Справа № 401/170/17-к,1-кп/401/95/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
- головуючого судді - ОСОБА_1
- при секретарі - ОСОБА_2
- за участю прокурора ОСОБА_3
- обвинуваченого ОСОБА_4
- потерпілого ОСОБА_5
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кропивницький (колишній Кіровоград) Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,в порядку ст. 89 КК України є особою, яка не має судимості:
- за ч.1 ст.185,ч.2 ст.185 КК України, -
12 листопада 2016 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , проживаючи разом із співмешканкою ОСОБА_6 на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звернув увагу на металеві гаражні ворота, належні ОСОБА_5 , які були вмонтовані в стіну першого поверху житлового будинку на території вище вказаного домоволодіння. В цей момент, маючи гостру потребу у грошових коштах, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення вище вказаних металевих гаражних воріт, які б в подальшому можливо продати третім особам, а отримані гроші від продажу викраденого витратити на власні потреби.
Реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи умисно та цілеспрямовано, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою введеного в оману ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо дійсності своїх намірів і належності чужого майна не вступаючи в злочинну змову з ними, впевнившись, що його злочинні дії не помітні стороннім особам та скориставшись тим, що ОСОБА_6 перебуває за межами території домоволодіння, ОСОБА_4 демонтував за допомогою болгарки і таємно викрав металеві гаражні ворота, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 239 від 13.01.2017 року - 3102 гривні, які в подальшому разом із введеними в оману ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погрузив до причепу автомобіля марки «Жигулі» червоного кольору, належного ОСОБА_7 .
Таким чином ОСОБА_4 , на власний розсуд розпорядився викраденим майном, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3102 гривні.
Крім того, 13 листопада 2016 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , проживаючи разом із співмешканкою ОСОБА_6 на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звернув увагу на металеву драбину, належну ОСОБА_5 , яка була вмонтовані в стіну другого поверху житлового будинку на території вище вказаного домоволодіння. В цей момент, маючи гостру потребу у грошових коштах, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне повторне викрадення вище вказаних металевих гаражних воріт, які б в подальшому можливо продати третім особам, а отримані гроші від продажу викраденого витратити на власні потреби.
Реалізуючи свій злочинний намір до кінця, діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою введеного в оману ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо дійсності своїх намірів і належності чужого майна не вступаючи в злочинну змову з ними, впевнившись, що його злочинні дії не помітні стороннім особам та скориставшись тим, що ОСОБА_6 перебуває за межами території домоволодіння, ОСОБА_4 демонтував за допомогою болгарки і таємно повторно викрав металеву драбину, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 239 від 13.01.2017 року - 2000 гривні, яку в подальшому разом із введеними в оману ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погрузив до причепу автомобіля марки «Жигулі» червоного кольору, належного ОСОБА_7 .
Викраденим ОСОБА_4 , на власний розсуд розпорядився викраденим майном, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривні.
Вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) доведена повінстю тому його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 185 КК України, також вина ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно доведена повністю , тому його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України.
Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 16 січня 2017 року, згідно якої підозрюваний ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 досягли миру, обвинувачений по справі повністю визнає свою вину, потерпілий підтверджує факт примирення з обвинуваченим в результаті вільного добровільного остаточного волевиявлення, яке виключає будь-який неправомірний вплив шляхом обіцянок, насильства, погроз, фізичного або психологічного примусу.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 вину у вчиненому злочині визнав повністю.
Він розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер обвинувачення, вид та міру передбаченого угодою покарання, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Угоду про примирення з потерпілим він уклав добровільно, просить її затвердити.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд вважає необхідним затвердити умови угоди і ухвалити вирок на підставі такої угоди відповідно до положення ст. 475 КПК України з наступних мотивів.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що і обвинувачений і потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Із тексту вказаної угоди вбачається, що між сторонами досягнуто примирення, узгоджено покарання, обвинуваченому за ч.1 ст.. 185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік відповідно до вимог ст.75 КК України та покладенням обов`язків , пов`язаних з призначенням зазначеного покарання, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, сторони в тексті угоди вказали, що дана угода є добровільною і їм відомі наслідки укладення та затвердження угоди.
Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди є можливим.
Тому, суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим та призначити узгоджену сторонами міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 369,374,376,394,474,475,476 КПК України, -
Затвердити угоду про примирення укладену 16 січня 2017 року, між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст..185 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Визнати винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст..75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області в порядку визначеному ст. 394 КПК України.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_1

01.02.17