Справа № 1-кп/489/157/2017 р.
В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре, Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого вантажником, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.09.2016 р. близько 21.15 год., ОСОБА_9 , за попередньою змовою з невстановленою особою, маючи намір на викрадення чужого майна, проникли до домоволодіння АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1500 грн., проте будучи поміченими останньою та розуміючи, що їх дії виявлені потерпілою, продовжили вчиняти дії направлені на заволодіння, грошовими коштами і їх утримання, в зв`язку з чим ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 , яка намагалась зупинити його протиправні дії, не менше одного удару кулаком в область обличчя, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, після чого утримуючи при собі викрадені грошові кошти, покинули місце події.

Суд визнає ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вина обвинуваченого доведена дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений винним себе не визнав і показав, що в день події у вечірній час, коли йшов додому, на станції в с. Добре познайомився з хлопцем на ім`я ОСОБА_11 , з яким пішов до будинку потерпілої шукати свою матір, яка могла знаходитися там. Коли вони увійшли до будинку потерпілої, у якому вхідні двері були відчинені та не горіло світло, потерпіла запитала про те хто прийшов, на що ОСОБА_11 відповів їй жіночим голосом. Потім потерпіла увійшла до кімнати та почала лаятися на нього нецензурною лайкою і він вдарив її в обличчя від чого та впала і вони втекли. При цьому, наміру на викрадення у нього не було, гроші він не викрадав, та більш того потерпіла через місяць після події знайшла нібито викрадені у неї гроші про що повідомила йому. Його батько відшкодував потерпілій заподіяну шкоду в сумі 4000 грн.

Свідок ОСОБА_12 показав, що восени 2016 року близько 20.30 год., він на станції Явкіно в с. Добре біля магазину пив пиво разом з ОСОБА_13 та ще двома незнайомими, один з яких запропонував піти до ОСОБА_14 та викрасти шифер з двору і пішов разом з обвинуваченим. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_13 затримали.

Потерпіла ОСОБА_10 показала, що у вересні 2016 року близько 21.00 год., коли вона разом з чоловіком знаходилася вдома, почула шум в кімнаті та запитала, хто там, на що їй відповіли голосом її сусідки ОСОБА_15 . Через деякий час вона зайшла в кімнату та побачила якогось чоловіка та обвинуваченого, яких вона запідозрила у крадіжці, на що ОСОБА_13 вдарив її в обличчя і відразу втік, від чого вона впала та в неї почалася кровотеча з носа, були заподіяні тілесні ушкодження в області лоба і носа. Її чоловік намагався їх затримати, але не зміг. З обстановки у кімнаті було видно, що в дивані і в шафі хтось рився і наступного дня вона виявила пропажу грошей в сумі 1500 грн. Батько обвинуваченого, відшкодував їй заподіяну шкоду в сумі 4000 грн., проте просив дати пояснення про те, що викрадення грошей не було і що вона їх потім знайшла, при чому були присутні ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Також, мати ОСОБА_13 у неї в будинку не гостювала і дозволу обвинуваченому на відвідування свого будинку не давала.

Свідок ОСОБА_17 показав, що у вересні 2016 року о 21.00 год,, коли він знаходився вдома, то почув крик дружини з іншої кімнати, про пограбування, і побачив її з кров`ю на обличчі та синцем. При цьому хтось вибіг з хати та тікаючи кинув у нього решетом, намагався вдарити його ногою, але попав по двері. У дворі він виявив обвинуваченого, який втік через ворота, після чого він викликав поліцію, покликав сусідку ОСОБА_15 з чоловіком. Порядок речей у дивані і гардеробі був порушений, але одразу будинок на предмет викрадення він не оглядав і тільки наступного дня при огляді місця події виявили, що відсутні гроші в сумі 1500 грн.

Свідок ОСОБА_18 показала, що у вересні 2016 року, ввечері, їй зателефонував ОСОБА_14 та попросив прийти. Коли вона разом з чоловіком прийшла до них, то побачила, що ОСОБА_14 була побита і в крові, порядок речей в дивані та шафі був порушений, ніби там рилися, речі були перекинуті. Потерпіла пояснила, що хтось проник до будинку і вдарив її. Пропажу грошей потерпіла виявила тільки в ранці. Вона також була свідком того, як батько ОСОБА_13 , в присутності ОСОБА_16 , передав гроші потерпілій, але та не казала, що знаходила гроші вдома.

Свідок ОСОБА_8 показав, що він є батьком обвинуваченого. Він відшкодував потерпілій 4000 грн. за заподіяну шкоду. При цьому, потерпіла повідомила, що нібито викрадені у неї гроші, вона потім знайшла у будинку. Також, матір обвинуваченого і потерпіла є подругами, і мати обвинуваченого постійно була в гостях у потерпілої.

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що в її присутності, в жовтні 2016 року, батько обвинуваченого, передав потерпілій гроші на відшкодування заподіяної шкоди, і потерпіла повідомила, що знайшла гроші, які вважала викраденими, у себе вдома. Також, матір обвинуваченого і потерпіла є подругами, і нерідко відвідували одна одну.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.09.2016 р., ОСОБА_10 повідомила про проникнення 20.09.2016 р. о 21.15 год, до її будинку ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які заподіяли їй тілесні ушкодження та викрали гроші в сумі 1500 грн.

Згідно протоколу огляду місця події від 21.09.2016 р., в ході огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , в присутності власниці приміщення ОСОБА_10 , у спальній кімнаті виявлено гардероб з полицями, з однієї з яких, зі слів власниці, викрадено гроші в сумі 1500 грн. У дворі будинку біля складених щитів шиферу, вилучено два гіпсові зліпки підошви взуття.

Згідно довідки Баштанської ЦРЛ від 21.09.2016 р., у ОСОБА_10 діагностовано закриту черепно-мозкову травму, перелом кісток носу, гематоми повік.

Згідно висновку експерта № 1670 від 26.09.2016 р., у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області обличчя, перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися в строк і за обставин, вказаних оглядаємою.

Згідно заяви ОСОБА_8 від 21.09.2016 р., він добровільно видав кросівки "Nike", належні його сину ОСОБА_22 .

Згідно висновку експерта № 1974 від 02.11.2016 р., на двох гіпсових зліпках, вилучених 20.09.2016 р. на місці події, наявні два сліди низу підошви взуття, придатні для встановлення групової приналежності взуття, що залишило дані сліди та які залишені низом підошви взуття, аналогічним по типу рельєфного малюнку, формі, розмірам та взаємному розташуванню елементів малюнку, що і кросівки, які належать ОСОБА_9 . Вирішити питання про залишення вказаних слідів наданими кросівками, не можливо в зв`язку з не відображенням у слідах сталого комплексу ідентифікаційних ознак.

Згідно висновку експерта № 1962 від 16.11.2016 р., тринадцять слідів папілярних узорів з таблиці до протоколу огляду місця події, придатні до ідентифікації та залишені не ОСОБА_23 та ОСОБА_9 , а іншою особою.

Згідно протоколу проведення слідчих експериментів від 29.09.2016 р., потерпіла та свідок ОСОБА_17 , вказали на обставини вчинення злочину, згідно наданих показів, зокрема потерпіла вказала, що при виявленні обвинуваченого у будинку, намагалась його затримати хапаючи за одяг.

Згідно заяв ОСОБА_10 від 03.10.2016 р. та 12.10.2016 р., ОСОБА_9 помилково попав у її будинок оскільки переплутав будинки та батьком обвинуваченого їй відшкодовано заподіяні збитки.

Дослідивши вказані докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, поза розумним сумнівом доведена показами потерпілої та свідка ОСОБА_17 , які вказали на обвинуваченого, як на особу, що вчинили злочин з застосуванням насильства до потерпілої, внаслідок якого заволоділи належними їй грошовими коштами, що також підтверджено даними огляду місця події і висновками експертиз, щодо наявності на місці події слідів взуття залишених взуттям схожим на взуття обвинуваченого, відомостями про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я і які виходячи з обставин події, повідомлених її очевидцями, були заподіяні потерпілій з метою забезпечення заволодіння майном потерпілої, викраденим перед цим.

При цьому суд вважає, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації саме за ч.3 ст.187 КК України, як розбій поєднаний з проникнення у житло, та приймає до уваги, окрім фактично встановлених обставин справи і висновки Верховного Суду України, викладені в ухвалі від 15.11.2012 р. (справа № 5-15кс12), які є обов`язковими для всіх судів України, відповідно до яких якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном, місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього, то фізичне опинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення.

Кваліфікуючи, таким чином дії обвинуваченого, суд приймає до уваги, що показами свідка ОСОБА_12 було підтверджено, що обвинувачений разом з іншою особою направились до домоволодіння потерпілої саме з метою викрадення її майна, враховуючи що, а також покази потерпілої і свідка ОСОБА_17 , обставини фактичного викрадення грошей з будинку потерпілої після проникнення до нього, вважає, що обвинувачений проник до будинку потерпілої саме з метою викрадення, а не з метою пошуку матері обвинуваченого, як вказано ним самим та діяв за попередньою змовою з іншою особою, що доведено обставинами вчинення ними спільних дій.

До того ж, застосування до потерпілої насильства небезпечного для її здоров`я, в ході дій обвинуваченого по викраденню її майна, навіть з врахуванням обставин заволодіння її майном на момент застосування насильства, слід розцінювати саме як розбій, на що вказано і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", відповідно до п.22 якої, якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК або частиною третьою статті 187 КК, що і мало місце у даному випадку, оскільки дії обвинуваченого і іншої особи, розпочаті як таємне викрадення, при виявленні їх потерпілою, переросли у розбій внаслідок застосування до потерпілої, відповідного кваліфікації злочину, насильства, при намаганні потерпілої припинити дії цих осіб, що повністю доведено дослідженим доказами.

Доводи обвинуваченого і захисника, щодо проникнення обвинуваченого до будинку не з ціллю викрадення, помилки потерпілої у викраденні її майна, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини спростовані показами свідка ОСОБА_12 , щодо намірів обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_17 , щодо заволодіння майном потерпілої, а також враховує, що заява потерпілої про виявлення нібито викраденого у неї майна була зроблена на прохання батька обвинуваченого, що і було з`ясовано в ході судового розгляду та з врахуванням показів свідка ОСОБА_17 , жодним чином не спростовується показами свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_19 .

Також суд, враховуючи доводи захисника, не вважає, що при продовженні строків досудового розслідування у кримінальному провадженні та внаслідок оголошення потерпілому про закінчення досудового розслідування, до повідомлення обвинуваченого про підозру, були порушені норми КПК України, які вказують на вчинення слідчих дій та повідомлення обвинуваченому про підозру, поза межами строків досудового розслідування, оскільки згідно досліджених судом матеріалів, строки досудового розслідування у вказаному провадженні були продовженні прокурором з дотримання вимог ст.294-296 КПК України, а повідомлення потерпілому про закінчення досудового розслідування, не тягне правових наслідків, оскільки відповідно до вимог ст.290 КПК України, процесуальною дією, якою закінчується досудове розслідування є повідомлення лише обвинуваченого і його захисника про закінчення розслідування.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який не судимий, вкрай негативно характеризується, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані сп`яніння, обставини пом`якшуючи покарання - відшкодування шкоди, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке буде необхідним для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Керуючись ст.374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна.

Строк покарання обчислювати з дня затримання засудженого.

Речові докази: кросівки "Nike Air" - повернути засудженому; дві дактилоскопічні карти, гіпсові зліпки підошви взуття - знищити.

Стягнути з засудженого процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 1804 грн. 18 коп. на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Миколаївській області (р/р № 0005 в ГУДК у Миколаївській області, МФО 826013, код ЗКПО 37992781, КБК 24060300).

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Головуючий:

Судді: