АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2301/16 Справа № 185/3125/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000624, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 березня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений спросить скасувати вирок в частині призначеного покарання та постановити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_6 зазначає, що вирок в частині призначеного йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, а висновки суду про небажання ставати на шлях виправлення не відповідають матеріалам кримінального провадження. Так вказує на те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, вину визнав повністю та щиро розкаявся, сприяв встановленню істини у справі, має постійне місце проживання та позивну характеристику. Також, просить врахувати, що у судовому засіданні місцевого суду він передав 1000,00 грн. потерпілій на утримання дітей. Окрім того, на його утриманні знаходиться мати, пенсіонерка за віком, яка потребує постійного догляду, бо хворіє. На думку обвинуваченого, зазначені обставини дають підстави вважати, що його виправлення та попередження нових злочинів можливе без обмеження його волі.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.
За обставин, викладених у вироку суду, ОСОБА_6 , повторно скоїв злочин щодо несплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей при таких обставинах.

ОСОБА_6 , згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2014 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 185/6590/14-ц від 11 липня 2014 року, зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2014 року та до повноліття дітей. Маючи відомості про необхідність сплати присуджених судом аліментів, починаючи з 24 червня 2014 року до 20 квітня 2015 року злісно ухилявся від сплати аліментів, за що згідно вироку суду від 12 червня 2015 року був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Починаючи з 13 липня 2015 року до 29 березня 2016 року продовжував ухилятись від сплати аліментів, іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав, достовірно знаючи про необхідність виплати аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконував в добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів.

На_неодноразові_звернення ОСОБА_8 щодо необхідності сплачувати аліменти не реагував, на виклики та попередження державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності не реагував, продовжуючи ухилятись від сплати аліментів. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей на користь ОСОБА_8 не виплачував та іншої матеріальної допомоги дітям не надавав, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не мав, маючи можливість, офіційно не працевлаштовувався. Не бажаючи сплачувати аліменти дітям, про своє працевлаштування в ПП «Євротек плюс» та ТОВ «Востокшахтострой» державного виконавця не повідомляв, з відповідною заявою до бухгалтерії вказаних підприємств не звертався, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів за період з 13 липня 2015 року до 29 березня 2016 року у сумі 10199,00 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор зазначив, що доводи, вказані в скарзі є безпідставними і необґрунтованими, а вирок ухвалений з правильним застосуванням норм процесуального права та закону України про кримінальну відповідальність, із з`ясуванням у повному обсязі всіх обставин, що мають істотне значення у провадженні, надано належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Також прокурор акцентує увагу суду на недоцільність застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки вони вже застосовувався раніше та не досягли мети виправлення обвинуваченого, так як ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого злочину, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 164 КК України, відповідають фактичним обставинам, встановленим у кримінальному провадженні, і ґрунтується на зібраних у провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий та вчинив злочин в період іспитового строку.

До обставин, відповідно до вимог ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом відніс повне визнання ним вини та активне сприяння у розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, місцевий суд, з урахуванням всіх обставин у кримінальному провадженні, ставлення обвинуваченого до скоєного та небажання ставати на шлях виправлення, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 164 КК України у виді обмеження волі.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, призначене ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого не вбачає.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України, за сукупністю вироків з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року.
В ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено інших обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та які б дозволяли дійти висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Доводи ОСОБА_6 про те, що на його утриманні знаходиться мати ОСОБА_11 , 1948 року народження, пенсіонерка за віком, яка потребує постійного догляду, бо хворіє, на переконання колегії суддів, хоч і мають місце, однак повинні враховуватись в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставами для зміни або скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено, а вирок суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, належним чином вмотивованим та справедливим та відповідає меті покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4