Справа № 314/5650/16-к
Провадження № 1-кп/314/36/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000976 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
09 липня 2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, перебуваючи поблизу клубу в с. Боратирівка Вільнянського району Запорізької області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту наніс кулаками обох рук не менше п`яти ударів в область обличчя ОСОБА_5 , після чого наніс останньому один удар в область правої бічної поверхні грудної клітини і по одному удару в область правого ліктьового суглоба і лівого колінного суглоба, в результаті чого завдав потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 8-го ребра праворуч по паховій лінії, забитої рани проміжної частини і слизової оболонки нижньої губи, що потребує хірургічного її ушивання, травматичних набряків м`яких тканин, синців та саден обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого ока, синців і травматичних набряків м`яких тканин правої вушної раковини, саден правого ліктьового суглоба і лівого колінного суглоба, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 219 від 12 липня 2016 року кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що у ввечері 09 липня 2016 року його дочка поскаржилась йому на конфлікт, який виник у неї цього дня з потерпілим ОСОБА_5 , у подальшому про факт конфлікту йому повідомив і сам потерпілий. Намагаючись розібратися в ситуації, яка склалася між потерпілим та його дочкою, він під`їхав до магазину, розташованого напроти клубу в АДРЕСА_1 , де у нього також виник словесний конфлікт з ОСОБА_5 . В ході конфлікту він наніс останньому приблизно п`ять ударів в голову і тулуб. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив факт спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_3 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, зазначивши, що 09 липня 2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин у нього виник конфлікт не так з дочкою обвинуваченого, як з її нареченим. Про факт конфлікту він телефоном повідомив обвинуваченого, запропонувавши йому приїхати до магазину, розташованого напроти клубу в с. Боратирівка Вільнянського району Запорізької області, і на місці розібратися у ситуації, яка склалась. Однак, замість вирішення раніше виниклого конфлікту, він отримав від обвинуваченого кілька ударів в обличчя і тулуб, внаслідок чого був вимушений звернутися за медичною допомогою в лікарню.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події вчиненого кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставини вчинення кримінального правопорушення), викладених в обвинувальному акті, та його правової кваліфікації, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно наявності діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , наявності у цьому діянні складу злочину та його правової кваліфікації, а також вини обвинуваченого у вчиненні злочину та обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, вивченням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно заявленого в рамках кримінального провадження цивільного позову, не визнаного обвинуваченим у повному обсязі.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , 1999 року народження, ОСОБА_9 , 2005 року народження, та ОСОБА_10 , 2014 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді обмеження волі.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання і стійкі соціальні зв`язки, а також враховуючи інші дані про його особу, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього вимоги ст. 75 КК України.

При вирішенні заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову суд виходить з такого.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив відносно потерпілого ОСОБА_5 умисний злочин, внаслідок чого потерпілий зазнав фізичної шкоди та моральних страждань.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом вимог ст.ст. 127-129 КПК України обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами шкода, заподіяна особі та її майну або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, а саме умисного спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_5 дійсно була спричинена шкода.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і шкодою, заподіяною потерпілому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, потерпілий посилається на те, що під час вчинення відносно нього кримінального правопорушення обвинувачений розбив належний йому мобільний телефон «Samsung C4». Завдану внаслідок розбиття мобільного телефону матеріальну шкоду потерпілий оцінив у 3000 грн.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає доказуванню.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, суд також виходить з вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, зважаючи, що у судовому засіданні потерпілим не надано жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування вартості розбитого мобільного телефону «Samsung C4» або вартості його відновлювального ремонту, зазначеної у позові на суму 3000 грн., суд приходить до висновку, що позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов у частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_5 обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він пережив та продовжує переживати моральні страждання, які виражаються у пережитих фізичних стражданнях, пов`язаних з перенесенням фізичного болю, емоційного стресу, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я, погіршенням стану здоров`я після побиття, необхідності проходити болісні лікувальні та діагностичні процедури, у відчутті дискомфорту, відсутності можливості повноцінно вести соціальне життя, ускладненнях для вирішення навіть простих побутових проблем. В результаті протиправної поведінки ОСОБА_3 погіршився стан його здоров`я, зокрема, потерпілий має продовжувати лікування, що призвело до часткової зміни звичного укладу життя.

Завдану моральну шкоду потерпілий оцінив у 50000 грн.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, а також роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого моральної шкоди, у порядку ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно, до певної міри, завдані моральні переживання у зв`язку з пережитою пригодою, завданим фізичним болем та погіршенням стану здоров`я, проте сума позову, на думку суду, завищена. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому, суд враховуючи характер негативних наслідків, душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про можливість стягнення на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 9000 грн.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

07.04.2017

07.04.2017