Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/126/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000073 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року.

Цим вироком: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кіровограда, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, студент 3-го курсу КЛА НАУ, має неповну вищу освіту, неодружений, раніше не судимий

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 27 червня 2016 р. в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Кіровоградської обласної лікарні на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілих - 12111 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Кіровоградської дитячої обласної лікарні на відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілих - 21457 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави процесуальні витрати по провадженню у зв`язку з проведенням судових автотехнічних та інженерно-транспортних експертиз у сумі 5505 грн. 00 коп.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, та спричинення іншим потерпілим тяжких тілесних ушкоджень та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

27 червня 2016 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , в порушення п. 2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним автомобілем «Сітроен С4» р.н НОМЕР_1 , рухаючись в світлу пору доби по вул. Київській зі сторони вул. О. Бур`янової в напрямку вул. Дагестанської у м. Кіровограді, у порушення п. п. 12.1, 12.4 ПДР України зі швидкістю більше 70-72 км/год., під час руху грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, та в порушення п. 10.1 ПДР України, під час руху по ділянці проїзної частини дороги, яка має заокруглення вправо по ходу його руху, внаслідок недотримання безпечної швидкості руху в даних дорожніх умовах, в порушення вимог п. п. 13.1 та 13.3 ПДР України не вибрав безпечний боковий інтервал між зустрічним транспортним засобом, в зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем АЗЛК-2140 р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди:

водій автомобіля АЗЛК-2140 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодженнями, що призвели до смерті останнього;

малолітній пасажир автомобіля АЗЛК-2140 р.н НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження;

малолітній пасажир автомобіля АЗЛК-2140 р.н НОМЕР_2 ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості;

пасажир автомобіля АЗЛК-2140 р.н НОМЕР_2 ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості;

пасажир автомобіля АЗЛК-2140 р.н НОМЕР_2 ОСОБА_15 отримала легкі тілесні ушкодження;

малолітній пасажир автомобіля АЗЛК-2140 р.н НОМЕР_2 ОСОБА_16 отримала легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного основного покарання, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Речовий доказ, автомобіль «Сітроен С4», р.н НОМЕР_1 , що зберігається згідно постанови слідчого від 28.06.2016 р. на території ДП «Кіроворгад-Інформ-Ресурси» - повернути власнику.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме: обвинувальним актом серед інших, встановлена обставина, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину. Дана обставина була предметом доказування на стадії досудового розслідування і в результаті своєї доведеності була відображена в обвинувальному акті. Однак, суд без будь-якого обгрунтування не взяв її до уваги, виключивши з переліку обставин, передбачених ст. 66 КК України.

Також зауважує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його молодий вік, а також, те що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, є студентом Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання так і навчання, визнав свою вину та щиро розкаявся, намагався надати першу медичну допомогу потерпілим безпосередньо після ДТП, повністю відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду.

Вказує, що судом не враховано думку потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які просили суд звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком та думку потерпілого ОСОБА_9 , який не наполягав на ізоляції обвинуваченого від суспільства та просив суд прийняти законне рішення. За наведених обставин, суд мав можливість звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, а вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах ст. 404 КПК України та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Під час апеляційного розгляду і в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість визнав повністю пояснивши, що допустив ДТП при обставинах, викладених в обвинуваченні.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, крім визнання ним вини, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, які досліджені в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється. При розгляді доводів апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України за якою його засуджено.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності.

Відповідно до матеріалів провадження, характеризуючих особу ОСОБА_7 , він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, навчався у Кіровоградській льотній академії Національного авіаційного університету, характеризується позитивно за місцем проживання та навчання (т.2 а.к.п.60-76), раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності (т.2 а.к.п.83).

Обставинами, що пом`якшують покарання обґрунтовано судом визнано щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування шкоди та враховано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд правильно дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Доводи сторони захисту відносно того, що призначаючи покарання обвинуваченому судом неврахованого того, що ОСОБА_7 намагався надати першу медичну допомогу потерпілим безпосередньо після ДТП є безпідставними, оскільки вказані дії є його обов`язком як учасника дорожньо-транспортної пригоди. Така поведінка обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди характеризує ставлення обвинуваченого до вчиненого, належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки і свідчить про його щире каяття, що судом обґрунтовано визнано пом`якшуючою покарання обставиною і враховано при призначенні покарання.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляції про те, що судом не враховано пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі, зокрема повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації, яка має сприяти розкриттю злочину. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним. Проте матеріали кримінального провадження не містять доказів такої поведінки ОСОБА_7 .

Враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, наслідки які настали, а саме, загибель людини, ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_15 отримала легкі тілесні ушкодження, малолітній ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, малолітня ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, малолітня ОСОБА_16 отримала легкі тілесні ушкодження, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який в апеляційному суді наполягав на призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає справедливим призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

Отже, з огляду на наведені вище обставини, зокрема ті, які були встановлені та враховані судом першої інстанції, а також встановлені під час апеляційного розгляду відомості, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та необхідність і достатність для попередження нових злочинів саме такої міри покарання, а тому апеляційні вимоги сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із встановленням іспитового строку, задоволенню не підлягають.
Разом з цим, відповідно до вимог ЗУ «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року і яким до ч. 5 ст. 72 КК України внесено зміни, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_7 необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який слід рахувати з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 27 червня 2016 року до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, тобто по день розгляду даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції року - 23 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки протягом вказаного періоду часу обвинувачений перебуває в місцях попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що районним судом, у відповідності до положень ст. 100 КПК України, не вирішено у повному обсязі питання щодо речових доказів у справі, оскільки зазначення у резолютивній частині вироку рішення щодо зберігання речового доказу - автомобіля «Сітроен С4», р.н НОМЕР_1 , який зберігається згідно постанови слідчого від 28.06.2016 р., на території ДП «Кіроворгад Інформ - Ресурси», не може бути визнано повним та зрозумілим.Тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ - автомобіль «Сітроен С4», р.н НОМЕР_1 , який належить у відповідності до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 ОСОБА_7 (т.1 арк.к.п.42) - підлягає поверненню власнику.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання речових доказів, в решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_7 , змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Арешт накладений на автомобіль «Сітроен С4», р.н НОМЕР_1 , відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.06.2016 р. - скасувати.

Речовий доказ - автомобіль «Сітроен С4», р.н НОМЕР_1 , що зберігається згідно постанови слідчого від 28.06.2016 р. на території ДП «Кіроворгад Інформ - Ресурси», за адресою: м. Кропивницький, вул. Панфіловців 20-а - повернути власнику ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання за даним вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення, з 27 червня 2016 року по 23 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2