АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/52/17 Справа № 175/2507/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000560 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 30 січня 2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців з покладанням обов`язків,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, на підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 78 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, в решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував обставин, які вказують на необхідність призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, а саме: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким, обставин, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи молодого віку, ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого та скоєного ним злочину, яке посягає на найвищу соціальну цінність життя людини, даних щодо його особи, який тричі притягався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість, спосіб, механізм, локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень - здійснення прицільного пострілу з мисливської рушниці, у результаті чого потерпілому спричинено проникаюче вогнепальне поранення голови.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок було ухвалено всупереч вимогам кримінального процесуального закону.

Посилається на відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вказуючи на неврахування судом порушення порядку ведення досудового розслідування, та на незаконність проведення обшуку його житла, отримання ним тілесних ушкоджень під час його затримання.

Також зазначає, що мисливську гладкоствольну рушницю ТОЗ-54 БМ 16 калібру та патрони з патронтажем йому підкинули шляхом пошкодження бокових дверей гаражу працівниками районного відділу міліції, вилучені за його місцем проживання патрони відрізняються від тих, що знайдені в ході обшуку його місця проживання та відображені у відповідному протоколі.

Крім того, під час судового розгляду на підставі його заяв були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення працівниками відділу поліції, прокуратури, слідчого ізолятору при застосуванні до нього фізичного і психологічного впливів.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений посилається на безпідставну вказівку суду стосовно обставини, яка обтяжує покарання - перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки експертиза на предмет перебування його у стані сп`яніння не проводилась.

Вказує на те, що пояснення, які він надав в ніч з 15 на 16 березня 2014 року, були надані ним без участі захисника, під тиском та довготривалим катуванням працівниками правоохоронних органів.

Також зазначає, що первинні покази свідка ОСОБА_11 не відповідають фактичним обставинам провадження через те, що відбиралися у час знаходження його в стані алкогольного сп`яніння, та не були прочитані цим свідком через його знаходження в стані алкогольного сп`яніння.

Ставить під сумнів достовірність викладеного в протоколах допиту свідків ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 , вказуючи при цьому як на порушення органом досудового розслідування вимог закону, на те, що ці свідки допитувалися однією уповноваженою особою в один час, а стосовно показів ОСОБА_13 , то суд їх визнав недостовірними через розбіжності між первинними показами та наданими в суді, що на його думку свідчить про недопустимість доказу.

Вважає, що на досудовому розслідуванні істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону в ході проведення обшуку, зокрема його проведення за відсутності захисника, ненадання відповідного дозволу, невнесення в протокол обшуку осіб, які вільно пересувалися по території будинку та подвір`ї, а також під час обшуку бачив через вікно, як працівники міліції виламали дерев`яні бокові двері гаражу, однак які були далі їх дії -не бачив, так як стверджує, що був заведений до іншої кімнати та підданий катуванню.

Вказує і на порушення порядку затримання, визначеного КПК України, в тому числі неповідомлення близьких родичів та органу, уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, а також стосовно неналежного вручення повідомлення про підозру, яке також мало місце без захисника, та недолучення слідчим до матеріалів провадження оригіналів технічних носіїв інформації.

Посилається на те, що не було проведено експертизи для встановлення наявності відбитків пальців на мисливській рушниці ТОЗ-54 БМ 16, що була вилучена в ході проведення обшуку, що викликає сумнів в неупередженості дій органу досудового розслідування.

Крім того, спростовує викладені у вироку судом пояснення свідка ОСОБА_15 , стосовно того, що двері гаражу були зачинені на замок.

Більш того, відеозапис огляду місця події є недопустимим доказом, так як відомості на ньому вважає змонтованими.

В якості своєї непричетності до смерті ОСОБА_16 , ОСОБА_8 посилається на показання свідка ОСОБА_17 , який вказав, що ОСОБА_18 мав конфлікт з якимось працівником міліції, однак дані обставини не були досліджені на досудовому розслідуванні.

Також зазначає на безпідставне недолучення до матеріалів провадження протоколу допиту свідка ОСОБА_19 , свідчення якої, за його твердженням, підтверджують його невинуватість у вчиненні умисного вбивства та відсутність у його користуванні вогнепальної зброї.

Одночасно вказує, що впізнання особи було проведено з порушенням вимог закону, а сам свідок ОСОБА_20 не зміг неоднозначно визначити з кола осіб винного у вбивстві ОСОБА_18 .

Також вказує і на порушення його права на захист при проведенні експертиз по данному кримінальному провадженні, в тому числі через не направлення йому відповідних копій постанов, та не залучення захисника.

Посилається на необґрунтовані висновки суду на те, що він перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стадія залежності», в той час як таке твердження не ґрунтується на матеріалах провадження у зв`язку з зазначеним, свідчить про його невинуватість у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В запереченнях обвинувачений ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора посилається на те, що жодного підтвердження його вини прокурором не було надано, всі доводи, викладені прокурором, ні чим не підтверджуються.

Зазначає, що жодним медичним закладом не було видано заключення про те, що 15 березня 2014 року він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що також відсутні відповідні заключення в матеріалах кримінального провадження.

Також вказує на те, що відповідно до висновку експерта у нього на тілі було більше 21-го пошкодження, які були отриманні у день його затримання, що є фактом катування.

Вважає, що мисливська рушниця та патрони, які були вилучені під час обшуку у його будинку є недопустимими доказами, оскільки слідчим були порушені усі можливі та не можливі норми кримінального процесуального законодавства.

Крім того, проведеними експертизами було встановлено, що відсутні сліди на речах, які були вилучені у момент проведення обшуку, та відсутні сліди пороху на його руках, обличчі та волоссі.

Більш того, було порушено його право на захист, так як з моменту відкриття кримінального провадження та на протязі одного місяця не було залучено захисника для його захисту при проведенні процесуальних дій.

Посилається на те, що жоден із свідків не вказав на його причетність до вбивства, тому враховуючи вищевказане, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наведені судом першої інстанції докази не свідчать про те, що ОСОБА_8 винний у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, речові докази, на які послався суд як на підтвердження вини обвинуваченого, не були предметом дослідження в ході судового розгляду, а протокол огляду місця події безпідставно визнаний судом належним доказом, а також вирок суду містить суперечливі твердження при оцінці показів свідків.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, на підставі ч. 1 ст. 71, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2013 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 14 років позбавлення волі; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 15 березня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь озброївшись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , незареєстрованою у встановленому законом порядку мисливською рушницею моделі «ТОЗ-Б (БМ)» 16-го калібру серії НОМЕР_1 , на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_18 , з метою протиправного заподіяння йому смерті прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 .

У цей час ОСОБА_21 , будучи достовірно обізнаним у тому, що вказана мисливська рушниця заряджена набоями 16-го калібру, знаходячись на відстані приблизно 43-50 метрів від ОСОБА_18 , який перебував на території зазначеного домоволодіння в оточенні своїх знайомих ОСОБА_22 і ОСОБА_11 , умисно здійснив з рушниці один прицільний постріл у бік ОСОБА_18 , спричинивши йому проникаюче вогнепальне поранення голови у вигляді перелому кісток склепіння черепа, ушкодження півкуль головного мозку, крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку, яке ускладнилося набряком головного мозку і 19 березня 2014 року призвело до смерті.

Крім того, у період часу з 21 години 30 хвилин до 23 години 55 хвилин 15 березня 2014 року у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 , у приміщенні гаражу працівниками міліції виявлена та вилучена речовина рослинного походження зеленого кольору масою 186,054 г, яка відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», обіг якого заборонений, масою в перерахунку на суху вагу 160,192 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав і зберігав без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_10 , у задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора просили відмовити, думку прокурора та представника потерпілого, які підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора, у задоволенні вимог апеляційних скарг сторони захисту просили відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Встановлені судом першої інстанції обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, в апеляційних скаргах учасників не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи обвинуваченого щодо не доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 115 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким судом у вироку надано належну оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а також у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, підтверджується:

-показаннями в суді свідка ОСОБА_22 , який підтвердив, що на дні народження у його брата 15.03.2014 року перебували ОСОБА_23 в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , випивши разом пива, він пішов спати, прокинувшись, дізнався від присутніх, що між постраждалим та обвинуваченим стався конфлікт, хто здійснив постріл -він не бачив і не знає,

-показаннями у суді свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що 15.03.2014 року працював на будівництві будинку по вул. Кірова у м. Підгородне з напарником ОСОБА_26 . Близько 16.00 години він почув хлопок, схожий на постріл. Піднявшись на дах до напарника, останній вказав, що то стріляв невідомий чоловік, який зараз сидить під деревом. В цей момент чоловік щось тримав у руках, а приблизно через 10 хвилин зник у невідомому напрямку,

-показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_27 , які в якості понятих приймали участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_28 , та в судовому засіданні підтвердили, що слідчий відчиняв гараж у їх присутності, у якому виявили мисливську рушницю, патронташ, порох, банку з речовиною рослинного походження, жилетку чорного кольору та гвинтівку. Обвинувачений весь час був присутній під час обшуку. В кінці проведення обшуку слідчий склав протокол, який йому прочитали й він його підписав, а все виявлене та вилучене було опечатано в спецпакети, можливості у працівників міліції підкинути будь-що не було,

-показаннями свідка ОСОБА_29 , який в судовому засіданні пояснив, що у березні 2014 року, коли саме не пам`ятає, близько 13.00-14.00 години він їхав на автомобілі по вул. Радянській у м. Підгородне, де зустрів ОСОБА_28 та запропонував йому поїхати до ОСОБА_17 та поздоровити з днем народження, на що обвинувачений погодився, вони поїхали до ОСОБА_17 , куди через 15-20 хвилин приїхав також і ОСОБА_30 . Під час застілля у обвинуваченого з постраждалим виник словесний конфлікт, після якого останні вийшли на вулицю, щоб поговорити. Одразу після цього він почув два постріли, а коли вийшов на вулицю за ворота, побачив, що ОСОБА_31 вистрелив з пістолету в ногу ОСОБА_32 , який після цього пішов додому. Продовжуючи святкування на подвір`ї будинку вже без ОСОБА_28 , приблизно о 15.00 годині всі присутні гості почули постріл, від якого ОСОБА_23 впав з пораненням голови без свідомості, після чого йому викликали швидку. Хто саме здійснив постріл у постраждалого він не знає та не бачив,

-показаннями в суді свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 15.03.2014 року зранку він почав святкувати свій день народження вдома по АДРЕСА_2 разом з братом ОСОБА_33 , ОСОБА_34 і ОСОБА_35 . Пізніше до святкування приєдналися ОСОБА_24 , який зайшов на територію домоволодіння сам, потім ОСОБА_21 , а згодом ОСОБА_30 . Під час застілля у ОСОБА_36 з обвинуваченим виник словесний конфлікт, після якого постраждалий дістав зі свого автомобіля пістолет і почав стріляти у напрямку ОСОБА_37 . Після цього останній пішов додому, а постраждалий поїхав за ним, однак невдовзі повернувся. Приблизно через 1-1,5 години, коли ОСОБА_31 знаходився у дворі поряд зі столом, всі почули постріл, від якого останній впав з пораненням голови,

-показаннями свідка ОСОБА_38 , який в судовому засіданні пояснив, що у березні 2014 року, дату не пам`ятає, близько 14.00-16.00 години йому зателефонував товариш ОСОБА_23 та повідомив про те, що «Бєлка» ОСОБА_39 вистрелив із рушниці в його автомобіль і попросив приїхати з м. Київ, а вже на наступний день йому подзвонила цивільна дружина постраждалого ОСОБА_40 та розповіла про те, що останній знаходиться у лікарні в тяжкому стані. У лікарні йому стало відомо, що ОСОБА_31 потрапив туди під прізвищем « ОСОБА_41 ». Потім після смерті ОСОБА_42 у прокуратурі він повідомив достовірну інформацію щодо анкетних даних постраждалого, надавши посвідчення водія на ім`я ОСОБА_18 ,

-показаннями в суді свідка ОСОБА_43 (після зміни прізвища ОСОБА_44 ), яка пояснила, що 15.03.2014 року зранку її цивільний чоловік ОСОБА_31 поїхав на святкування Дня народження до одного з братів ОСОБА_45 . Приблизно о 13.00 годині він подзвонив їй та сказав, що невдовзі приїде та забере її на святкування. Того ж дня, прибувши до будинку АДРЕСА_2 , вона побачила ОСОБА_17 , ОСОБА_22 і ще двох незнайомих чоловіків, одного з яких звали ОСОБА_46 . Також вдома були батьки братів ОСОБА_45 . Оскільки під час застілля всі вживали спиртні напої, вона попросила чоловіка відвезти її додому, що він і зробив. По дорозі він купив ще пива та поїхав далі на святкування. Приблизно через 20 хвилин ОСОБА_31 вже не відповідав на телефонні дзвінки, а ще через 30 хвилин до неї прийшов знайомий чоловіка та розповів про те, що під час святкування щось трапилось і вони повинні туди поїхати. Прибувши на місце події, де ОСОБА_36 вже не було, побачила велику кількість співробітників міліції та звернула увагу на те, що її автомобіль «Volvo» червоного кольору, який був припаркований біля двору Патретного, мав пошкодження від пострілів. Справжнього прізвища свого цивільного чоловіка ОСОБА_36 вона не знала, оскільки він їй його не говорив. При собі він мав посвідчення водія на ім`я « ОСОБА_47 », а тому завдяки цим документам, які вона надала, його було зареєстровано у лікарні,

-показаннями свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 щодо обставин проведення обшуку,

-показаннями експерта ОСОБА_52 , який в судовому засіданні підтвердив висновок проведеного ним експертного дослідження та пояснив, що дані щодо напрямку раньового каналу він отримав з акту судово-медичного дослідження,

-показаннями у суді експерта ОСОБА_53 , який підтвердив висновок проведеного ним експертного дослідження та пояснив, що не можливо визначити кут потрапляння кулі в голову, оскільки, по-перше, череп людини має не досить тверду структуру, по-друге, розтин трупу проводився не одразу після отримання вогнепального ушкодження,

-показаннями експерта ОСОБА_54 , який у судовому засіданні підтвердив висновки проведених них експертних досліджень та пояснив, що він був присутнім під час проведення додаткового огляду місця події з метою отримання додаткових даних для проведення експертизи. При цьому було встановлено напрямок пострілу та приблизну дистанцію. Дані про те, що рушниця в момент пострілу знаходилась на відстані 140-150 см від землі були отримані з урахуванням напрямку пошкоджень та діаметру отвору, залишеному на будинку, лічильнику та воротах. Положення рушниці не залежить від зросту стрільця, оскільки не можна однозначно сказати, як саме особа тримала рушницю в момент пострілу біля плеча чи поясу, так як це пов`язано з індивідуальними особливостями кожного окремо. Всі розрахунки отримані шляхом використання наукової літератури і є вірогідними, що пов`язано з індивідуальними особливостями зброї,

- протоколом огляду місця події від 15.03.2014 року та фото-таблицями до нього, з яких убачається, що об`єктом огляду є автомобіль «Volvo S40» реєстраційний номер НОМЕР_2 червоного кольору, який припаркований біля будинку № 216 по вул. Кірова у м. Підгородне, на якому виявлено 12 пошкоджень, зовні схожих на вогнепальні. Під час огляду території вказаного домоволодіння виявлені сліди пострілів і речовини бурого кольору, а також з місця вчинення злочину вилучені гільзи, фрагмент металу картеч, гумовий тапочок зі слідами речовини бурого кольору (т.1,а.к.п.13-22);

- протоколом обшуку від 15.03.2014 року та фото-таблицями до нього, згідно з якими з 21 години 30 хвилин до 23 години 55 хвилин за місцем проживання ОСОБА_28 у гаражі, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_3 у ході проведення обшуку були виявлені та вилучені: гладкоствольна мисливська рушниця, патронташ з патронами, жилет чорного кольору, в правій зовнішній кишені якого знаходяться 2 патрони, скляна банка об`ємом 3 літри, яка на третину заповнена подрібненою речовиною рослинного походження світло-зеленого кольору, металева банка з порохом, пневматична гвинтівка та коробка з кулями до неї (т.1,а.к.п.40-44,46-49);

- копією медичної картки стаціонарного хворого № Э 1553 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» на ім`я ОСОБА_55 , із якої убачається, що з 15.03.2014 року у стані коми ОСОБА_23 перебував на лікуванні та ІНФОРМАЦІЯ_2 годині помер, не приходячи до тями (т.1,а.к.п.138-147);

- протоколом огляду трупу від 20.03.2014 року та фото-таблицями до нього, із яких убачається, що в автомобілі швидкої допомоги оглянуто труп ОСОБА_42 (за анкетними даними ОСОБА_56 ) з ушкодженнями голови (т.1,а.к.п.148-150,152-153);

-копією лікарського свідоцтва про смерть без номеру від 21.03.2014 року, яким зафіксована смерть ОСОБА_42 (за анкетними даними ОСОБА_56 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень (т.1,а.к.п.169);

-протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 20.03.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_57 за зовнішніми ознаками у трупі ОСОБА_55 впізнав свого сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1,а.п.181-182);

-копією паспорту громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та постановою старшого слідчого Дніпропетровського РВ від 21.03.2014 року про уточнення анкетних відомостей, відповідно до яких встановлена особа загиблого у кримінальному провадженні № 0000560 - ОСОБА_18 , а не ОСОБА_56 , за анкетними даними якого було зареєстровано постраждалого у медичних документах лікарень (т.1,а.к.п.192,197-198);

- висновком експерта № 70/10-719 від 07.04.2014 року, відповідно до якого речовина масою 186,054 г, яка була вилучена 15.03.2014 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху вагу 160,192 г (т.1,а.п.204-207);

- висновком експерта № 350 від 28 березня03 квітня 2014 року, відповідно до якого група крові трупа ОСОБА_18 не встановлена через гнилистні зміни, однак при подальшому її дослідженні виявлений антиген В, що дає можливість припустити про приналежність крові до групи В з ізогемаглютиніном анти-А. В слідах на трьох марлевих змивах (об`єкти №№ 1-3) та на тапочку на ліву ногу (об`єкти №№ 4,5) встановлена наявність крові людини, при серологічному досліджені якої на змиву з асфальту (об`єкт № 3) встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А, в двох змивах (об`єкти №№ 1,2) на марлевих тампонах і тапочку (об`єкти №№ 4,5) виявлений тільки антиген В, що не виключає можливості походження даних слідів від особи (осіб), в крові якої міститься виявлений антиген, тобто з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А, у тому числі можливо від ОСОБА_42 (т.1,а.п.222-225);

- висновком експерта № 70/07-236 від 02.06.2014 року, відповідно до якого вилучені 15.03.2014 року в ході проведення обшуку 24 патрона являються мисливськими патронами 16 калібру, які відносяться до категорії боєприпасів до гладкоствольної мисливської зброї 16 калібру і придатні для стрільби, в тому числі з мисливської рушниці ТОЗ-БМ № НОМЕР_1 16 калібру 1956 р.в. (т.2,а.п.6-8);

- висновком експерта № 70/07-225 від 03.06.2014 року, відповідно до якого рушниця, вилучена 15.03.2014 року в ході проведення обшуку, являється двоствольною гладкоствольною мисливською рушницею моделі «ТОЗ-Б (БМ)» серії НОМЕР_1 1956 року виготовлення, 16 калібру виробництва Тульського збройного заводу та відноситься до категорії мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, придатна для стрільби мисливськими патронами 16 калібру до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї. Два патрона, вилучені там же, є патронами до гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї 16 калібру і є бойовими припасами та призначені для стрільби з гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї 16 калібру, в тому числі з рушниці моделі «ТОЗ-Б (БМ)» серії НОМЕР_1 1956 року виготовлення 16 калібру.Три гільзи, вилучені 15.03.2014 року біля будинку АДРЕСА_2 , являються складовими частинами патронів стріляними гільзами патронів до гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї 16 калібру і відносяться до бойових припасів та призначені для стрільби з гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї 16 калібру. Дві гільзи (з маркувальними позначеннями « НОМЕР_4 ») гільзи стріляні з правого, а одна (з маркувальними позначеннями «16-16-16-16-») лівого ствола рушниці моделі «ТОЗ-Б (БМ)» серії НОМЕР_1 1956 року виготовлення, 16 калібру, вилученої 15.03.2014 року за місцем мешкання ОСОБА_8 .Фрагмент металу, вилучений там же, міг бути використаний в якості снаряду, але дати відповідь на питання в категоричній формі не надається можливим у зв`язку з сильною його деформацією та відсутністю слідів каналу ствола зброї (т.2,а.п.13-23);

- висновком експерта № 534/133-Е від 05-07 травня 2014 року та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 534 від 21 березня11 квітня 2014 року, з яких убачається, що при експертизі трупа ОСОБА_18 виявлено: рана в тім`яно-скроневій ділянці праворуч, дірчастий перелом у її проекції (вхідний отвір), раньовий канал довжиною близько 7,5-8 см у товщі лобно-скроневих ділянок півкуль головного мозку та прямує дещо зверху-вниз справа-наліво; крововиливи під м`якими мозковими оболонками, численні крововиливи у речовині головного мозку, крововилив у м`яких тканинах голови тім`яно-скронево-лобної ділянки праворуч від рани, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. Вказане тілесне ушкодження прижиттєве, спричинене задовго до настання смерті, заподіяне одиночним (компактним снарядом), що володів високою кінетичною енергією та пробивною дією, в склад якого входили з`єднання свинцю. Дане тілесне ушкодження, стосовно до живих осіб, має ознаки тяжкого як те, що призвело до настання смерті. Смерть ОСОБА_42 наступила від сліпого проникаючого вогнепального поранення голови: перелому кісток склепіння черепа, ушкодження півкуль головного мозку, крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку, яка ускладнилася набряком головного мозку. Біологічна смерть констатована о 23 годині 30 хвилин 19 березня 2014 року (т.2,а.к.п.42-44,106-110);

- висновком експерта № 70/07-291 від 02.06.2014 року, відповідно до якого 4 патрона, вилучені 15.03.2014 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_28 , відносяться до категорії бойових припасів до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, являються мисливськими патронами 16 калібру, придатними для стрільби, у тому числі з мисливської рушниці «ТОЗ-БМ» серії НОМЕР_1 16 калібру 1956 року виготовлення (т.2,а.к.п.68-71);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.11.2014 року, план-схемою та фото-таблицями до нього, відповідно до яких на виконання судового доручення свідок ОСОБА_20 біля будинку № 216 по вул. Кірова у м. Підгородне у присутності понятих і експерта розповів про місцезнаходження особи з рушницею, яку він бачив 15.03.2014 року (т.1, а.с.п. 226-232);

- протоколом додаткового огляду місця події від 13.11.2014 року, план-схемою та фото-таблицями до нього, відповідно до яких на виконання судового доручення у присутності експерта, захисників та понятих повторно оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 й зафіксовано характер і розміри пошкоджень від вогнепальних пострілів на воротах, лічильнику і стіні будинку (т.1,а.с.п.233-242);

- протоколами огляду від 19.12.2014 року, фото-таблицею та цифровими носіями до них, із яких убачається, що на виконання судового доручення вилучені на CD-дисках фото-таблиці та відеозапис огляду місця події по вул. Кірова, 216 у м. Підгородне, виконаних 15.03.2014 року (т.2,а.с.п.17-19,20-51);

- протоколом додаткового огляду місця події від 24.03.2015 року та схемами до нього, із яких убачається, що в цей день з 10.50 години до 13.50 години на виконання судового доручення було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 та більш детально зафіксовано характер і розміри пошкоджень від вогнепальних пострілів на воротах, лічильнику і стіні будинку. Також було встановлено можливе місце розташування стріляючого, а саме за будинком в районі закінчення гаражу на відстані близько 28-29 метрів від воріт (т.2,а.с.п.120-125);

- протоколом огляду предмету від 08.06.2015 року, відповідно до якого на виконання судового доручення завідувач відділу судово-медичних експертиз ОСОБА_58 добровільно видав предмет округлої форми з металу із нерівною поверхнею діаметром близько 5 мм, який був вилучений з трупа ОСОБА_42 після проведення судово-медичного дослідження (т.2,а.с.п.203-205);

- протоколом додаткового огляду місця події від 17.07.2015 року та фото-таблицею до нього, із яких убачається, що в цей день з 10.10 години до 11.00 години було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 за участю експерта-баліста для визначення дистанції пострілу та місцезнаходження стріляючого (т.2,а.с.п.235-239);

- висновком експерта № 70/07-930 від 04.08.2015 року, із якого убачається, що виходячи з протоколів огляду місця події, висновків експертиз та матеріалів справи по факту спричинення пошкодження голови ОСОБА_18 , в момент пострілу рушниця ТОЗ-БМ № К НОМЕР_5 , вірогідно знаходилась на відстані від 43 м до 50 м від воріт домоволодіння АДРЕСА_2 , на огороді (постраждалий в момент спричинення йому поранення знаходився біля воріт). Напрямок стрільби майже горизонтально, з огороду, через подвір`я, вздовж стіни будинку, в напрямку воріт. При цьому рушниця знаходилася на висоті 140-150 см від поверхні землі. (т.3,а.с.п.3-12).;

-іншими доказами, наведеними у вироку на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 .

Отже, встановлені у вироку обставини підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, яким надано належну оцінку, та які обґрунтовано покладені в основу вироку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про наявні кримінальні провадження щодо працівників поліції, прокуратури, слідчого ізолятора у зв`язку із застосуванням до нього заходів фізичного та психологічного впливу, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого кримінальні провадження закриті, що підтверджується наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами, а саме: постановою від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000837 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, відомості про яке 23.10.2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів слідства працівниками Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України(т.6, а.п.88-97), постановою від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000839 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2015 року за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, якими було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з метою отримання від нього зізнання у скоєнні злочину та залякування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України(т.6, а.п.100-102), постановою від 28.12.2015 року про закриття кримінального провадження №0000876 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях слідчих слідчого відділу ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2015 року за фактом завідомо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України(т.6, а.п.104-107), постановою від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження №0000892 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях прокурорів ОСОБА_59 та ОСОБА_60 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2015 року за фактом завідомо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України(т.6, а.п.110-115), постановою від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000902 (об`єднане із провадженням №0000913) на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб УВК №4 УДПтС України в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення при застосуванні 11.11.2015 заходів фізичного впливу та спеціальних засобів до осіб, утримуваних в установі(т.6, а.п.86,116-124)

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що відсутні були підстави для встановлення обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 - перебування його в стані алкогольного сп`яніння, не є слушним, оскільки з досліджених судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_43 , слідує, що присутні під час застілля в день події вживали алкогольні напої, а тому судом першої інстанції обґрунтовано встановлено зазначену обставину на підставі досліджених судом доказів. Розглядаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо не проведення слідчим відповідної експертизи на предмет встановлення у нього стану алкогольного сп`яніння, то колегія суддів не вважає вказану обставину такою, що свідчить про неповноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки висновки суду щодо перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння ґрунтуються на показаннях свідків, що є відповідно до ч.2 ст.84 КПК України процесуальним джерелом доказів, обов`язок слідчого чи прокурора звернутись до експерта для проведення експертизи передбачений лише у випадках, визначених ч.2 ст.242 КПК України, до переліку яких не входить визначення стану алкогольного сп`яніння.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_8 на те, що обставини у вироку встановлені на підставі наданих ним показань під час досудового розслідування без участі адвоката та із застосуванням катування, не відповідають мотивувальній частині вироку, в якому відсутні будь-які посилання на показання ОСОБА_8 під час досудового розслідування(т.1, а.к.п.107-110), а обставини встановлені у вироку, ґрунтуються на зазначених у ньому доказах.

Судом першої інстанції оцінено показання свідка ОСОБА_11 , надані ним в ході судового розгляду, як недостовірні, а тому суд у вироку не посилається на показання цього свідка щодо дій ОСОБА_8 після того, як він пішов з двору ОСОБА_17 , а тому будь-яких протиріч в оцінці доказів та встановлених судом обставин колегією суддів не встановлено.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , що були ними надані під час досудового розслідування, судом першої інстанції відповідно до вироку суду не взяті до уваги як докази вини ОСОБА_8 , що відповідає положенням ч.4 ст.95 КПК України, також показання свідка ОСОБА_61 , надані нею під час судового розгляду кримінального провадження, суд оцінив як недостовірні, та не посилався у вироку на показання цього свідка щодо дій ОСОБА_8 , оскільки свідок його в день події не пам`ятала, висловивши припущення, що він був на святкуванні до стрілянини, тому колегія суддів не вбачає протиріч в оцінці доказів та встановлених судом обставин.

Доводи сторони захисту щодо незаконності проведення обшуку не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно із ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, в тому числі і пов`язаних із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

В матеріалах кримінального провадження наявне клопотання слідчого, погоджене з прокурором, датоване 16 березня 2014 року, за наслідками розгляду якого постановлено ухвалу слідчого судді від 16 березня 2014 року про його задоволення та надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 (т.1, а.к.п.54-57), що вказує на підтвердження законності проведення обшуку.

Щодо не занесення всіх осіб, які перебували під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого, до протоколу обшуку, то колегія суддів не вбачає істотного порушення вимог кримінального процесуального кодексу, оскільки відповідно до ч.7 ст.223 КПК України слідчим забезпечено участь двох понятих під час обшуку, які в суді першої інстанції підтвердили, що приміщення гаражу, в якому було знайдено вилучені речі, відкривалось у їх присутності, можливість будь-що підкинути туди-виключають. Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що понятий ОСОБА_15 в суді першої інстанції вказував, що потягнувши двері, вони відкрились, а не як вказано у вироку, що двері були зачинені на замок, не є слушними та не спростовують висновків суду, оскільки зазначений свідок під час його допиту наголосив, що він прийшов і чекав, коли зайти, слідчий відкривав гараж, гараж був закритий, щоб хтось щось підкидав-не бачив, заходили в гараж через ворота, а на зауваження обвинуваченого про те, що гараж був відкритий, відповів, що гараж відчиняв слідчий при ньому, і лише після цього додав: «…потягнув і вони відкрились», інший понятий ОСОБА_27 в суді першої інстанції вказав, що гаражне приміщення було закрито, висів замок, відкривав слідчий, будь-яких зауважень у ОСОБА_8 не було, говорив, що вилучені речі його, заходили в гараж через ворота, працівники, що проводили обшук, не мали змоги нічого підкинути, слідчий відкривав замок знаружі, тому показання понятих, що наведені у вироку суду, обґрунтовано покладені в основу вироку, підтверджують зазначені в протоколі обшуку за місцем проживання обвинуваченого обставини, який також не містить будь-яких зауважень осіб, що приймали участь під час обшуку, та його підписали. Також, крім понятих, під час обшуку приймав участь ОСОБА_8 , за місцем проживання якого проводився обшук, отже, слідчим було забезпечено присутність під час обшуку особи, права та законні інтереси якої могли зачіпатись цією слідчою дією, крім того, відповідно до протоколу обшуку під час його проведення приймав участь спеціаліст ОСОБА_62 та ОСОБА_63 , які були допитані судом першої інстанції та підтвердили обставини обшуку, що узгоджуються із протоколом відповідної слідчої дії. Щодо незабезпечення слідчим участі захисника, то на думку колегії суддів, не було допущено порушень органом досудового розслідування, оскільки за положеннями ст.236 КПК України для участі в проведенні обшуку може бути запрошений захисник, що не вказує на обов`язок слідчого залучати захисника для проведення такої слідчої дії як обшук. Твердження ОСОБА_8 щодо його катування під час проведення обшуку спростовуються постановою від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000837 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України(т.6, а.п.88-97) та постановою від 30 червня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000839 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (т.6, а.п.100-102).

Отже, судом першої інстанції надано належну оцінку протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 та обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів визнано цей доказ допустимим, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

У зв`язку із зазначеним клопотання обвинуваченого про визнання недопустимими вилучених під час обшуку речових доказів не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції були витребувані шляхом надання судового доручення цифрові носії, на яких зафіксовані фотознімки, зроблені 15.03.2014 року при огляді місця події (т.1, а.к.п.13-22), зазначені цифрові носії були відкриті сторонам провадження у відповідності до положень ч.11 ст.290 КПК України, долучені до матеріалів провадження (т.2, а.с.п.17-19,20-51), а тому судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що відсутність оригінальних цифрових носіїв в матеріалах кримінального провадження, що були надані суду, не тягне за собою такого наслідку, як недопустимість всього протоколу огляду місця події від 15.03.2014 року.

Відсутні підстави і для визнання відеозапису недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч.7 ст.223 КПК України забезпечено участь понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої дії.

Також під час апеляційного перегляду не встановлено обов`язковості застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.1 ст.107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію, з протоколу огляду не вбачається, що застосування технічних засобів фіксування застосовувалось за клопотанням учасників, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події, оскільки порушень вимог ч.1,6 ст.107 КПК України не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, згідно із ч.5 ст.12 КК України є особливо тяжким.

Відповідно до ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 16 березня 2014 року, ОСОБА_8 у цей день було призначено захисника ОСОБА_64 з числа адвокатів Дніпропетровського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується дорученням для здійснення захисту особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину (т.1, а.к.п.82-86). Зазначений захисник був присутнім як під час складання протоколу затримання, який ним підписаний, так і під час вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, що також мало місце в цей день, про що свідчить його підпис на відповідному процесуальному документі(т.1, а.к.п.105-106), був присутній захисник ОСОБА_65 і під час допиту підозрюваного. Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_8 роз`яснено право на повідомлення членів сім`ї, близьких родичів чи інших осіб про затримання і місце його перебування згідно із положеннями ст.213 КПК України, про що є його підпис на а.к.п.83,т.1, однак будь-яких клопотань затриманий не мав, про що свідчить його власноручний запис та підпис на а.к.п.84, т.1, а тому наведені в апеляційній скарзі порушення права на захист під час затримання та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 не відповідають матеріалам кримінального провадження. Також в апеляційній скарзі обвинуваченого наявні доводи, що під час досудового розслідування було проведено безліч процесуальних дій за відсутністю захисника, що на думку колегії суддів не є слушним, оскільки органом досудового розслідування було забезпечено участь захисника ОСОБА_64 , а в подальшому залученого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_66 , під час проведення процесуальних дій за участю ОСОБА_8 , в тому числі вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 17.04.2014 року (т.2, а.к.п.90-91), та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (т.2 а.к.п.133-135), наданні доступу до матеріалів досудового розслідування (т.2, а.к.п.156).
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого як на доказ його невинуватості висновок експерта №70/23-835 від 09.07.2014 (т.1, а.с.п.145-152), відповідно до якого на наданих на дослідження предметах одягу, вилучених в ході особистого обшуку у ОСОБА_8 та на зразках волосся з голови, змивах з правої та лівої долонь рук ОСОБА_8 ,-слідів продуктів пострілу не виявлено, на думку колегії суддів не свідчить про те, що він не здійснював постріли, так як був затриманий через декілька годин після події, до затримання перебував вдома, а тому мав можливість змити сліди.

Непроведення слідчим дактилоскопічної експертизи для встановлення наявності відбитків пальців на мисливській рушниці, неспівпадання маркування патронів, вилучених на місці події та під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого, не з`ясування обставин, кому належить вилучене на місці події взуття, не свідчать про неповноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки не спростовують висновків суду щодо доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що підтверджується дослідженими судом та покладеними в основу вироку доказами.

Твердження обвинуваченого щодо відсутності перевірки версії загибелі ОСОБА_18 через конфлікт із правоохоронцем, про що в суді першої інстанції свідчив ОСОБА_22 , не є слушними, оскільки будь-яких клопотань з цього приводу до суду першої інстанції не заявлялось, крім того, в суді першої інстанції допитані свідки вказали, що безпосередньо перед вистрілом у потерпілого у нього був конфлікт із обвинуваченим, а тому судом обґрунтовано встановлено мотив вчинення злочину-неприязні відносини у ОСОБА_8 до ОСОБА_18 .

Скарги обвинуваченого на допущені порушення під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що ні слідчим у клопотанні, ні слідчим суддею під час судового розгляду не було звернуто уваги на те, що ОСОБА_8 мав тілесні ушкодження, не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки в цей же день-17.03.2014 року, що обирався запобіжний захід ОСОБА_8 , слідчим було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи для з`ясування наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 (т.1, а.к.п.115). З цих самих підстав колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо не проведення перевірки походження тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 під час вручення йому повідомлення про підозру, яке не містить будь-яких відомостей щодо наявності у нього тілесних ушкоджень. В апеляційній скарзі обвинувачений також посилається на те, що пояснювальна записка (т.1, а.к.п.113) про отримання ним тілесних ушкоджень самим написана під тиском правоохорононців з метою отримати від нього щире каяття у вчиненні злочину. Однак обставини спричинення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 перевірялись у встановленому законом порядку, за наслідками чого були прийняті постанови про закриття кримінальних проваджень(т.6, а.п.88-97,100-102), крім того, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 не ґрунтуються на його показаннях, отриманих під час досудового розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Непогодження обвинуваченого в апеляційній скарзі із змістом постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи (т.1, а.к.п.92) не впливає будь-яким чином на висновки суду, оскільки висновки у вироку суду не ґрунтуються а ні на зазначеній постанові, а ні на висновках експерта, отриманих на виконання цієї постанови, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є надуманими. Крім того, ОСОБА_8 був ознайомлений із зазначеною постановою, зауважень щодо якої не мав(т.1,а.к.п.93).

Щодо посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого на ту обставину, що під час досудового розслідування не було встановлено, на якому саме велосипеді рухався ОСОБА_8 , то колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена обставина за вироком суду не встановлена, а також не була вказана і в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, на підставі якого та в межах якого здійснювався розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не встановлено неповноти судового розгляду кримінального провадження відповідно до наданого до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчим не було забезпечено повідомення його та захисника про призначення експертиз у кримінальному провадженні(т.1, а.к.п.115,201,209,218,244, т.2, а.к.п.2,10,25,39,64,73)не вказує на порушення права на захист ОСОБА_8 , оскільки в матеріалах провадження є повідомлення на ім`я ОСОБА_8 про призначення експертиз (т.1, а.к.п.116,202,210,220,245, т.2, а.к.п.3,11,26,40,65,74), така процесуальна дія як призначення експертизи не потребує забезпечення участі захисника, оскільки відповідно до ч.5 ст.46 КПК України захисник має право брати участь у процесуальних діях, що проводяться за участю підозрюваного, обвинуваченого, крім того, всі матеріали кримінального провадження, в тому числі і висновки експертів, відповідно до положень ст.290 КПК України відкриті стороні захисту-обвинуваченому та його захиснику, будь-які клопотання у яких стосовно проведених експертиз були відсутні, крім того, КПК України, відповідно до якого проводилось досудове розслідування, надає стороні захисту право самостійно залучати експертів, що передбачено положеннями ст.243 КПК України, однак сторона захисту наданими правами і можливостями не скористалась, не заявляла відповідних клопотань щодо проведення експертиз і слідчому чи прокурору, а тому будь-яких порушень при призначенні експертиз колегією суддів не встановлено.

Твердження обвинуваченого щодо незаконності надання доручення оперативному підрозділу (т.1,а.к.п.122) на проведення слідчих (розшукових) дій не є обгрунтованими, оскільки можливість надання слідчим такого доручення передбачена ч.1 ст.41 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що показання свідка ОСОБА_38 мають бути визнані недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений свідок в суді першої інстанції, як вбачається із аудіозапису судового засідання від 09.12.2014 року, чітко та послідовно пояснював, що ОСОБА_23 під час телефонної розмови сказав, що стріляв по його автомобілю ОСОБА_67 . Колегією суддів забезпечено можливість обвинуваченому прослухати аудіозапис судового засідання, в ході якого допитувався свідок ОСОБА_68 , про що свідчить розписка (т.6,а.с.п.80), безпосередньо допитати вказаного свідка в ході апеляційного перегляду відсутня можливість, оскільки за повідомленням в суді апеляційної інстанції представника потерпілого зазначений свідок помер. Доводи апеляційної скарги захисника щодо прийняття в основу вироку пояснень свідків, що ґрунтуються на показаннях із чужих слів, не вказують на порушення положень кримінального процесуального законодавства, оскільки за положеннями ст.97 КПК України допускається визнання судом допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. Отже, колегія суддів враховуючи ті обставини, що свідок ОСОБА_68 був допитаний судом першої інстанції, безпосередньо в суді надавав пояснення, які мають значення для з`ясування та підтвердження обставин вчинення кримінального правопорушення, в матеріалах кримінального провадження наявні інші докази, що узгоджуються із показаннями вказаного свідка, а саме: протокол обшуку за міцем проживання ОСОБА_8 , в ході проведення якого було вилучено рушницю, з якої було здійснено постріли на місці події, що підтверджується висновками експертів, зазначені докази визнані судом допустимими, враховуючи також неможливість допиту безпосередньо потерпілого ОСОБА_18 , який помер,- приходить до висновку щодо обґрунтованості визнання судом першої інстанції допустимим доказом показань свідка ОСОБА_69 .

Твердження обвинуваченого щодо наявності складу злочину в діях слідчих та прокурорів спростовуються дослідженими в суді апеляційної інстанції постановами про закриття кримінальних проваджень(т.6,а.с.п.104-107, 110-115).

У вироку суду відсутнє посилання як на доказ доведеності вини ОСОБА_8 -протокол пред`явлення для впізнання за участю ОСОБА_20 , а тому доводи апеляційної скарги щодо недопустимості зазначеного доказу не впливають на висновки суду та їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення його прав слідчим при наданні доступу до матеріалів кримінального провадження, оскільки відповідний протокол ним був підписаний під тиском слідчого, на думку колегії суддів не є слушними, так як відповідно до матеріалів кримінального провадження (т.2, а.к.п.156) ОСОБА_8 був ознайомлений з ними за участю захисника, клопотань, що стосуються ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не заявляли, а тому порушень при відкритті матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено. Прокурор або слідчий за його дорученням за положеннями ч.3 ст.290 КПК України зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, якщо прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази в суді. В суді першої інстанції досліджувались постанови про залучення речових доказів та квитанції про отримання на зберігання речових доказів, а також визнані речовими доказами- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_56 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_18 , які долучені до матеріалів кримінального провадження, щодо яких було надано доступ для ознайомлення, тому будь-яких порушень у зв`язку із ненаданням доступу до речових доказів стороні захисту не вбачається. У вироку суду при посиланні на речові докази міститься вказівка на досліджені в суді першої інстанції матеріали кримінального провадження(т.1, а.к.п.23,23 а), 26,27,29-30,36,37,50-52,175-176), якими є постанови про залучення речових доказів, квитанції про отримання на зберігання речових доказів, а також визнані речовими доказами- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_56 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_18 , а тому посилання в апеляційних скаргах сторони захисту на те, що у вироку суду міститься посилання як на докази вини обвинуваченого- речові докази, що не досліджувались безпосередньо в суді першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки судом здійснено посилання на матеріали кримінального провадження та наявні в них речові докази, що досліджувались судом.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого показання свідка ОСОБА_19 , що були надані нею під час досудового розслідування, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. У вироку суду показання свідків, на які суд не здійснив посилання, до яких належать і показання свідка ОСОБА_19 ,оцінено як такі, що не містять даних щодо предмету доказування, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурор ОСОБА_70 не має відношення до групи процесуальних керівників, не відповідає матеріалам судового провадження, в яких наявні постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні(т.2, а.с.п.181, т.4 а.с.п.71), до якої увійшла прокурор ОСОБА_71 . Можливість покладення повноважень на іншого прокурора, крім тих, що були визначені з початку здійснення кримінального провадження, передбачена ч.3 ст.37 КПК України, а тому повноваження прокурора ОСОБА_70 підтверджені відповідними постановами, долученими до матеріалів провадження.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо недопустимості як доказу висновку судово-психіатричного експерта(т.4.а.с.п.43-46), оскільки не надано було всі матеріали для її проведення, не є слушними, так як експетами не вказано на недостатність вихідних даних для проведення експертизи, її висновки не спростовані іншими доказами.

Під час досудового розслідування слідчим було дотримано положення ст.42 КПК України щодо повідомлення підозрюваного про права та обов`язки, що підтверджує наявна в матеріалах кримінального провадження пам`ятка (т.1 а.к.п.103), підписана ОСОБА_8 , що спростовує його позицію захисту про нероз`яснення прав, які має підозрюваний.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого показання свідків, що були допитані в суді першої інстанції, належно оцінені судом, з чим погоджується колегія суддів. Показання свідка ОСОБА_72 у вироку суду оцінені як недостовірні, з чим погоджується колегія суддів, а доводи апеляційної скарги зводяться до їх переоцінки.

У зв`язку із викладеним, посилання апеляційної скарги захисника на суперечливі твердження при оцінці показань свідків, прийняття судом до уваги показання з чужих слів, оцінка показань, що надавались органу досудового розслідування, не заслуговують на увагу.

Клопотання обвинуваченого щодо повернення вилученої під час обшуку пневматичної гвинтівки «Hutsan» ОСОБА_73 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази щодо належності їй зазначеної гвинтівки.

Отже, вирок суду ґрунтується на досліджених доказах, яким судом надано належну оцінку.
Вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, а тому відсутні підстави вважати, що у ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку. Підстав для призначення нового судового розгляду, як про це зазначають в апеляційних скаргах захисник і обвинувачений, під час апеляційного перегляду не встановлено.
Таким чином, суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України та визнав його винним за висунутим обвинуваченням.

Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає, що воно призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з належним врахуванням: - ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості , а другий- до особливо тяжких злочинів; -особи обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочини під час іспитового строку, задовільно характеризується, офіційно не працевлаштований, має сім`ю, на обліку у лікарів не перебуває, -обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено; обставинами, що обтяжують покарання, судом визнано рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; також врахував думку представника потерпілого щодо виду і розміру призначеного покарання.
Посилання обвинуваченого на те, що суд при врахуванні особи обвинуваченого вказав, що він перебуває на обліку у лікаря нарколога, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає за описку, що може бути виправлена відповідно до ст.379 КПК України, оскільки зазначена обставина є такою, що не впливає на висновки суду.

Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом при призначенні покарання було враховано обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, а саме: тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини, що обтяжують покарання- вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, також врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, та фактично врахував молодий вік потерпілого, що не належить за законом до обставин, які обтяжують покарання, та обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: заподіяння тілесних ушкоджень шляхом здійснення прицільного пострілу з мисливської рушниці, у результаті чого потерпілому було спричинено проникаюче вогнепальне поранення голови.

Отже, колегією суддів не встановлено підстав для призначення більш суворого покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки судом першої інстанції належним чином враховано всі обставини при призначенні покарання.

Призначення більш суворого покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, як ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор, на думку колегії суддів не буде враховувати те, що обвинувачений за вказаним обвинуваченням вину визнав та встановлені обставини за ч. 1 ст. 309 КК України не оспорював, а тому суд апеляційної інстанції погоджується із призначеним покаранням судом першої інстанції.

Також правильно судом застосовано вимоги ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, ст.72 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 08 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання, про що ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено, не вказують на такі порушення і прокурор , захисник та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 08 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4