Справа № 645/2112/17
Провадження № 1-кс/645/420/17
У Х В А Л А
іменем України

17 травня 2017 року м. Харків

Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судових засідань в приміщенні суду у місті Харкові клопотання старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному № 0000358 від 21.02.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :
Старший слідчий СВ Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог клопотання зазначив, що 20.02.2017 року до Немишлянського ВП надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про вжиття заходів до колишньої дружини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка шахрайським шляхом продала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана під час перебування зазначених осіб у шлюбі.

За даним фактом 21.02.2017 року СВ Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській області відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000358 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що в період з 1993 року по 2009 рік він перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Під час перебування в шлюбі, 04.06.1999 року ОСОБА_5 за власні кошти придбав квартиру, розташовану за вищевказаною адресою, однак право власності (згідно договором купівлі продажу №Н9-332 від 04.06.2009) вказані особи за усною взаємною згодою оформили на ОСОБА_6 . Після припинення шлюбу 14.07.2008 року зазначені особи продовжували проживати у вищевказаній квартирі. В середині листопада 2016 року ОСОБА_6 виїхала з даної квартири, ОСОБА_5 продовжував проживати в ній сам. 19.02.2017 року близько 10.00 год. до квартири прийшли ОСОБА_7 зі своїм представником ОСОБА_8 та невстановленими чоловіками, один з яких представився новим власником квартири. ОСОБА_5 залишив вказану квартиру, та звернувся до поліції. В подальшому ОСОБА_5 дізнався, що його було знято з реєстрації 19.12.2016 року, а квартиру без його згоди було продано ОСОБА_6 18.11.2016.

В ході досудового розслідування до Немишлянського ВП надходили клопотання та звернення ОСОБА_5 з додатками (ухвалами судів, копіями договорів тощо), з яких вбачається наступне. Згідно п.3.2 договору купівлі продажу від 18.11.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 6060 з приводу продажу квартири АДРЕСА_3 , продавець ОСОБА_6 свідчить та гарантує, що предмет цього договору (квартира) є її особистою власністю, нерухоме майно, що відчужується, було придбано нею за власні кошти, оскільки в шлюбі вона не перебувала та не перебуває, про що нотаріусом доведено до відома покупця. Крім того, при посвідченні договору купівлі продажу ОСОБА_6 подала нотаріусу заяву, в якій вона особисто свідчить, що в зареєстрованому та не зареєстрованому шлюбі вона не знаходиться і майно, що відчужується, є її особистою власністю.

Таким чином, при підписанні та наданні нотаріусу документів щодо подальшого укладання договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 повідомила завідомо неправдиві дані про придбання та розпорядження вказаною квартирою.

Згідно договору купівлі-продажу серії НВ 1231162 від 18.11.2016 року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_9 , на теперішній час власником квартири являється ОСОБА_10 .

Посилаючись на те, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що у разі не прийняття рішення про заборону відчуження квартири може призвести до негативних наслідків (зміни власника нерухомого майна), які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, слідчого та дослідивши надані докази, встановив, що СВ Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000358 від 21.02.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

За ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 87155752 від 16.05.2017 року до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване обтяження у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження квартири на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 року (справа № 645/995/17).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання за відсутністю необхідності, оскільки на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , вже накладено обтяження у вигляді заборони вчиняти дії щодо відчуження майна.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному № 0000358 від 21.02.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1