Справа № 716/1782/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.06.2017 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000221 від 16.07.2016 р. за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого трактористом ТОВ «Граніт», раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 15 липня 2016 року, приблизно о 17:15 год., керуючи в м. Заставна технічно справним транспортним засобом автомобілем марки Рено-Кангу державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи лівий поворот на перехресті доріг з вул. Бажанського та вул. Чорновола проявив неуважність до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, вчасно не зреагував та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка рухалася з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля по вказаному переходу та допустив на неї наїзд керованого ним автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого переімплантарного перелому правого стегна у верхній частині зі зміщенням відламків, які у відповідності до висновку експерта № 323-Мд від 15.11.2016 відносяться до середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Дії водія автомобіля марки Рено-Кангу ОСОБА_6 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідають вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія наступне:

Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дорожньо-транспортна пригода настала в результаті грубого порушення водієм ОСОБА_6 та невиконання ним вимог п.18.1 ПДР України. Вказані порушення у відповідності до висновку експерта № 827а від 21.11.2016 знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та є її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 15.07.2016 в другій половині дня на прохання свого сусіда ОСОБА_9 на його автомобілі Рено-Кангу державний номерний знак НОМЕР_1 , він відвіз до перукарні його доньку ОСОБА_10 , після чого рухаючись по вул. Бажанського в м. Заставна повертав на ліво, виїжджаючи на вул. Чорновола. Перед маневром він включив покажчик повороту на ліво. Наближаючись на швидкості 20 км/год до нерегульованого переходу він побачив автомобіль жителя м.Заставна на призвіще ОСОБА_11 , який рухався по вул. Бажанського зі сторони магазина «Бульвар». В цю мить він, задивившись на автомобіль, втратив увагу та не побачив пішохода, у зв`язку з чим не встиг зупинитися. Таким чином керований ним автомобіль збив жінку, яка переходила вулицю з ліва на право на пішохідному переході. Для надання їй медичної допомоги він сам відвіз потерпілу до Заставнівської ЦРЛ та за свої кошти купив медикаменти на суму 737 грн. В цей день він не вживав алкогольних напоїв.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, в своїй письмовій заяві просила суд розглядати кримінальне провадження без її участі та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, оскільки вона має до нього претензії матеріального та морального характеру.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що сторони не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю, його дії кваліфіковано органом досудового слідства правильно за ч.1 ст.286 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому суд вважає, що фабула обвинувачення, що зазначена в обвинувальному акті про те, що водій ОСОБА_6 під час руху проявив самовпевненість в своїх діях, не переконавшись, що це буде безпечним, не обрав безпечної швидкості руху не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки такі дії водія регламентуються пунктами Правил дорожнього руху України, порушення яких не зазначено в обвинувальному акті та не інкриміновано обвинуваченому.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до категорії злочинів невеликої тяжкості. Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, під час досудового розслідування та судового розгляду надавав послідовні визнавальні показання, а також часткове добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, навчання, роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання слід керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 , який вперше вчинив неумисний злочин, щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував завдану ним шкоду, характеризується виключно з позитивного боку, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння не перебував, після ДТП одразу надав допомогу потерпілій, відвіз її в лікарню та придбав необхідні ліки, а також враховуючи позицію потерпілої, яка вирішення питання щодо міри покарання залишила на розсуд суду, слід призначити найменш суворий вид покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Застосування щодо засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ґрунтується на вимогах ст. 55 КК України та роз`ясненнях, наведених у пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Виходячи з цих вимог додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню в разі, якщо з урахуванням особливостей конкретного злочину, даних про особу винного та інших обставин, зазначених у ст. 65 КК України, суд визнає неможливим збереження за винним відповідного спеціального права.

Позбавлення такого права покликане насамперед сприяти досягненню визначеної у статтях 50, 65 КК України мети спеціальної превенції шляхом усунення умов, які суттєво підвищують ризик вчинення засудженим нових злочинів.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи з загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання суд враховує характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху та наслідки, що настали, зокрема те, що ОСОБА_6 грубо порушуючи правила дорожнього руху, здійснив наїзд на нерегульованому пішохідному переході в світлу пору доби на потерпілу, яка є особою похилого віку, що спричинило їй середньої тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я.

Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність, у зв`язку з чим неможливість виправлення і перевиховання засудженого без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи захисника про те, що у випадку призначення додаткового покарання ОСОБА_6 буде позбавлений джерела доходу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суду, що на час вчинення ДПТ він працював трактористом ТОВ «Граніт» , а з 17.05.2017 офіційно працює в ТОВ «Мрія Сервіс» трактористом, проте не надав доказів, підтверджуючих цю обставину. Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що його діяльність пов`язана з використанням транспортного засобу та не можлива без використання посвідчення водія. Крім цього, як вбачається з характеристики випускника ВПУ №24 м. Заставна (а.с.26), ОСОБА_6 навчався за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, слюсар-ремонтник, водій автотранспортних засобів категорії «В» і «С», отже має середню-спеціальну освіту, яка передбачає можливість працевлаштування слюсарем-механіком без посвідчення водія.

За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу із додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортним засобом відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також суд вважає, що з ОСОБА_6 слід стягнути на користь держави витрати за проведення експертиз по справі в сумі 2155,62 гривень.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні не заявлявся.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. (три тисячі чотиристо гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави вартість витрат за проведення експертиз в сумі 2155,62 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень шістдесят дві копійки)

Речовий доказ: автомобіль марки Рено-Кангу д.н.з. НОМЕР_1 ; уламок пластмаси та дефлектор капота автомобіля Рено - Кангу д.н.з. НОМЕР_1 , передані на зберігання власнику ОСОБА_12 залишити останній за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_13