Справа № 278/2399/16-к
В И Р О К
Іменем України
08 лютого 2017 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нойштреліц Німеччина, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 21 серпня 2015 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
3 грудня 2015 року ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 в той же день близько 5 години прибув до першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з першого поверху даного під`їзду таємно викрав дитячу коляску марки "Вікінг" вартістю 2500 грн., яка належала ОСОБА_7 , та дитячу коляску марки "Експандер Мондо" вартістю 4200 грн., яка належала ОСОБА_8 ,. Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд
9 лютого 2016 року у ОСОБА_4 , який перебував в смт. Новогуйвинське Житомирського району, виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 у вечірній час 9.02.2016 прибув до приміщення сушарні, яка знаходиться між третім та четвертим поверхом десятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, через незамкнені двері незаконно проник всередину приміщення сушарні, звідки таємно повторно викрав дитячу коляску марки "Бамбіно" вартістю 1200 грн, яка належала ОСОБА_6 . Викраденою коляскою ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні, вчиненому 3.12.2015, визнав повністю та підтвердив викладені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що обставини вчинення ОСОБА_4 діяння 3.12.2015 ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Вину в діянні, вчиненому 9.02.2016, обвинувачений ОСОБА_4 визнав частково, підтвердивши крадіжку в той день у вечірній час дитячої коляски з приміщення сушарні між 3 та 4 поверхами десятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Однак заперечив інкриміноване досудовим розслідуванням проникнення до цього приміщення через вікно. Показав, що двері приміщення сушарні зачинені не були, він побачив в цьому приміщенні дитячу коляску та вирішив її викрасти. З цією метою він через незачинені двері пройшов всередину приміщення сушарні та через ці ж двері виніс коляску у під`їзд будинку, а згодом і з самого будинку.
Окрім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчинені вищезазначеного діяння підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.
Потерпіла ОСОБА_6 показала, що в лютому 2016 року (точної дати вона не пам`ятає) їй зателефонувала матір ОСОБА_9 та повідомила, що виявила крадіжку належної потерпілій дитячої коляски " ОСОБА_10 ", яка зберігалась в приміщенні сушарні між третім та четвертим поверхом десятого під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Двері під`їзду, в якому розташоване приміщення сушарні, закриваються на кодовий замок, а двері до самого приміщення сушарні закривались на навісний замок.
Свідок ОСОБА_9 (матір потерпілої ОСОБА_6 ) показала, що через вікно сушарні побачила відсутність належної дочці дитячої коляски, яка зберігалась у приміщенні цієї сушарні. Тоді вона відчинила двері сушарні, які закривались на навісний замок, а після цього повідомила про крадіжку дочку ОСОБА_6 . В приміщенні сушарні зберігались інші її з дочкою речі, а також цегла померлого сусіда.
Окрім наведеного, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується даними:
протоколу огляду місця події від 10.03.2016, під час якого оглянуто місце вчинення злочину приміщення сушарні, розташованої між 3 та 4 поверхами в будинку АДРЕСА_3 , в якій виявлено відсутність дитячої коляски "Бомбіно". Суд не погоджується з доводами захисника про визнання відомостей цього протоколу недопустимими через відсутність в ньому підпису спеціаліста ОСОБА_11 , який здійснював фотофіксацію слідчої дії та підписав фототаблицю-додаток до протоколу. Суд вважає, що оскільки протокол підписаний двома понятими без будь-яких заперечень та зауважень, огляд проведено з дозволу володільця приміщення ОСОБА_9 , відсутність підпису спеціаліста за відсутності будь-яких інших відомостей, які ставили б під сумнів достовірність відображених в протоколі даних, саме по собі не може бути підставою для визнання цього доказу недопустимим;
протоколу проведення слідчого експерименту від 23.05.2016 зі свідком ОСОБА_12 , відповідно до якого остання показала, як на початку лютого 2016 року на житньому ринку м. Житомира вона на прохання її знайомого ОСОБА_4 здала в ломбард Діамантовий дім передану їй ОСОБА_4 дитячу коляску;
інформацією ПТ "Ломбард" Діамантовий дім" про те, що 09.02.2016 ОСОБА_12 отримала фінансовий кредит під заставу дитячого візочка.
Суд визнає недопустимими доказами відомості протоколу проведення слідчого експерименту від 23.05.2016 з потерпілою ОСОБА_6 , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту. Понятими не можуть бути родичі потерпілого. Оскільки понятою при проведенні слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 була її мати ОСОБА_9 , що ставить під сумнів достовірність викладених у протоколі даних, суд визнає ці докази недопустимими.
Прокурором обвинуваченому ОСОБА_4 інкриміновано крадіжку коляски ОСОБА_6 шляхом проникнення до приміщення сушарні через вікно. Ця обставина обґрунтовувалась тим, що двері сушарні були замкнені на навісний замок, який не був пошкоджений на момент огляду місця події 10.03.2016, а тому обвинувачений міг проникнути до сушарні лише через вікно. Однак, під час огляду місця події не було виявлено жодних слідів проникнення через вікно. В протоколі огляду зазначено, що сушарня закривається на замок, однак на момент огляду двері сушарні були відчинені, на фототаблиці такого замка не зафіксовано і замок не оглядався. Крім того, огляд проводився наступного дня після вчинення крадіжки, що в сукупності з наведеним не спростовує показань обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він проник до приміщення сушарні саме через незамкнені двері.
Разом з цим, суд не погоджується з доводом захисника про те, що оскільки ОСОБА_4 проник до приміщення сушарні через незамкнені двері, а відсутність замка свідчить про вільний доступ до цього приміщення, отже в його діянні відсутня ознака проникнення в інше приміщення. Сушарня, з якої вчинив крадіжку ОСОБА_4 , є приміщенням, яке не є житлом, тобто в розумінні ч. 3 ст. 185 КК України іншим приміщенням. Це приміщення обладнано вікном та дверима, вхід до під`їзду для сторонніх осіб обмежено кодовим замком, в приміщенні сушарні зберігались речі мешканців під`їзду будинку. Сукупність цих обставин усвідомлювалась ОСОБА_4 . Визначальним для наявності ознаки проникнення до приміщення є мета, з якою винний проник до приміщення. Як показав сам ОСОБА_4 , до приміщення сушарні він проник з метою крадіжки коляски, що свідчить про незаконність проникнення до названого приміщення.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведена і кваліфікує його діяння, вчинене 3.12.2015, за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а діяння, вчинене 9.02.2016, за ч. 3 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, є умисним корисливим злочином середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, є умисним тяжким корисливим злочином.
Обвинувачений ОСОБА_4 судимий за злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, до покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування, злочини вчинив під час іспитового строку, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей та двох непрацездатних батьків, за місцем проживання характеризується нейтрально, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, у зв`язку з чим потребує примусового лікування, однак не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому за обома злочинами, є добровільне відшкодування завданих збитків та щире каяття, оскільки обвинувачений фактично визнав повністю вину в обсязі обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, визнаного судом доведеним, та розкаявся у вчиненому. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 за обома злочинами, є рецидив злочинів.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність двох пом`якшуючих та однієї обтяжуючої покарання обставини, позиції потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та на суворості покарання не наполягали, а також те, що обвинувачений, не зважаючи на попередню судимість, на шлях виправлення ставати не бажає і вчинив нові умисні корисливі злочини під час іспитового строку, суд дійшов висновку, що його виправлення й перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і призначає за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді арешту, а за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того, враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин під час іспитового строку, на підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК України суд частково приєднує невідбуту частину покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21 серпня 2015 року.
Не зважаючи на рекомендацію медичної комісії, суд не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_4 примусове лікування, оскільки наркоманія не є хворобою, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, даних про процесуальні витрати та речові докази матеріали провадження не містять.
Приймаючи до уваги призначене покарання, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити в силі обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існує ризик переховування обвинуваченого від відбування покарання, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді чотирьох місяців арешту;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 21 серпня 2015 року, визначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний раніше відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його затримання 2.09.2016 і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору і направити потерпілим не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1