АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/229/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 645/6859/13-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року. -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, не працюючий, з середньою освітою, не одружений, раніше судимий 04.01.2013 р. Московським районним судом м.Харкова за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.304 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
З підстав, передбачених ч.1 ст.71 КК України, шляхом приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, частини невідбутого покарання у вигляді 3 років позбавлення волі за попереднім вироком Московського районного суду м.Харкова від 04.01.2013р., ОСОБА_10 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок відбуття покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_10 на виконання вироку суду.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 9348,00 грн. та 10 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судовотоварознавчої експертизи, у розмірі 492,00 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_10 28.04.2013 року, приблизно о 14.00 годин, знаходячись разом з ОСОБА_11 у гостях у неповнолітньої ОСОБА_12 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , побачили на полиці в кухні, розташованій на першому поверсі двоповерхового будинку, шкатулку, в якій знаходились вироби з золота. Після чого ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 вступили між собою в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій спільний злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою та в групі, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, а ОСОБА_12 в цей момент була відсутня у приміщенні кухні, ОСОБА_10 , згідно відведеної йому злочинної ролі, витягнув зі вказаної шкатулки золотий браслет 583 проби, вагою 24,6 гр., вартістю 9348 гривень, який належить ОСОБА_8 , та передав його ОСОБА_11 , який, у свою чергу, поклав браслет у кишеню верхнього одягу, одягнутому на ньому.

Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру, згідно розподілених між собою ролей, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заклали викрадений золотий браслет до ПТ «Ломбард-Скарбниця» (№104), що знаходиться за адресою: м.Харків, пр. Тракторобудівників, 108. Отримавши за браслет грошові кошти, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розпорядились ними на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 9348,00 грн. ( т.1 а.с.337).
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та закрити щодо нього кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вважає, що суд не надав оцінку його показанням щодо обставин події, яка сталася, а саме те, що крадіжку вчинив ОСОБА_11 , а не він. Також зазначає, що суд послався у вироку на показання потерпілої та свідків, а також письмові докази, які жодним чином не підтверджують його причетності до скоєння крадіжки, натомість не врахував показання свідка ОСОБА_13 , який прямо вказав на ОСОБА_11 як на особу, яка вчинила цей злочин і який сам йому про це розповів. Також вказує, що в ході судового провадження 29.01.2015р. судом постановлено ухвалу про виділення матеріалів відносно ОСОБА_11 в окреме провадження у зв`язку з його розшуком, а в подальшому, коли місцезнаходження ОСОБА_11 було встановлено, не дивлячись про клопотання ОСОБА_10 про об`єднання проваджень з метою об`єктивності судового розгляду, провадження не були об`єднані і відносно ОСОБА_11 09.12.2015р. був ухвалений вирок, що, на думку ОСОБА_10 , суперечить вимогам КПК України. В подальшому, як зазначає ОСОБА_10 , він неодноразово заявляв клопотання про виклик ОСОБА_11 у судові засідання для допиту в якості свідка, однак він так і не був допитаний в рамках даного кримінального провадження, не дивлячись на що суд послався у вироку на дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, чим, на думку обвинуваченого, порушив принцип безпосередності дослідження доказів. Крім того, з метою підтвердження наданих показань стосовно невинуватості у вчиненому злочині, ОСОБА_10 заявив клопотання про здійснення судового виклику та допиту в якості свідка ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора та потерпілу, які вважали вирок законним, а апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Так, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, при цьому пояснив, що він з ОСОБА_11 дійсно знаходився вдома у неповнолітньої ОСОБА_12 на її запрошення. Шукаючи цукор для чаю, він побачив на полиці шкатулку. Відкривши цю шкатулку, він побачив в ній золоті вироби. Він витягнув зі шкатулки золотий браслет та передав його ОСОБА_11 . В цей момент з другого поверху спускалась неповнолітня ОСОБА_12 і ОСОБА_10 попрохав провести його до туалету. Куди ОСОБА_11 поклав браслет він не бачив, та пішов до туалету. Через 15 хвилин він повернувся з туалету, та разом з ОСОБА_11 і неповнолітньою ОСОБА_12 вони пішли на прогулянку. Коли вони відійшли від будинку приблизно на 100 метрів, ОСОБА_11 показав йому викрадений браслет та запропонував здати його у ломбард. ОСОБА_10 запитав, навіщо він це зробив, на що ОСОБА_11 попрохав його не повідомляти про вчинений злочин працівникам міліції. Вони разом пішли до ломбарду, де ОСОБА_11 знайшов людину, яка на свій паспорт здала браслет та отримала велику кількість грошей, які віддав ОСОБА_11 . ОСОБА_10 попрохав у ОСОБА_11 у борг 70 грн., за які купив собі окуляри, а ОСОБА_11 купив собі срібний браслет, срібний перстень, мобільний телефон, дві пачки цигарок. Після цього вони розійшлись. Цивільний позов потерпілої не визнав.
Як на доказ винуватості ОСОБА_10 суд послався у вироку на показання допитаних в суді свідків та потерпілої, якими, всупереч викладеним в апеляційній скарзі доводам, підтверджені обставини вчинення злочину ОСОБА_10 .

Так, будучи допитаною в якості свідка неповнолітня ОСОБА_12 пояснила, що вона разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходились у неї дома, деякий час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходились на кухні і про щось розмовляли, в цей час вона знаходилась в іншій кімнаті. Після цього вони разом пішли на прогулянку в бік ТЦ «Україна». Дійшовши до ломбарду «Скарбниця», ОСОБА_10 повідомив, що їм потрібно «провернути одну справу» і щоб вона їх чекала. Вони удвох увійшли до ломбарду, а вона чекала їх біля ломбарду приблизно 30-40 хвилин. Коли вони вийшли, вона спитала, що вони там робили. На це питання ОСОБА_10 відповів, що вони «кинули одного лоха», а ОСОБА_11 з ним погоджувався та сміявся. Потім вони зайшли на базар, де ОСОБА_10 купив окуляри, при цьому він дістав з кишені штанів велику кількість грошей. Потім він сказав, щоб свідок з ОСОБА_11 прогулялись, а сам пішов у своїх справах. ОСОБА_11 на цьому ж базарі придбав собі спортивний одяг, також дістаючи з карману велику кількість грошей, але меншу, ніж у ОСОБА_10 . Потім вони пішли у магазин «Сільпо», де ОСОБА_11 купив для свідка воду, а собі срібний перстень і срібний браслет. Після цього вони увійшли до подвір`я, де зустріли ОСОБА_10 та ще двох хлопців, і всі разом на таксі поїхали до ТБ «Павлівський», за таксі розрахувався ОСОБА_10 . Коли свідкові зателефонували батьки, ОСОБА_10 знову викликав таксі і вони відвезли свідка додому.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що відсутність золотих виробів зі шкатулки, яка знаходилась на полиці в кухні, зокрема, золотого браслету 583 проби вагою 24,6 грам., вона виявила 02.05.2013 р., після чого її донька, неповнолітня ОСОБА_12 , повідомила, що 28.04.2013 р. та 01.05.2013 р. у неї в гостях були два хлопці.

Судом досліджено дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.06.2013 р., під час якого ОСОБА_10 на місці показав та розповів, як він, знаходячись на кухні у будинку, де мешкає потерпіла, помітив на полиці шкатулку, в якій були золоті вироби. Неповнолітня ОСОБА_12 в цей час знаходилась в своїй кімнаті. Він взяв з шкатулки золотий браслет та показав його ОСОБА_11 .. Останній забрав браслет собі, проти чого ОСОБА_10 заперечував, проте нічого ОСОБА_12 не повідомив. Вони випили чай, дівчина перевдягнулась і вони всі разом пішли на прогулянку. По дорозі ОСОБА_11 запропонував зайти до ломбарду. Розуміючи, з якою метою вони йдуть до ломбарду, ОСОБА_10 попрохав ОСОБА_11 показати йому викрадений браслет, після чого останній передав йому браслет. Коли вони підійшли до ломбарду, вони попрохали дівчину почекати їх біля ломбарду, а самі увійшли всередину приміщення, де побачили раніше невідомого чоловіка. Вони попрохали цього чоловіка здати браслет на свої документи. Отримавши від нього приблизно 4500 грн., вони розділили гроші між собою порівну і в подальшому витратили їх на свої потреби.

Також судом досліджено дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 06.06.2013 р., під час якого ОСОБА_11 на місці показав та розповів про обставини скоєння разом з ОСОБА_10 крадіжки майна ОСОБА_8 28.04.2013 р. При цьому розповів, що коли ОСОБА_10 передав йому браслет, ОСОБА_11 спитав чи заберуть вони цей браслет собі, на що ОСОБА_10 відповів згодою.

Даними, що містяться в Договорі (Специфікації) № В 5007412 від 28.04.2013 р., укладеним між ПТ «Ломбард «Скарбниця» та ОСОБА_14 та протоколі цього Договору від 01.05.2013 р. підтверджено надання кредиту у розмірі 4722,00 грн. під заставу браслету із золота 583 проби, вагою 24,6 грами.
Доводи обвинуваченого щодо непричетності до скоєного злочину були детально проаналізовані судом у вироку. Так, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що такі доводи є неспроможними, оскільки вони спростовуються вище наведеними доказами. Так, ОСОБА_10 достеменно знав про намір ОСОБА_11 таємно заволодіти майном ОСОБА_8 , при цьому не перешкоджав йому та фактично надав свою мовчазну згоду на вказані дії, та разом з ним пішов до ломбарду, де вони разом заклали викрадений браслет, отримав від ОСОБА_11 частину коштів від продажу викраденого майна, що свідчить про його участь у спільному злочині. Також ОСОБА_10 не оспорював той факт, що саме він першим побачив на полиці шкатулку з золотими виробами, відкрив її та показав золоті вироби ОСОБА_11 , що свідчить про те, що ОСОБА_10 мав намір відшукати цінне майно в даному домоволодінні, адже зовні фарфорова шкатулка розміром 11 см х 5 см не схожа на посуд, в якому тримають цукор, як пояснював обвинувачений.

Отже, доводи ОСОБА_10 щодо вчинення злочину виключно ОСОБА_11 спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, суд у вироку обґрунтовано послався на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.12.2015 р., яким ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185 КК України за вчинення крадіжки вказаного майна за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Враховуючи, що ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29.01.2015р. матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_11 були виділені в окреме провадження саме з матеріалів кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.185 КК України, суд врахував те, що обставини, які встановлені судом при ухваленні вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.12.2015 р. відносно ОСОБА_11 , мають преюдиційне значення при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_10 . Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що матеріали щодо ОСОБА_11 незаконно виділені в окреме провадження, є безпідставними, оскільки це жодним чином не вплинуло на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину. Після виділення матеріалів відносно ОСОБА_11 , прокурор склав змінений обвинувальний акт лише щодо обвинуваченого ОСОБА_10 . Таким чином, ухвалення щодо ОСОБА_11 обвинувального вироку не може свідчити про непричетність ОСОБА_10 до злочину.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що ОСОБА_11 не допитаний у суді в якості свідка, слід зазначити наступне. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням прокурора суд вжив передбачені КПК України заходи для виклику ОСОБА_11 для допиту, однак він до суду не з`явився, а в подальшому прокурор відмовився від свого клопотання про його допит. Отже, такі обставини не можуть свідчити про неповноту судового розгляду в контексті вимог ст.410 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_13 допитаний під час судового розгляду 30.03.2015р. попереднім складом суду. Після перерозподілу кримінального провадження 08.04.2015р. іншому складу суду, судовий розгляд розпочато з початку відповідно до ст.319 КПК України. В ході нового судового розгляду свідок ОСОБА_13 не допитувався, а тому його показання не враховані судом, що спростовує доводи ОСОБА_10 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинуваченого безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_10 у інкримінованому йому злочині. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною в повному обсязі. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки в ній не наведено будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин та доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного нею.
Покарання ОСОБА_10 призначено відповідно з вимогами ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин справи, та є необхідним і достатнім для її виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року у відношенні ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5