Справа № 450/2194/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/39/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженку с. Кугаїв, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, одружену, працюючу на посаді начальника філії №1 Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова, раніше не судиму,

засуджено за ч.1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн., із застосування ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного їй покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 1320,30 грн.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 24 травня 2012 року, працюючи на посаді начальника будинкоуправління № ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи службовою особою, умисно вчинила службове підроблення, а саме підписала завідомо неправдивий офіційний документ, в якому було внесено завідомо неправдиві відомості, зокрема довідку №372 від 24 травня 2012 року про склад сім`ї та прописку в квартирі АДРЕСА_2 , а саме про реєстрацію ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом здійснення власноручного підпису на бланку зазначеної довідки у графі начальник будинкоуправління №4, проставила відбиток вихідного кутового штампу та гербової печатки будинкоуправління АДРЕСА_3 і після вчинення вказаних дій, передала довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку №372 від 24 травня 2012 року для підписання паспортисту та головному бухгалтеру будинкоуправління АДРЕСА_3 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . В подальшому, довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку №372 від 24 травня 2012 року, отримала ОСОБА_12 та подала таку в Управління соціального захисту населення Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області для здійснення виплат відповідно до вимог Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ОСОБА_7 і сторона захисту не погоджуються з висновками суду першої інстанції.

Вважає вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2016 року необґрунтованим, незаконним і підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує, що ОСОБА_7 будучи службовою особою, не була ознайомлена з положенням про господарську діяльність, воно не доводилось їй під розписку, а видача довідки не входить до її посадових обов`язків. Крім цього, заподіяння істотної шкоди є одним з критерій відмежування службових злочинів від дисциплінарних проступків. Якщо істотна шкода, як результат відповідних порушень за службою, свідчить (за інших умов) про наявність такого злочину, то його відсутність дає підстави розглядати вчинене лише як службовий проступок.

Звертає увагу, що відповідальність за ст. 366 КК України настає лише за умови, що злочинні дії службової особи були зумовлені службовим становищем або пов`язані з її владними повноваженнями. Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності для того підстав, можуть кваліфікуватися за статтями кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за злочини, якщо такі вчинялись.

Покликається на те, що якщо особа, яка підробила офіційний документ або іншим чином внесла до нього неправдиві відомості, хоча і є службовою особою, але це не входило до її посадових обов`язків, вона не може нести відповідальність за ст. 366 КК України.

Акцентує, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 не дотримався вимог ст. 374 КПК України, а саме не конкретно сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, зокрема, не зазначив місце, час та у який саме спосіб ОСОБА_7 використала службове становище, які службові обов`язки вона порушила.

Вважає, що місцевий суд свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом не мотивував у передбачений законом спосіб та ухвалив вирок, який не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому такий на підставі п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню.

Зазначає, що стороною захисту подавалось клопотання про визнання доказів недопустимими. Зокрема, визнати недопустимим доказом копії Журналу реєстрації довідок, оскільки органом обвинувачення не вказано, яким чином він був виявлений і долучений до матеріалів справи, ніким не засвідчений, невідомо чи кимось оглядався, яке процесуальне значення цього документа у даному кримінальному провадженні, невідомо звідки саме копії були виділені, адже суду не було надано стороною обвинувачення оригіналу такого журналу, а також невідомо ким і на чию вимогу були зроблені такі копії, хоча захист наполягав на дослідженні оригіналу цього журналу, чим порушено принцип безпосередності дослідження доказів.

Також зазначає, що до числа недопустимих доказів слід віднести Довідку № 372 від 24 травня 2011 року та Довідку № 570 від 20 липня 2012 року, так як сторона обвинувачення не надала суду жодного процесуального документа, зокрема, постанови про визнання вказаних документів доказами, а також протоколу огляду цих документів, відтак вони не мають статусу доказу в розумінні кримінально процесуального кодексу України, зокрема, ст.ст. 84, 98 КПК України.

Покликається на те, що стороні захисту не зрозуміло яким чином отримані документи, які були надані суду стороною обвинувачення як письмові докази. Звертає увагу, що немає підтвердження, що такі здобуті законним шляхом та не зазначено на підставі яких процесуальних документів вони з`явились в матеріалах кримінально провадження. Акцентує, що стороні обвинувачення невідомо чи були ці документи надані особами добровільно або ж була ухвала суду на їх вилучення.

Зазначає, що судом першої інстанції формально перелічено ряд документів, які на його думку є доказами та відсутня будь-яка їх оцінка, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення. За наявності суперечливих доказів суд повинен у мотивувальній частині вироку або ухвали проаналізувати їх, навести мотиви, з яких взято до уваги одні докази і відкинуто інші, однак судом цього не зроблено.

Просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка.
Доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , які є послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з письмовими доказами і правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.
Обставин, які б ставили під сумнів достовірність зібраних у справі доказів чи правильність висновку про винуватість ОСОБА_7 у злочині, за який її засуджено, також не встановлено.
Відтак, вищенаведене, на думку колегії суддів, в своїй сукупності спростовує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про непричетність обвинуваченої ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а не визнання останньою своєї вини та відмова давати показання, колегія суддів розцінює як спосіб її захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене.

Крім цього, перевіркою матеріалів справи встановлено, що досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази зібрані по справі у законний спосіб, є достатніми, належними та допустимими.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, визначив таке в межах санкції ч.1 ст. 366 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, яке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Також, колегія суддів вважає, що на підставі ст. 49 КК України, місцевий суд вірно звільнив ОСОБА_7 від призначеного їй покарання.
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 травня 2016 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4