ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 8 грудня 2016 року касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні щодо засуджених
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, не судимого,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
громадянина України, не судимого,
прокурора ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановив:
У касаційних скаргах:
прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вказав, що апеляційним судом недотримано вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційних скарг без задоволення, в тому числі й скарги прокурора. Так, поза увагою суду залишилось неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_5 покарання внаслідок м`якості у зв`язку із звільненням останніх від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України. Також апеляційний суд не навів належних та достатніх мотивів, визнаючи необгрунтованими доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження і штучне створення доказів в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, не навів достатніх мотивів й при визнанні необґрунтованими доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 щодо заперечення останннім своєї винуватості в інкримінованих злочинах. Крім того, зазначив про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення засудженого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, оскільки при невизнанні винуватості суд мав звільнити винну особу лише від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, одночасно вказуючи, що апеляційний суд був не позбавлений можливості наведені порушення усунути на стадії апеляційного розгляду, навіть при відсутності такої вимоги в апеляційній скарзі;
захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , викладено вимогу про зміну судових рішень щодо останнього в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи неповним врахуванням судом всіх даних про особу засудженого, виправлення якого можливе без ізоляції від суспільства. Також вказав на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки його твердження та засудженого ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання та необхідність його пом`якшення перевірені апеляційним судом поверхово. Крім того, зазначив, що апеляційний суд безпідставно послався на завдання шкоди авторитету органам міліції діями ОСОБА_8 , оскільки дії останнього не пов`язані із виконанням ним службових обов`язків;
засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, аналогічній за обгрунтуванням скарги захисника ОСОБА_7 , просить про зміну судових рішень щодо нього в частині призначеного покарання із звільненням від відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи неповним врахуванням судом всіх даних про його особу. Так само зазначив, що апеляційний суд безпідставно послався на завдання шкоди авторитету органам міліції його діями, хоча вони не були пов`язані із виконанням ним службових обов`язків;
засудженим ОСОБА_5 викладено вимогу до касаційного суду про скасування судових рішень щодо нього із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, мотивуючи невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неповнотою досудового розслідування та судового слідства, суперечливістю висновків суду про доведеність його винуватості, одночасно зазначивши, що судами не встановлений мотив його дій та будь-який умисел на вчинення злочинів, а отже і відсутня субєктивна сторона за ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 146 КК України, так як із потерпілим знайомий не був, будь-яких цивільно-правових відносин з ним не мав. Заперечив свою винуватість й за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки події мали місце у 2008 році, а потерпілий із заявою про вчинений злочин звернувся лише у 2013 році.
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2015 року засуджено:

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. За ч. 3 ст. 357 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, і звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено питання щодо заявленого цивільного позову потерпілим ОСОБА_11 , процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_12 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду від 20 березня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 в частині стягнення з них процесуальних витрат змінено. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
В жовтні-листопаді 2012 року ОСОБА_6 передав жителю м. Вінниці ОСОБА_11 через посередника ОСОБА_13 автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою його придбання або перепродажу. Відповідно до усних домовленостей, ОСОБА_11 за переданий автомобіль зобовязався сплатити ОСОБА_6 12 000 доларів США. Такі дії вказаних осіб фактично були спрямовані на набуття цивільних прав та обовязків.
У подальшому, упродовж грудня 2012 року ОСОБА_6 , діючи умисно, переслідуючи мету примушування до виконання цивільно-правових зобовязань, маючи намір одержати від ОСОБА_14 грошові кошти, почав телефонувати останньому і вимагати 12 000 доларів США за автомобіль.

Не отримавши грошових коштів, ОСОБА_6 з метою примусити ОСОБА_11 виконати обумовлену домовленість, вирішив викрасти останнього. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, у лютому на початку березня 2013 року запропонував своєму братові ОСОБА_8 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та невстановленій слідством особі спільно здійснити викрадення ОСОБА_11 з метою примушування останнього до сплати 12 000 доларів США.

На вказану пропозицію ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа погодились та спільно з ОСОБА_6 розробили план, згідно якого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа у м. Вінниці захоплять ОСОБА_11 і належним ОСОБА_9 на праві користування автомобілем марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , привезуть у с. Ковалівку Немирівського району. У с. Ковалівка ОСОБА_11 мали утримувати у будівлі непрацюючого мясокомбінату, розташованого по вул. Рубанського, 1-а, 1-б, доступ до якого для вказаної мети погодився надати власник ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 03 березня 2013 року, приблизно о 10-ій год. 30 хв., після викрадення ОСОБА_11 , діючи умисно, переслідуючи мету примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою, з погрозою вбивства, перебуваючи разом з іншими співучасниками у будівлі непрацюючого м`ясокомбінату, де утримувався ОСОБА_11 , стали вимагати у нього передати їм раніше обумовлені грошові кошти за легковий автомобіль, яким останній користувався у листопаді 2012 року.

При цьому ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 удар ногою у грудну клітину, а також декілька ударів рукою в ліву частину тулуба, ОСОБА_8 наніс два удари по потилочній ділянці голови і удар ногою в ліву частину тулуба, застосувавши до ОСОБА_11 фізичне насильство.

У свою чергу, ОСОБА_5 з метою досягнення спільного умислу з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та невстановленою слідством особою, повідомив ОСОБА_11 , що у випадку ненадання грошових коштів, його позбавлять життя, застосувавши погрози вбивством і примусивши спільними діями у такий спосіб потерпілого зателефонувати по мобільному телефону до свого брата ОСОБА_16 з проханням передати визначену суму коштів, а також наніс ОСОБА_11 три удари по голові рукояткою пістолету.

Унаслідок застосування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 фізичної сили, ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на грудній клітці зліва та справа, які згідно висновків експерта № 400 від 06 березня 2013 року та № 481 від 17 квітня 2013 року належать до легких тілесних ушкоджень, давністю утворення понад дві доби до обстеження, проведеного 06 березня 2013 року, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів).

Отримавши згоду ОСОБА_16 виконати вимогу щодо передачі грошових коштів, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 попросили свого знайомого ОСОБА_17 отримати гроші та передати їм. У свою чергу, ОСОБА_16 , дізнавшись про вимагання грошових коштів, звернувся до 1-го відділу міліції Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області і під контролем працівників міліції 03 березня 2013 року, приблизно о 20-ій год., у м. Немирові передав зазначену суму грошей ОСОБА_17 , який приїхав на зустріч з ним, для подальшої передачі ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_6 , будучи працівником органів внутрішніх справ, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та іншою невстановленою слідством особою, вчинив викрадення ОСОБА_11 , якого на виконання їх спільного злочинного умислу, спрямованого на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, 03 березня 2013 року, приблизно о 08-ій год. 30 хв., у м. Вінниці, по вул. Фурманова, 22, ОСОБА_8 , невстановлена слідством особа та ОСОБА_9 , шляхом обману заманили до легкового автомобіля марки «Mazda 3», під керуванням останнього, та застосувавши фізичне насильство, проти його волі відвезли до с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

Продовжуючи діяти за попередньою змовою, ОСОБА_6 привіз у с. Ковалівка надані ОСОБА_5 ключі від належної йому на праві власності будівлі непрацюючого м`ясокомбінату, де ОСОБА_11 помістили у холодне складське приміщення, двері якого зачинили на навісний замок, позбавивши потерпілого вільного пересування та вибору місця перебування, тобто незаконно позбавили останнього волі. При температурі оточуючого повітря від -2°С до +3,2°С, ОСОБА_11 утримували без верхнього одягу приблизно до 19-ої год. 30 хв., тобто близько 10 годин, чим заподіяли останньому фізичні страждання.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи працівником органів внутрішніх справ, у невстановлений час та невстановленим способом без передбаченого законом дозволу, умисно, без мети збуту придбав речовину, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено канабіс, масою 18,76 г у перерахунку на висушену речовину, та перевозив і зберігав його без мети збуту у шахті для попільниці консолі панелі приладів автомобіля марки «Volkswagen Passat B6», державний номерний знак НОМЕР_3 , що перебував у його володінні та користуванні, де був виявлений правоохоронними органами 03 березня 2013 року під час огляду вказаного автомобіля по вул. Луначарського у м. Немирові.
Крім того, у вересні 2007 року ОСОБА_5 , отримавши згоду мешканця с. Головеньки Немирівського району ОСОБА_18 посезонно працювати трактористом по обприскуванню садків у с. Жорнище Іллінецького району, перебуваючи у с. Головеньки Немирівського району, запропонував ОСОБА_18 надати паспорт та військовий квиток для поселення останнього до гуртожитку за місцем запропонованої роботи у с. Жорнище. На пропозицію ОСОБА_5 . ОСОБА_18 надав належні йому документи військовий квиток та паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 . Після того, як ОСОБА_18 було поселено в гуртожиток, ОСОБА_5 віддав йому військовий квиток, а належний ОСОБА_18 паспорт громадянина України умисно не повернув і до квітня 2013 року зберігав за місцем свого проживання, таким чином незаконно заволодівши паспортом громадянина України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційних скарг засуджених і захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги прокурора, засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій засуджених ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 355 КК України у касаційних скаргах прокурора, захисника ОСОБА_7 і засудженого ОСОБА_6 не оспорюються.

Доводи касаційних скарг прокурора, захисника та засуджених щодо порушень вимог кримінального процесуального закону при перевірці вироку апеляційним судом є слушними.

У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Наведених положень кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався повною мірою.

Суд апеляційної інстанції фактично доводи поданих апеляційних скарг не перевірив, а отже і не спростував, при залишенні апеляційних скарг без задоволення, послався на ті ж самі обставини, що і суд першої інстанції, ухвала містить лише перелік доказів з вироку суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , наголошував на безпідставності зазначення у вироку суду, що ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді слідчого, завдав шкоди авторитету органів міліції, оскільки його дії не були пов`язані будь-яким чином із службовими обов`язками.

Аналогічно було поставлено питання перед апеляційним судом в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 щодо шкоди авторитету органів міліції.

Ці ж самі доводи захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 навели в касаційних скаргах.

Втім, ухвала апеляційного суду взагалі не містить будь-якої перевірки вказаних тверджень.

Також ОСОБА_6 заперечував винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, посилаючись на фальсифікацію доказів за цим обвинуваченням. Про що зазначав й захисник ОСОБА_6 ОСОБА_12 . Те ж саме порушено й перед касаційним судом, який позбавлений можливості надати відповідь щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема через відсутність належного спростування цих доводів апеляційним судом, який обмежився наведенням загальних формулювань.

Суд вважає й обґрунтованими твердження касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні засудженого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України при відсутності визнання вини останнім за цим обвинуваченням, що має бути виправлено під час нового апеляційного розгляду.

При цьому суд касаційної інстанції не входить в обговорення питання невідповідності (внаслідок м`якості/суворості) призначеного покарання засудженим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 з огляду на наведенні порушення вимог кримінального процесуального закону, та яке має бути детально розглянуто під час проведення нового апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в апеляційному суді, за результатами проведення якого суду слід повною мірою перевірити доводи всіх поданих апеляційних скарг, із урахуванням наведеного в даній ухвалі, та за результатом чого постановити законне судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 8 грудня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-925км16 Категорія: ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 146,
ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_19
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_20
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1