Справа № 163/2724/16-к Провадження №11-кп/773/289/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000374 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2017 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Заболоття Ратнівського району Волинської області, жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, розлучена, підприємець, згідно ст. 89 КК України не судима,

засуджена за ч.2 ст.121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено обчислювати з моменту її затримання - 21 липня 2016 року, зарахувавши відповідно до частини 5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання період перебування її під вартою з 21 липня 2016 року по день вступу вироку в законну силу включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів та цивільні позови.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,

ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_10 21 липня 2016 року, приблизно о 18 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , умисно заподіяла потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть при наступних обставинах: під час сварки та бійки, яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_13 , обвинувачена діючи з невизначеним (неконкретизованим) умислом нанесла декілька ударів кухонним ножем по тілу останнього, спричинивши йому різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження, одне з яких відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння, і в даному конкретному випадку спричинило смерть потерпілого в короткий проміжок часу.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає, що судом першої інстанції безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України. Посилається на те, що враховуючи кількість тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, у ОСОБА_10 був прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_13 . Зазначає, що обвинувачена наносила цілеспрямовані удари ножем по тілу потерпілого, який не мав при собі жодних предметів яким б міг заподіяти шкоду ОСОБА_10 . Також вказує на те, що призначене покарання обвинуваченій є надто м`яким, оскільки остання раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, вчинила особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, характеризується посередньо, потерпілі наполягали про призначення ОСОБА_10 суворого покарання. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання 11 років позбавлення волі.

В поданій спільній апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вважають вирок суду незаконним. Посилаються на те, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, оскільки остання керувалася єдиним умислом вбити ОСОБА_13 . Посилаються на те, що обвинувачена ОСОБА_10 нанесла потерпілому шість колото-різаних ран, після чого не надала ОСОБА_13 першу медичну допомогу та не викликала швидку. Також зазначають, що судом безпідставно віднесено до пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення дій спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди. Вказують на те, що при вирішенні цивільного позову судом не враховано моральні страждання та фізичний біль пережитий потерпілими. Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначивши їй покарання у виді 11 років позбавлення волі, а також повністю задовольнити цивільні позови.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 та прокурора, які подані апеляційні скарги підтримали, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних скарг та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
Посилання прокурора та потерпілих в своїх апеляційних скаргах на ряд порушень норм КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, по справі не виявлено.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання обвинуваченої ОСОБА_10 та свідків які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої, а також висновками судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_13 та тілесних ушкоджень обвинуваченої, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Показання обвинуваченої та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 30 вересня 2016 року та комісійної судово-медичної експертизи №64 від 26 жовтня 2016 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_13 являється проникаюче колото-різане поранення передньої стінки огруддя, дані ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Крім того, відповідно до даних експертиз всі інші колото-різані рани виявлені на тілі ОСОБА_13 не є проникаючими, і відносяться до легких тілесних ушкоджень які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 115 КК України вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Згідно з ч.2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2 для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: а саме при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Конструкція складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України характеризується подвійною формою вини: умисною - до заподіяння тілесних ушкоджень та необережною до наслідків у формі настання смерті потерпілого.
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що тілесні ушкодження потерпілому вона наносила під час боротьби, знаряддя злочину - кухонний ніж, обвинувачена взяла для нарізки кавуна та тримала в руках ще до конфлікту з потерпілим ОСОБА_13 , а після нанесення останньому тілесних ушкоджень прохала викликати швидку та допомагала ОСОБА_14 покласти потерпілого на землю.
Будучи допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_14 підтвердила той факт, що ОСОБА_10 після вчинення злочину прохала викликати швидку допомогу та принесла відро води щоб привести потерпілого до тями.
Крім того, згідно показань обвинуваченої які ОСОБА_10 давала в суді першої та апеляційної інстанцій, вона не заперечує того, що саме від її дій настала смерть потерпілого, однак вважає, що умислу на позбавлення життя у неї не було.

За таких обставин, саме показання обвинуваченої поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 умисно спричинила ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження у зв`язку з чим її дії правильно перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.
Щодо доводів прокурора та потерпілих про призначення обвинуваченій ОСОБА_10 надто м`якого покарання то вони також є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

В ході судового розгляду, як в суді апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачена вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, вчиняла дії для частково відшкодування завданих збитків, а тому суд першої інстанції правомірно визнав дані обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 .

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 враховано, що остання згідно ст. 89 КК України раніше не судима, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, проживає разом з сином, а також думку потерпілих, які наполягали на призначені суворого покарання.
Судом обґрунтовано визначено обтяжуючу покарання обставину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В поданих апеляційних скаргах потерпілі та прокурор, в обґрунтування призначення судом обвинуваченій надто м`якого покарання, фактично посилаються лише на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у сумі 150 000 гривень кожному, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.23 ЦК України в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілих від вчиненого кримінального правопорушення і вирішив заявлені цивільні позови в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.
Доводи апелянтів, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПУ України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий
Судді