Дата документу Справа № 329/908/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1532/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.197-1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він наприкінці квітня 2014 року, діючи умисно, маючи єдиний корисливий мотив, усвідомлюючи, що не має законних підстав для використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, вчинив самовільне зайняття земельних ділянок: площею 43,87га, що розташована в контурі № НОМЕР_1 на території Просторівської сільської ради, площею 24,1796 га, що розташована в контурі № НОМЕР_2 на території Просторівської сільської ради, площею 37,8160 га, що розташована в контурі № НОМЕР_3 на території Чернігівської селищної ради, за допомогою сільськогосподарської техніки ФГ «Схід», голови ФГ «Схід» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання сільськогосподарських робіт, у вигляді протиправного використання землі у своїх потребах шляхом її обробки, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду), та за відсутності будь-якого правочину щодо них, внаслідок чого, згідно розрахунку Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області, заподіяно шкоду на загальну суму 108000,60 грн., яка є значною.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.197-1 КК, як самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її власнику.

Йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн.

На підставі ч.5 ст.74, п.1 ч.1 ст.49 КК ОСОБА_8 звільнено від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК. Зазначав, що пред`явлене йому обвинувачення є неконкретним, в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.197-1 КК, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення. Суд не звернув уваги, що перевірка на земельних ділянках була проведена незаконно та обґрунтував свої висновки недопустимими доказами.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги; вивчивши позицію прокурора, яка не погодилась з доводами та вимогами апеляційної скарги, проте вважала за необхідне вирок суду змінити в частині розміру призначеного покарання; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у злочині, вчиненому за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України. При цьому суд першої інстанції, на переконання судової колегії, прийняв до уваги всі заперечення обвинуваченого, дав їм належну правову оцінку.

Так, судом обґрунтовано покладено в основу обвинувачення зібрані у кримінальному провадженні докази, яким судом дано належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Зокрема свідок ОСОБА_9 пояснив, що в березні 2014 року йому подзвонив знайомий ОСОБА_10 і попросив з`їздити до м. Запоріжжя, пояснивши, що є людина, яка оформила договори оренди ділянок, загальною площею 106 га, які раніше ОСОБА_9 орендував, і бажає оформити суборенду. Дві ділянки знаходилися на території Просторівської сільської ради, одна, площею 38 га Чернігівської. Він погодився, але поїхали вони у м.Вільнянськ до ОСОБА_8 . Той запропонував взяти в суборенду зазначені ділянки, пояснивши, що договори оренди зараз оформлює, але ОСОБА_9 має переважне право оренди, і тому може розпочати обробку землі на законних підставах вже зараз. ОСОБА_9 , тривалий час працюючи фермером, розумів, що це незаконно і будуть проблеми, тому відмовився. В квітні 2014 року ОСОБА_10 запропонував йому обробити ділянки, і сказав, що в нього є довіреність від ОСОБА_8 . Свідок погодився виконати сільгоспроботи в рахунок боргу перед ОСОБА_11 550 000 грн., тому що інакше віддати гроші не міг. На перший круг весняних робіт ОСОБА_9 витратив 730 л власного дизельного палива, а ОСОБА_11 списував борг. На інші роботи дизельне паливо привозив ОСОБА_11 , про виконані роботи складав йому розписки. По закінченню робіт між ними складено акт, сума боргу зараз складає 3700 грн. Більше ніяких документів між свідком, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не складалося, а самого ОСОБА_8 свідок бачив два рази під час розмови в березні 2014р., а потім восени 2014р., коли вже збирали врожай.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він працював з фермером ОСОБА_9 з 2006р., у якого в оренді було 600га державної землі. В обов`язки ОСОБА_11 входило фінансування підприємства. За наслідками роботи у ОСОБА_12 перед ним утворилася велика сума боргу, яка в подальшому була стягнута в судовому порядку. В 2014р. ОСОБА_12 повідомив, що в нього закінчився строк оренди, він звертався до державних установ з клопотаннями про продовження цього строку, але йому відмовили. В березні 2014р. ними було прийнято рішення звернутися за допомогою до їх спільного знайомого на ім`я ОСОБА_13 . ОСОБА_13 пояснив, що познайомить їх з ОСОБА_14 , який може вирішити це питання. Приїхавши в м.Вільнянськ, до його офісу, вони показали ОСОБА_15 документи, і той пояснив, що на ОСОБА_12 або ОСОБА_11 оформити землю не вийде, і запропонував укласти ці договори на іншу особу - або на свою матір, або на себе, вишле їм відповідні документи не пізніше липня, а вони з ОСОБА_12 , якщо є бажання, можуть розпочати обробляти землю, він не заперечує. На їх запитання з приводу розрахунків за проведену роботу ОСОБА_15 пояснив, що домовлятимуться пізніше, він дасть їм гроші на проведення сільгоспробіт, а щоб в їх діях не було самозахвату вишле їм документи. Вони погодилися, оскільки вважали його серйозною людиною. В червні постало питання, що вони запізнюються зі строками первинної обробки землі та посадкою, але ані грошей, ані документів від ОСОБА_15 немає. Власних грошей в них також не було. Макаренко на таких умовах працювати відмовився, і ОСОБА_11 пояснив ситуацію ОСОБА_15 , а потім виконував його вказівки, і, на погодженням з ним, займався повсякденними робочими питаннями. Було вирішено, що в рахунок боргу ОСОБА_12 перед ОСОБА_11 той повністю власним коштом виконає перший круг сільськогосподарських робіт, а в подальшому буде проводити обробку землі власною технікою, але ОСОБА_15 буде оплачувати дизпаливо та роботу. ОСОБА_11 , відповідно до понесених ОСОБА_12 затрат, списуватиме наявний борг, видаючи розписки про отримання грошей, а після збирання врожаю ОСОБА_15 передасть списану суму. Засіяли ділянки пізно, в червні, повністю коштом ОСОБА_12 , витративши 23 000грн., і свідок видав розписку, що ці гроші він отримав. Потім ОСОБА_15 вислав їм гроші для купівлі палива на проведення подальших робіт, приїжджав декілька разів, дивився на якість роботи, зауважень не було. ОСОБА_12 постійно нагадував ОСОБА_11 , що їм потрібні документи на землю. ОСОБА_15 на це пояснював, що все оформлює, і навіть пересилав йому документи на погодження контурів для сільради. Коли прийшов час косити, до свідка зателефонували з прокуратури Чернігівського району і запросили для дачі пояснень, повідомивши, що документів на землю немає, здійснено самозахват, і вбирати врожай не можна, бо він арештований. ОСОБА_11 одразу подзвонив ОСОБА_15 , спитав, чому договори не оформлені, адже він обіцяв їх зробити ще в липні, а тепер вони не можуть розпочати уборочну, і справою займається прокуратура. ОСОБА_15 відповів, що вирішить це питання, частково перерахував гроші на придбання дизпалива і велів їхати косити. Після цієї розмови закупили паливо, комбайн ОСОБА_12 був готовий вийти у поле, але з прокуратури ще раз подзвонили, і косити заборонили повторно. Врешті-решт наприкінці жовтня, з запізненням і втратами врожаю, почали збирати врожай, але соняшник не продавали, а вивозили як арештований представники громадської самооборони.

Під час збирання врожаю була присутня міліція. Після скосу першої ділянки в 43 га почало закінчуватися дизельне паливо, нових грошей ОСОБА_15 не давав, і до всього цього у ОСОБА_12 зламався комбайн, і треба було шукати запчастини. Оскільки грошей не було, ОСОБА_12 відмовився далі працювати, і ОСОБА_11 дав ОСОБА_15 номер місцевого фермера ОСОБА_16 . Вони переговорили та домовилися убрати врожай в борг частково - ОСОБА_15 надішле гроші на пальне, а за техніку розрахується після продажу врожаю. Уборочну продовжили, але обвинувачений постійно затримував гроші, техніка по півдня простоювала, люди обурювалися, оскільки просто так сиділи в полі, хотіли бачити хазяїна. Кредитори вимагали повернути гроші за взяте в борг насіння, оскільки всі строки минули. ОСОБА_15 тим часом вирішував якісь питання в прокуратурі, і в кінці уборочної з`явився, сказав, що продасть останній скошений врожай на елеватор в Михайлівку, до місцевого підприємця, оскільки потрібно розрахуватися, що й було зроблено. На елеваторі зерно прийняли, директор на листочку розрахував суму та передав гроші. З отриманих коштів обвинувачений віддав ОСОБА_17 , який від самооборони їздив з ними та контролював здачу арештованого соняшника, 12000 грн. для передачі ОСОБА_18 за роботу, і розрахувався за насіння, 200 грн. дав ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на бензин.

Свідок ОСОБА_19 голова Просторівської сільської ради з 1990 по 2011р.р. пояснив, що бачив, як в 2014 році три земельні ділянки за селом оброблялися сільськогосподарською технікою, а саме ділянка, площею 43,7 га, в середині якої старе кладовище, ділянка 23 га біля с.Просторівка, контури не пам`ятає, і ділянка 38га на території Чернігівської сільради.

Свідок ОСОБА_17 , який є депутатом Просторівської сільської ради, пояснив, що на засіданні комісії депутати повідомили йому про нелегальний посів соняшника на ділянках за с.Просторівка та біля залізничної колії. При перевірці заяви з`ясувалося, що податок до сільради за оренду цієї землі не сплачується, і рада звернулася до прокуратури. Восени 2014р. голова сільради попросив проконтролювати збір арештованого соняшника з цих ділянок. Уборка тривала майже півмісяця, техніка та люди простоювали на полях по півдня, не було пального, і ситуація була дуже напруженою. Присутній на полі ОСОБА_10 всіх заспокоював, пояснюючи, що хазяїном врожаю є ОСОБА_20 , а він лише виконує його доручення. Сам ОСОБА_8 з`явився на полях в останній день, та разом з ОСОБА_21 двічі возив останній зібраний врожай на елеватор в смт Михайлівка.

Відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, площею 105,87га, складає 108 000 грн. 60 коп.

Згідно з актами від 05.09.2014р. Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області обстеження земельних ділянок та перевірки дотриманні вимог земельного законодавства невстановленою особою самовільно використовуються земельні ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) державної власності, загальною площею 105,87га, а саме: на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 43,87га та в контурі № НОМЕР_2 24,1796га; на території Чернігівського селищної ради Чернігівського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_3 37,8160га.

Відповідно до довідки №01-01-02-04/2292 від 23.09.2014р. відділу Держземагентства у Токмацькому районі Запорізької області (а.с.152), 20.11.2008р. було укладено та зареєстровано договір оренди №96 земельної ділянки, площею 43,87 га, розташованої в контурі № НОМЕР_1 на території Просторівської сільської ради, №21 оренди земельної ділянки площею 37,8160 га розташованої в контурі № НОМЕР_3 на території Чернігівської селищної ради, з датою завершення дії договору 20.11.2013р. На земельну ділянку в контурі № НОМЕР_2 виданий державний акт на право постійного користування землею (а.с.152).

Крім того, відповідно до повідомлення від 30.07.2014р. Головного управління держземагентства у Запорізькій області на земельну ділянку, площею 43,700га, яка знаходиться на території Просторівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, договір оренди не укладався (а.с.163).

Згідно з актами від 20.06.2014р. обстеження земельних ділянок сільськогосподарського призначення земель державної власності із земель резервного фонду в контурах № НОМЕР_2 (23,7799га), № 229 (43,700га) зазначені земельні ділянки засіяні соняшником (а.с.164-165).

На переконання судової колегії, суд першої інстанції, надавши належну оцінку всім доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив самовільне зайняття земельних ділянок, яким завдано значної шкоди.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з такого.

Відповідно до ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Проте, посилаючись в апеляційній скарзі на недопустимість доказів, обвинувачений навіть не зазначив, які конкретно докази є недопустимими та які порушення вимог кримінального процесуального закону були порушені при їх отриманні.

Не може погодитись колегія суддів із доводами обвинуваченого про незаконність проведення позапланової перевірки, оскільки зазначені заперечення обвинуваченого були ретельно перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що у справі не встановлено власника земельних ділянок повністю спростовуються показами свідка ОСОБА_22 та актами Державної інспекції сільського господарства від 05.09.2014р., відповідно до яких земельні ділянки площею 43,87га, що розташована в контурі № НОМЕР_1 на території Просторівської сільської ради, площею 24,1796 га, що розташована в контурі № НОМЕР_2 на території Просторівської сільської ради, площею 37,8160 га, що розташована в контурі № НОМЕР_3 на території Чернігівської селищної ради, є власністю держави. Згідно довідки № 01-01-02-04/2292 від 23.09.2014р. відділу Держземагентства у Токмацькому районі Запорізької області, держава як власник раніше укладала відповідні договори оренди цих ділянок.

Відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області шкода, яка заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, складає 108 000 грн. 60 коп. і є значною, що спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, а не злочину. Заперечення ОСОБА_8 , що під час судового розгляду не було доведено його причетності до зайняття змелених ділянок площею 24,1796 га, що розташована в контурі № НОМЕР_2 на території Просторівської сільської ради, та площею 37,8160 га, що розташована в контурі № НОМЕР_3 на території Чернігівської селищної ради, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. А саме пояснення свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які заявили, що на виконання доручення обвинуваченого, вони здійснювали обробку всіх самовільно зайнятих земельних ділянок. Обвинувачений вирішував питання фінансування, забезпечення посівним матеріалом та збирання врожаю, його вивезення та частковий продаж. З чого судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 мав єдиний умисел на зайняття всіх вищевказаних земельних ділянок. Про це свідчать і його звернення уповноважених органів про передачу йому в оренду всіх зазначених земельних ділянок. Після відмови в цьому ОСОБА_8 вирішив їх самовільно захопити.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неконкретність пред`явленого йому обвинувачення також не знайшли свого підтвердження, оскільки висунуте ОСОБА_8 обвинувачення містить посилання на місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення та не є таким, що порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час попереднього розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК та на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим останнього було засуджено вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року.

Подаючи апеляційну скаргу на зазначений вирок, обвинувачений вимагав повернути належне йому насіння соняшника вагою 31180 кг та 18493 кг, яке було конфісковано в дохід держави. Саме це насіння соняшника було вирощено на самовільно зайнятих ділянках та визнано речовими доказами у провадженні, що також підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про приналежність даного врожаю ОСОБА_8 , що свідчить про самовільний захват вказаних земельних ділянок.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції на підставі ч.2 ст.404 КПК підлягає зміні виходячи з такого.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст.197-1 КК до штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Зазначений вирок було скасовано апеляційним судом, проте не з підстав м`якості призначеного обвинуваченому покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.416 КПК при новому розгляді посилив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.197-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4