/АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/739/17 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч 2 ст. 121 КК України Головуючий в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

20 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0012351 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повернуто до Київської місцевої прокуратури № 4, для виконання вимог зазначених в ухвалі.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та призначено йому захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві.
Також, ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до 23.02.2017 року включно.

В ухвалі, суд зазначив, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прокурор вважає встановленими, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, на які він посилається в обвинувальному акті, зазначаючи положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Вказав і на те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлюючи можливість їх подальшого притягнення до кримінальної відповідальності за свої злочинні дії, бажаючи уникнути відповідальності та приховати сліди скоєного ними злочину, залучивши інших осіб поклали потерпілого на простирадло та витягли його з приміщення будинку на вулицю. Однак, вказаним вище особам фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, що унеможливлює забезпечення справедливого судового розгляду.

Прокурор в апеляційній скарзі, поданій на ухвалу підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , просить ухвалу Дніпровського районного суду від 26.12.2016 року про повернення прокурору обвинувального акту скасувати, постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі, визначені ст. 314 КПК України, оскільки вдався до оцінки доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що є предметом дослідження під час судового розгляду, а не підготовчого судового засідання.
Також зазначає, що вирішуючи питання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд згідно ст. ст. 314-317 КПК України не вирішує питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це виходить за межі компетенції суду у підготовчому судовому засіданні.
Прокурор вважає, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, зокрема на виконання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, дату, місце, спосіб, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а також просив вирішити питання про продовження тримання обвинувачених під вартою, заслухавши пояснення обвинувачених, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, разом з тим, заявили клопотання про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який вид запобіжного заходу, думки захисників, які узгоджувалися із думками обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
При цьому, вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно якої обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, і, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегією суддів не було встановлено порушень, допущених при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, дійшов помилкового висновку про порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, адже, вказуючи на те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прокурор вважає встановленими, не відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, на яку прокурор посилається в обвинувальному акті, зазначаючи положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції вийшов за межі тих питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.
Посилання в ухвалі суду на те, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні ще одного кримінального правопорушення, виходить за межі повноважень суду, тим більше на стадії підготовчого судового засідання, оскільки, відповідно до ст.. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а ухвала суду про повернення обвинувального акту прокурору - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши думки учасників апеляційного розгляду, а саме прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також клопотання обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Оскільки провадження з перегляду судового рішення в апеляційному порядку не завершене до спливу продовженого строку, суд апеляційної інстанції не позбавлений повноважень вирішувати питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з вимог п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України.
З матеріалів, наданих апеляційному суду, зокрема, реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2016 року відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.10.2016 року.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2016 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.10.2016 року.
Згодом ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 року та від 26 грудня 2016 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжувався строк тримання під вартою до 28 грудня 2016 року та 23 лютого 2017 року відповідно.
Розглядаючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою та клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів, керуючись положеннями ст. 177, 178 КПК України, враховує наступне.
Як обвинувачений ОСОБА_7 , так і обвинувачений ОСОБА_8 на момент затримання були зареєстрованими в притулках, постійного місця проживання не мали, відповідно у них відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, крім того, згідно даних обвинувального акта, обидва обвинувачені є неодруженими, а відтак, не мають родини та утриманців, офіційно не працювали. Наведені обставини свідчать про те, що існують ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну їм запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
А враховуючи наявність наведених вище ризиків, даних про особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, колегія суддів вважає клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно продовжити строк тримання під вартою до 20 квітня 2017 року включно кожному.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0012351 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та додані до нього документи повернуто до Київської місцевої прокуратури № 4, для виконання вимог зазначених в ухвалі, - скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжних заходів залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 діб, тобто до 20 квітня 2017 року включно, кожному.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13