ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4309/16-к
Провадження № 1-кп/636/130/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000629, внесеному 25 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Волохів Яр, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого: 24.12.2015р. Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 1 серпня 2014 року відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Цього ж дня наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) молодший сержант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , та призначений на посаду стрілка-зенітника зенітної ракетної артилерійської батареї вказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Так, ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової, присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 , проходячи військову службу під час мобілізації у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України під час мобілізації, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях. Реалізуючи свій злочинний намір, молодший сержант ОСОБА_5 30 березня 2015 року, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного законодавства та самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Цього ж дня молодший сержант ОСОБА_5 , діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, убув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Незаконно перебуваючи поза місцем служби за вказаною адресою молодший сержант ОСОБА_5 проводив час вільно, на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків, 26 жовтня 2016 року молодший сержант ОСОБА_5 припинив ухилятися від військової служби, повернувся до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та з`явився до органів, військової прокуратури із зізнанням.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідка ОСК ГУНП в Харківській області № 408-26092016/63091 від 27.09.2016р. про судимість ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 раніше засуджений: 24.11.2005р. Куп`янським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 24.12.2015р. Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки (а.к.п. 43);
- характеристика сільського голови Нечволодівської сільської ради від 13.02.2016р., відповідно до якої ОСОБА_5 за місцем мешкання зарекомендував себе з задовільного боку, спиртними напоями на теперішній час не зловживає, скарг та заяв на нього не надходило, до адмімінстративної відповідальності не притягувався (а.к.п. 33).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_5 вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, наявність судимості, яка у встановленому законом порядку не знята та не погашена.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочинів.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше засуджений, судимість у встановленому законом порядку не знята та непогашена, вчинив злочин в період іспитового строку, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, позицію прокурора, котрий вважає необхідним призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі не має.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не обрався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
В порядку ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднати до призначеного покарання не відбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 24.12.2015 року у вигляді 1 року позбавлення волі та остаточно до відбуття ОСОБА_5 рахувати 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя