Дата документу Справа № 310/6192/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/605/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6192/16-к
Категорія: ст.309 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003216, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська, Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року /а.п. 82-83/ з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 /а.п. 95/, в якій він просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому більш м`яке покарання. Вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та її особі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не взяв до уваги дані про його особу, який має на утриманні хворого батька, сам хворіє на цироз печінки.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 серпня 2016 року, остаточно призначено покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено тримання під вартою, тримається під вартою з 23.03.2016 року.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 11.09.1996 року Бердянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 46-1КК України з відстрочкою виконання покарання на 2 роки;

- 19.04.1997 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України частково приєднано невідбутий термін покарання за вироком Бердянського районного суду Запорізької області від 11.09.1996 року терміном 6 місяців та призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 29.06.2000 за відбуттям строку;

- 10.11.2000 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 193, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;

- 07.02.2001 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 3 ст. 42 КК України приєднано покарання за вироком Бердянського міського суду від 10.11.2000 року та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. Звільнився 18.09.2004 року за відбуттям строку покарання;

- 08.08.2006 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357 року; ч. 3 ст. 357, 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 27.06.2008 року за відбуттям строку покарання;

- 17.06.2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 13.11.2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Звільнився 03.02.2015 року за відбуттям строку покарання;

- 06.04.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 20.07.2016 року;

- 26.08.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.09.2016 року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним та засудив за вчинення кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку:

16.07.2016 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 21 по вул. Нахімова в м. Бердянську Запорізької області, ОСОБА_7 виявив фрагмент медичного полімерного шприца, об`ємом 5 мл, який був заповнений приблизно на 1 мл прозорою рідиною.

Визначивши за смаковими якостями, що вказана речовина є наркотичним засобом, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 та ст. 309 КК України, діючи умисно, повторно, з метою незаконного придбання наркотичного засобу для власного вживання, залишив у себе вказаний фрагмент медичного полімерного шприца з наркотичним засобом, чим незаконно придбав його та, поклавши за резинку бриджів, одітих на ньому, почав незаконно зберігати при собі без мети збуту.

Після чого, 16.07.2016 року, близько 21.00 години, ОСОБА_7 , продовжуючи незаконно зберігати при собі наркотичний засіб, переніс його на територію, яка розташована біля будинку № 93 по вул. Свободи в м. Бердянську Запорізької області, де побачив працівників поліції та, злякавшись відповідальності за зберігання наркотичного засобу, скинув полімерний шприц з речовиною на землю.

16.07.2016 року о 21 годині 10 хвилин, у ході проведення огляду, працівниками поліції виявлено та вилучено згідно з висновком експерта № 994 від 09.08.2016 року, наркотичний засіб «метадон», маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,021 г, який ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, повторно зберігав без мети збуту.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст. 84 КПК України) та надати їм відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ст. 307, ст. 309 КК України, а також правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржують ся, а тому згідно з вказаними вимогами, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, врахувавши ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, та з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив дане кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вироку суду щодо нього, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань, правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 70 ч. 4 КК України у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання судом були враховані всі обставини, у тому числі й ті, на які іде посилання в апеляційній скарзі.

Виходячи з обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, а також даних про його особу в частині того, що він неодноразово судимий, після звільнення з місць позбавлення волі за короткий проміжок часу вчинив декілька злочинів, тобто на шлях виправлення не став, колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому покаранням, у тому числі з урахуванням обставин, наведених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для зміни вироку суду і пом`якшення останньому покарання, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дня її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4