на те, що суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов в частинні стягнення моральної шкоди, врахував особу винного, його майновий стан, а також вимоги розумності та справедливості, проте не врахував те, що вони перенесли моральні страждання та в молодому віці вже стали інвалідами є безпідставними, оскільки наведені мотиви у вироку суду з приводу цивільних позовів є переконливими та достатньо мотивованими.

Судом вирішено цивільні позови виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку (Т.2 а.с. 117-128), задовольняючи частково цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 гривень , суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі цивільного відповідача ПАТ « Страхова Група «ТАС», з приводу того, що у них немає підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачами не дотриманий передбачений законодавством порядок страхового відшкодування та обвинувачений ОСОБА_7 не виконав передбачений законодавством обов`язок про надання письмового повідомлення про дорожньо транспортну пригоду у зв`язку з чим зобов`язаний особисто відшкодувати завдану ним шкоду на думку колегії суддів є безпідставними.

Так як на час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб обвинуваченого ОСОБА_7 був застрахований страхувальником у страховика ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу №АІ/7642838 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів і строк дії полісу був з 21.03.2015 року по 20.03.2016 року з визначеним лімітом страхової виплати в розмірі 50 000 грн. за шкоду майну та 100 000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров`ю (Т.2 а.с.69).

Тобто, відповідно до вимог ст. 990 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик несе відповідальність по відшкодуванню шкоди згідно умов договору та в межах ліміту страхової виплати.

Згідно вимог ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В матеріалах кримінального провадження наявні письмові докази, зокрема копії чеків на придбання лікарських засобів, витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 37 312,77 (Т.1 а.с. 35-57) та лікування потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 8747,41 (Т.1 а.с.64-67). Необхідність придбання даних медичних засобів підтверджено виписками з медичних карток потерпілих, що спростовує доводи цивільного відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» про часткову відсутність документально підтверджених медичним закладом витрат (Т.1 а.с.58, 68-83).

З приводу твердження цивільного відповідача в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не виконав передбачений законодавством обов`язок про надання письмового повідомлення про дорожньо транспортну пригоду у зв`язку з чим зобов`язаний особисто відшкодувати завдану ним шкоду то вони є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України № 1961- 15 від 01.07.2005 року « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо транспортну пригоду подає страховину заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дана заява була подана потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , що підтверджує той факт, що позивачами було дотримано передбачений законодавством порядок страхового відшкодування

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення як необґрунтовані. Доводи апеляційних скарг поданих захисником ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та цивільним відповідачем ПАТ «СГ « ТАС » повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

У зв`язку з набранням 24.12.2015 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та внесенням змін у ст. 72 КК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2017 року включно.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та цивільного відповідача ПАТ «СГ « ТАС » залишити - без задоволення, вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135 ч.1, ст. 286 ч.2 КК України без змін.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4