Єдиний унікальний номер 219/537/2013- к
Номер провадження 11-кп/775/52/2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 11-кп/775/52/2017 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер: 219/537/13-к Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в місті Бахмуті в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 21.11.2012 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, українець, гр-н України, одружений, на утриманні малолітня дитина, освіта середня, судимий: 1) 22.07.1996 р Жовтневим районним судом м. Києва за ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 142 КК України (ред. 1960), ч.1 ст. 187, ст.193 КК України до 4 років позбавлення волі; 2) 27.01.1998 р Кіровським районним судом м.Макіївка за ст.ст. 183-3 ч.2 ст.43 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 03.07.1999 р. по відбуванню терміну покарання; 3) 06.07.2006 року Апеляційним судом Луганської області за ст. 101 ч.1 КК України (ред. 1960р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 23.02.2007 року за відбуттям строку покарання, 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом за ст.ст.146 ч.2, 189 ч. 2,70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, працює сторожем, інвалід 3-ї групи, мешкає: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; в силу ст.70 ч.4 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року за ст.ст. 189 ч.2,146 ч.2 ,70 ч.1 в вигляді п`яти років позбавлення волі;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в м. Красний Лиман Донецької області, українець, гр-н України, не одружений, освіта середньо-спеціальна, судимий: 1)17.12.2002 року Краснолиманським міським судом за ст.ст. 185 ч.3, 185 ч.5, 69 ч.1, 187 ч.2, 289 ч.3, 70 ч.1 до 5 років позбавлення волі, звільнився 28.10.2005 року умовно- достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 16 днів; 2) 11.06.2007 року Краснолиманським міським судом за ст. 186 ч.2, 357 ч.3, 70 ч.1, 75 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки; 3) 06 серпня 2013 року Краснолиманським міським судом за ст.ст.146 ч.2, 189 ч. 2,70 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, не працює, мешкає АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців; в силу ст.70 ч.4 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року за ст.ст. 189 ч.2,146 ч.2 ,70 ч.1, встановлено до відбуття п`ять років позбавлення волі;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився у м. Красний Лиман Донецької області, українець, гр-н України, не одружений, освіта середня, судимий: 1) 31.05.2001 року Красноармійським районним судом Донецької області за ст.ст. 140 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі, 2) 10.06.2009 року Красноармійським районним судом Донецької області за ст. 187 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 18.06.2012 року умовно - достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 19 днів, працює різноробочим у ПП ОСОБА_12 , мешкає: АДРЕСА_3 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 289 ч.3 КК України та виправдано;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що народився у с. Саракташ Саракташського району Оренбурзької області РФ, росіянина, гр-н України, одруженого, освіта вища, має на утриманні малолітню дитину, працює головою правління «Благодійний фонд Ципіна Святослава» м. Слов`янськ, не судимий в силу ст.89 КК України, мешкає: АДРЕСА_4

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України у виді п`яти років позбавлення волі; за ч. 3 ст.189 КК України у виді десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; на підставі ст.70 ч.1 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Його ж визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст. 263 ч.1, 289 ч.3 КК України та виправдано, -

Згідно вироку, 4 жовтня 2010 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, поблизу території ринку в районі залізничного переїзду по вул.1-го Травня у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області відбулася зустріч ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , в ході якої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розповіли ОСОБА_7 про те, що у ОСОБА_13 має бути велика сума грошей. З метою власного збагачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 домовилися викрасти ОСОБА_13 з корисливих мотивів з метою подальшого вимагання у нього грошових коштів.

05.10.2010 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 з метою маскування їх незаконних дій передав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 камуфляжну форму та маски, вироблені з тканини, які останні одягли поверх свого одягу. Після чого, реалізуючи єдиний злочинний намір, в обумовлений ними час, приблизно о 15.30 годині, 05.10.2010 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на автомобілі «MITSUBISHI GALANT», з якого заздалегідь зняли державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 , якому не повідомили про свої злочинні наміри, прибули до буд. АДРЕСА_5 , де очікували ОСОБА_13 , який мешкає в цьому будинку. Приблизно о 16 годині 30хвилин останній під`їхав на велосипеді до даного будинку, та у цей час ОСОБА_7 вийшов з автомобіля і покликавши ОСОБА_15 на ім`я стягнув ОСОБА_13 з велосипеду на землю. Після чого ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно, завідомо протиправно, застосовуючи фізичне насилля, діючи за попередньою змовою групою осіб, помістив ОСОБА_13 проти його волі до салону вищевказаного автомобіля на заднє сидіння, де ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи навмисно і повторно, з єдиним наміром з ОСОБА_7 , стали утримувати ОСОБА_13 проти його волі, в положенні обличчям до низу, тим самим позбавивши

його можливості вільно дихати, чим заподіяли йому фізичні страждання, а також позбавили можливості побачити маршрут пересування, чинити опір та мати змогу покликати на допомогу.

Під час руху даного автомобіля по вул. Партизанській міста Красний Лиман Донецької області їх почали переслідувати працівники міліції на службовому транспортному засобі з вимогою зупинитися. Побачивши це , ОСОБА_7 наказав ОСОБА_14 не зупиняти автомобіль, набрати швидкість та втікати від автомобіля працівників міліції, який їх переслідує. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_7 , продовжували з застосуванням фізичного насилля утримувати ОСОБА_13 в автомобілі, чим викрали останнього та позбавили волі. Сховавшись від працівників міліції в лісі, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на вказаному автомобілі приїхали в район с. Макіївка Кременського району Луганської області, де біля водоймища в лісосмузі на відстані приблизно 800 метрів від зазначеного населеного пункту, зняли камуфляжну форму з метою приховати свою злочинну діяльність, та в подальшому ОСОБА_10 примусив ОСОБА_13 втопити вказану одежу в водоймищі. З даної місцевості ОСОБА_13 , всупереч його волі, в супроводі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прийшов до будинку, який не мав номеру в с. Новосадове Краснолиманського району Донецької області, де вони сіли в автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 .. Приїхавши на вказаному автомобілі до м. Красний Лиман Донецької області ОСОБА_9 вийшов з автомобіля біля кафе «Олімп», розташованого по вул. Пушкіна, відмовившись надалі їхати з ОСОБА_10 та продовжувати злочинні дії стосовно ОСОБА_13 . У свою чергу ОСОБА_10 , утримуючи проти волі ОСОБА_13 в салоні автомобіля на задньому сидінні, знаходячись поруч з потерпілим та здійснюючи стосовно нього психологічний тиск, продовжив його утримувати під час руху до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру «Щуровський» на території Краснолиманської міської ради Донецької області, де ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , за домовленістю з останнім, чекав ОСОБА_7 з метою продовження своїх злочинних намірів, направлених на вимагання грошових коштів.

Під`їхавши до залізничного переїзду біля 6-ого кілометру «Щуровський» на території Краснолиманської міської ради Донецької області ОСОБА_10 вивів ОСОБА_13 з автомобіля та передав ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_7 цього ж дня, приблизно о 23 годині 30 хвилин , маючи злочинний намір, спрямований на вимагання грошових коштів, діючи за попередньою змовою в групі з невстановленими особами, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, відвели ОСОБА_13 до лісу, з метою вимагання в нього грошових коштів. Коли ОСОБА_7 , невстановлені в ході досудового слідства особи, матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_13 перебували у лісі, та за їх протиправними діями ніхто не мав можливості спостерігати, ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, погрожуючи насильством над потерпілим став вимагати у ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 27 тисяч доларів США та 175 тисяч гривень. У той же час, невстановлена в ході досудового слідства особа стала демонструвати ОСОБА_13 ніж, яким погрожувала вбити останнього, чи відрізати йому геніталії та спричинити тяжкі тілесні ушкодження, після чого зазначеним ножем розрізала робочий одяг потерпілого в районі паху, на передній частині робочого одягу з логотипом «Лукойл». Під час зазначених дій ОСОБА_13 реально сприймав виконання даних погроз. Продовжуючи свої незаконні дії, невстановлена особа стала наносити ОСОБА_13 численні удари в область голови - життєво важливого органу, тулуба, кінцівок, а також викручувати пальці на руці, від чого потерпілий зазнав фізичного болю. Дві інші особи, які під час досудового слідства не встановлені, та стосовно яких матеріали досудового слідства виділені в окреме кримінальне провадження, перебували поряд з потерпілим, та здійснювали стосовно нього психологічний тиск. ОСОБА_7 , у цей час діючи умисно ,з єдиним наміром спрямованим на незаконну передачу чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, продовжував вимагати гроші у ОСОБА_13 . Під час незаконних дій ОСОБА_7 та невстановлених осіб матеріали досудового слідства стосовно яких виділені в окреме провадження, ОСОБА_13 було заподіяно не менш ніж 15 ударів кулаками рук по тілу, в результаті чого йому спричинили : струс головного мозку, забиття обох половин грудної клітини, лівого ліктьового суглоба; перелом четвертого пальця по типу тріщині лівої кісті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Свої злочинні дії ОСОБА_7 з невстановленими особами здійснювали до 01 години 30 хвилин 06.10.2010 року, після чого вивели ОСОБА_13 з лісу та передавши ОСОБА_10 , наказали відвезти його додому в м. Красний Лиман Донецької області.

На вирок місцевого суду обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 подані апеляційні скарги, вирок щодо інших осіб не оскаржувався.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 6 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2016 року ухвала Апеляційного суду Запорізької області скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження; зазначає, що потерпілого ОСОБА_13 він та ОСОБА_10 на автомобілі "MITSUBISHI GALANT" під керуванням ОСОБА_14 не викрадали, оскільки ОСОБА_17 сів в автомобіль добровільно. Даний факт підтвердили в судовому засіданні першої інстанції він, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . З ОСОБА_18 він познайомився лише 05.10.2010 року, коли останній приїхав до м. Красний Лиман; 04.10.2010 року він не зустрічався з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, та не мав реальної можливості знаходитись в цьому місці, оскільки перебував весь день в м. Харкові, де купив автомобільні свічки, що підтверджується квитанцією, однак, судом не взято цей факт до уваги, і не об`єктивно вказано у вироку суду, що 04.10.2010 року останній зустрічався з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області; крім того, зазначає, що 05.10.2010 року він, разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не скоював інкримінований йому злочин, оскільки всі вказані у вироку його покази є надуманими; судом першої інстанції необґрунтовано взяті за основу покази ОСОБА_21 , дружини ОСОБА_22 , оскільки вона не є свідком подій 05.10.2010 року та є заінтересованою особою по справі; суд першої інстанції в порушення вимог ст. 325 КПК України не з`ясувавши думку учасників судового провадження, проводив судовий розгляд без потерпілого; звертає увагу, що відсутні на компакт-дисках записи судових засідань від 11.04.2013р., 30.04.2013р., 07.05.2013р., 10.06.2013р., 13.06.2013р., 17.06.2013р., 25.06.2013р., 04.07.2013р., 05.07.2013р., 10.07.2013р., 07.08.2013р., 11.02.2014р., 25.02.2014р., 21.03.2014р.; також зазначає, що необґрунтовано, на думку обвинуваченого ОСОБА_23 , доказом вчинення останнім кримінального правопорушення, яке начебто мале місце 05.10.2010 року, взято вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року, в якому йдеться мова щодо подій від 27.09.2010 року; звертає увагу суду на те, що навмисно обмовив себе, ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , щоб уникнути кримінальної відповідальності за правопорушення, які мали місце 27.09.2010 року.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині засудження його за ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189 КК України та виправдання за ст. 263 ч.1 КК України, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, або закрити кримінальне провадження. В обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження; зазначає, що після призначення Краснолиманським міським судом Донецької області по справі додаткового досудового слідства, він органами досудового слідства не допитувався, оскільки відсутні протоколи його допиту; крім того, зазначає, що він з 02 по 05.10.2010 року перебував в Російській Федерації, й не міг знаходитись 04.10.2010 року у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, про що свідчить нотаріально завірена копія закордонного паспорту; також він заявляв клопотання про долучення чеків про придбання 03.10.2014 року та 04.10.2014 року товарів в Російській Федерації; таким чином, він вважає, що судом першої інстанції у вироку безпідставно вказано про зустріч його з ОСОБА_20 та ОСОБА_23 04.10.2010 року у с. Райгородок Слов`янського району Донецької області з метою домовленості вимагання грошових коштів у ОСОБА_22 ; вказує на те, що викрадення ОСОБА_22 шляхом поміщення його до автомобілю «MITSUBISHI», яким керував ОСОБА_19 із застосуванням насилля, ґрунтується тільки на показах самого ОСОБА_22 , одночасно, під час судового засідання він, ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_20 підтвердили той факт, що ОСОБА_22 сів в автомобіль добровільно; також ОСОБА_18 вказує, що було порушено його право на захист, оскільки судові засіданні від 23.04.2014 та 18.06.2014 року проводились без участі його захисника адвоката ОСОБА_24 ; суд першої інстанції в порушення вимог ст. 325 КПК України, не з`ясувавши думку учасників судового провадження, проводив судовий розгляд без потерпілого; звертає увагу, що відсутні на компакт-дисках записи судових засідань від 11.04.2013р., 30.04.2013р., 07.05.2013р., 10.06.2013р., 13.06.2013р., 17.06.2013р., 25.06.2013р., 04.07.2013р., 05.07.2013р., 10.07.2013р., 07.08.2013р., 11.02.2014р., 25.02.2014р., 21.03.2014р.; судом першої інстанції в порушення вимог ст. 350 КПК України не розглянуті всі клопотання обвинуваченого ОСОБА_18 ; не долучено до матеріалів кримінального провадження докази, які свідчать про невинуватість ОСОБА_18 , а саме протоколи, журнали та аудіозаписи судових засідань Краснолиманського міського суду Донецької області; не досліджені речові докази, вилучені під час обшуку житла за адресою АДРЕСА_4 ; відсутній протокол обшуку ОСОБА_18 та його особистих речей; відсутні відомості щодо протоколу обшуку житла матері ОСОБА_25 ; були навмисно втрачені, на думку ОСОБА_18 , протоколи допиту останнього після його затримання; відсутні дані щодо отримання ОСОБА_18 копії експертизи від 19.10.2010 року та копії обвинувального акту і додатків до нього, що свідчить про порушення прав обвинуваченого; у запиті до пограничної служби щодо факту перетинання ОСОБА_18 кордону з Російською Федерацією невірно зазначені дані паспорту останнього; відсутні дані щодо розписки ОСОБА_26 від 24.08.2010 р. про позику у ОСОБА_18 грошових коштів; не взята до уваги довідка від 28.12.2010 року про те, що автомобіль BMW державний номер НОМЕР_3 в період часу з 01.10.2010р. по 05.10.2010р. перебував на ремонті; звертає увагу, що в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_22 зазначив, що не бачив серед осіб, які наносили йому тілесні ушкодження обвинуваченого ОСОБА_18 , однак головуючий по справі суддя чинили тиск на потерпілого, та вимагав від нього вказати на обвинуваченого ОСОБА_18 ; вказує на те, що ОСОБА_23 дав хибні свідчення, щоб уникнути відповідальності за правопорушення, які мали місце 27.09.2010 року, про що прямо вказав в своїй апеляційній скарзі;

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляції;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляцій.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.

Яке зазначено в п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Як встановлено колегією суддів, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000009 надійшов до Артемівського міськрайонного суду 22.01.2013 року.

З цього часу в провадженні проводилась значна кількість судових засідань.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 посилаються на те, що до матеріалів справи не долучені технічні носії інформації, на яких зафіксовані судові засідання 11.04.2013р., 30.04.2013р., 07.05.2013р., 10.06.2013р., 13.06.2013р., 17.06.2013р., 25.06.2013р., 04.07.2013р., 05.07.2013р., 10.07.2013р., 07.08.2013р., 11.02.2014р., 25.02.2014р., 21.03.2014р., в яких, на твердження обвинувачених, ними подавались докази про їх невинність.

Перевіряючи ці доводи апеляції, колегія суддів встановила, що дійсно, до матеріалів справи долучені диски, на яких, начебто, зафіксовані судові засідання 11.04.2013р. та 7.08.2013 року. Прослуховуючи ці диски, колегія суддів встановила, що аудіозапис судового процесу відсутній. На запит апеляційного суду до місцевого суду про надання копій резервних записів отримано відповідь про те, що надати технічний носій із записом судового засідання 11.04.2013 року неможливо, так як судове засідання в цей день не проводилось згідно інформації, яка міститься в обліково-статистичній картці та журналах судового засідання. Крім того, надано диск із записом судового засідання 7.08.2013 року, але при його прослуховуванні також не відтворюється звуковий запис засідання. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження знаходяться журнали судових засідань в ці дні та ухвали, винесені судом. Крім того, колегією суддів встановлено, що судове засідання 9.12.2013 року було відкладено до 23.12.2013 року, але будь-яких відомостей про те, чи відбулося судове засідання, якщо не відбулось, то з яких причин, матеріали кримінального провадження не містять (ні журналу судового засідання, ні довідки, ні звукозапису).

Твердження обвинувачених в іншій частині про відсутність звукозапису судових засідань не підтверджені матеріалами справи, так як в частині зазначених дат судові засідання не відбувались: 30.04.2013, 10,13,17,25.06.2013р., 4,5,10.07.2013р., 11.082014, в частині: 25.02.2014, 21.03.2014р. звукозапис наявний.

Відсутність повного звукозапису судових засідань позбавляє колегію можливості перевірити всі доводи апеляцій.

Таким чином, колегія суддів вважає порушення, допущені судом, прямим порушенням вимог ст. 412 КПК України, що є безумовною підставою до скасування обвинувального вироку, з призначенням нового розгляду в тому ж суді, але в іншому складі суддів, під час якого справу потрібно розглянути з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, перевірити інші доводи апеляції.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Вироком суду ОСОБА_11 виправданий за ст. 289 ч.3КК України, ОСОБА_7 за ст.ст. 263 ч.1, 289 ч.3 КК України, колегія суддів, на підставі зазначеної норми процесуального закону, не має підстав до його скасування в цій частині.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність скасування виправдувального вироку в частині обвинувачення за ст. 263 ч.1 КК України з тих міркувань, що підставою для виправдання має бути відсутність в його діях складу злочину, а не недоведеність вини, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що :

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ст. 263 ч.1 КК України, суд прийшов до висновку про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Вина у формі умислу або необережності є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, яка, в свою чергу, є складовою складу злочину.

Тобто фактично суд визнав недоведеним склад злочину в діях ОСОБА_7 , що повністю узгоджується з позицією ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не отримав копію обвинувального акту, колегія суддів встановила, що дійсно, в матеріалах справи відсутня розписка обвинуваченого ОСОБА_18 про отримання ним копії обвинувального акту (а.с. 46-52 т. 8). Але з супровідного листа прокуратури Донецької області до Краснолиманського міського суду від 28.12.2012 року вбачається, що до суду направлявся обвинувальний акт разом, в тому числі, і з розпискою обвинуваченого

ОСОБА_7 про отримання обвинувального акту (а.с.1 т.8). Відповідно до опису матеріалів цього тому на аркушах справи 46-52 містяться розписки. Матеріали справи також містять очевидні сліди видалення аркуша справи між №№51 та 53. Разом з тим, колегія суддів не має можливості перевірити в повному об`ємі чи заявляв ОСОБА_7 про те, що він не отримав копію обвинувального акту суду, оскільки відсутній звукозапис першого підготовчого судового засідання 11.04.2013 року ( а.с. 53 т.9).

Тому суду першої інстанції під час нового розгляду слід звернути на це увагу та перевірити доводи ОСОБА_7 про неотримання ним копії обвинувального акту.

Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції у разі задоволення апеляційної скарги зобов`язаний прийняти рішення на користь інших осіб, від яких не надійшли скарги. Враховуючи вказаний закон, вирок суду підлягає скасуванню також і щодо ОСОБА_10 .

Крім того, колегія суддів, з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його можливість впливати на потерпілого, свідків, а також осіб, яким інкримінується вчинення ним кримінальних правопорушень за попередньою змовою, які уже відбули покарання та перебувають на волі, вважає за необхідне залишити йому раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. В зв`язку з цим не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині засудження їх за ст. 146 ч.2 КК України, щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.3 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в Артемівському міськрайонному суді Донецької області кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ст. 146 ч.2 КК України, щодо ОСОБА_7 за ст.ст. 146 ч.2, 189 ч.3 КК України.

Цей же вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_7 в виді тримання під вартою продовжити терміном на 60 діб, тобто до 10 червня 2017 року.

На ухвалу в частині залишення вироку суду без змін можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді: