Справа № 343/1157/16-к
Провадження № 11-кп/779/83/2017
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 , на вирок Долинського районного суду від 07 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три ) роки., за ч.1 ст.135 КК України у вигляді обмеження волі на строк (два) роки.

На підставі ст.70 КК України , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у вигляді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_8 покладено обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію .

Цивільні позови залишено без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави 4 177 грн. 98 коп. за надання експертних послуг.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок Долинського районного суду від 07.12.2016 року незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В доводах апеляційної скарги прокурор вказує на те, що Долинський районний суд, застосовуючи ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання, не уточнивши, що він звільняється від відбування тільки основного покарання, що після вступу вироку в законну силу, незаконно тягне за собою звільнення його від відбування як основного так і додаткового покарання.

Також вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. За ч.1 ст.135 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.00 коп.

Застосувати ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортним засобом на три роки. Виключити посилання на ст.75,76 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 25.12.2015 року приблизно о 21 годині 00 керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою у м. Долина по вул. Обліски в напрямку до автодороги Р-21 сполученням Долина-Хуст та в темну пору, не врахував дорожню обстановку, швидкість руху автомобіля, щоб мати змогу зупинити його у разі виникнення небезпеки для руху, і на правому по напрямку руху узбіччі, освітленому ліхтарями вуличного освітлення виявивши пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась в зустрічному напрямку, не вжив заходів до екстреного гальмування та об`їзду, а продовжив рух, вчинивши наїзд на неї.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя в момент спричинення у вигляді: закритого перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, закритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині без зміщення, закритого перелому обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням та садин, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.2,3 в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

П.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди , яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім того, ОСОБА_8 25.12.2015 року приблизно о 21 год.00 хв. у м. Долина на вул. Обліски, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинивши наїзд на потерпілу ОСОБА_10 , спричинивши їй тілесні ушкодження, та усвідомлюючи, що пішохід перебуває у безпорадному стані, маючи умисел на завідоме залишення особи без допомоги, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлення можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, вирішив втекти з місця пригоди та продовжив рух автомобіля, хоча у відповідності до вимог п.2.10 ПДР України зобов`язаний був вжити заходів для надання першої необхідної медичної допомоги. ОСОБА_8 мав таку можливість, проте завідомо залишив потерпілу ОСОБА_10 на місці ДТП в безпорадному стані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та скасувати оскаржуваний вирок, захисника, доводи обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а призначене покарання достатнім і справедливим.

Цих вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що вирішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Долинський районний суд, застосовуючи ст.75 КК України, ухвалив звільнити ОСОБА_8 від покарання, не уточнивши, що, він звільняється від відбування тільки основного покарання, що після вступу вироку в законну силу, незаконно тягне за собою звільнення його від відбування як основного так і додаткового покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Наведених вимог закону при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, призначив засудженому занадто м`яке покарання, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , Долинський районний суд визнав як пом`якшуючі обставини щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди, добровільне відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої в Долинській ЦРЛ та Івано-Франківській ОКЛ, має на утриманні одну малолітню дитину та думку потерпілої, якій відшкодовано завдані збитки.

Вищезазначені обставини місцевим судом визнано такими, що дають підстави застосувати статтю 75 КК України. Проте, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання є безпідставним та надто м`яким, оскільки він фактично не понесе реального покарання.

Однак, зазначені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, а також повне визнання вини дають підстави для застосування ст. 69 КК України та можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч.1 ст.135 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Долинського районного суду Івано-франківської області від 07.12.2016 року підлягає до скасування в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Долинського районного суду від 07 грудня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2016 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України в частині призначення покарання скасувати, та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним за ст.286 ч.1, ст.135 ч.1 КК України та призначити йому покарання:- за ст.286 ч.1 КК України штраф в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

За ч.1 ст.135 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання штраф в розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 коп.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання штраф в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

В решті вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_2