Справа № 521/4507/17
Номер провадження:1-кс/521/1513/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що на території міста Одеси та області невідомі особи організували незаконну діяльність автозаправочних та автогазозаправочних станцій, спеціально обладнаних автомобілів (автоцистерн), з яких здійснюється реалізація незаконно виготовлених підакцизних товарів (нафтопродуктів та скрапленого газу) без дозвільних документів та документів які б свідчили про якість палива, без видачі квитанцій і касових чеків, в тому числі за адресами: місто Одеса, вулиця Цегляна, будинок № 3, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, автодорога Одеса-Кучурган, 12 км.+60м., на огородженій території, місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94, місто Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок № 75/1, місто Одеса, вулиця 25 Чапаєвської дивізії, зупинка трамваю №№ 9,10 та ін.
Під час виконання доручення, та в ході проведеного комплексу заходів, співробітниками ОУ ДТП у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області була отримана та перевірена інформація щодо місць, які можуть використовуватись для зберігання та незаконної реалізації нафтопродуктів та скрапленого газу. Так встановлено, що за адресою: місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94 здійснюється зберігання та незаконна торгівля паливно-мастильними матеріалами, а саме скрапленим газом, з порушенням вимог встановлених чинним законодавством.
Відомості щодо об`єктів оподаткування: Газова АЗС місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94; місто Одеса, проспект Маршала Жукова, будинок № 75/1; місто Одеса, вулиця 25-ї Чапаєвської дивізії, зупинка трамваю №9,10.
З метою виконання ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси про проведення обшуку та встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення 21 березня 2017 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином вилучене ТМЦ за адресою: місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94, містять на собі дані про вчинення злочину та можуть бути використані у суді як доказ обставин, які досліджуються в рамках даного кримінального провадження. У разі не накладення на них арешту, вони можуть бути знищені, приховані або змінені, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94.
Слідчий підтримав клопотання, та вважав, що є всі законі підстави для арешту вище зазначеного майна, та просив слідчого суддю його задовольнити.
Захисник адвокат ОСОБА_4 просив слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання, при цьому надав слідчому судді письмове клопотання з документами, які підтверджують, законність здійснення ТОВ «Каньон Трейд» своєї господарської діяльності.
Вивчивши клопотання слідчого з доданими до нього матеріалами, документи, які долучені в ході розгляду, заслухавши пояснення слідчого та адвоката, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити, виходячи з наступного.
З урахуванням положень ст.ст. 2,7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, недоторканість права власності.
Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частина 3 ст. 170 КПК України наголошує, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять вищевказані ознаки.
Статтею 167 КПК України, встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Слідчим суддею встановлено, що території міста Одеси та області невідомі особи організували незаконну діяльність автозаправочних та автогазозаправочних станцій, спеціально обладнаних автомобілів (автоцистерн), з яких здійснюється реалізація незаконно виготовлених підакцизних товарів (нафтопродуктів та скрапленого газу) без дозвільних документів та документів які б свідчили про якість палива, без видачі квитанцій і касових чеків, а саме за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, автодорога Одеса-Кучурган, 12 км.+60 м., у зв`язку із чим органом досудового розслідування 21 лютого 2017 року розпочато досудове розслідування за фактом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204 КК України.
На думку слідчого судді ініціювання слідчим питання про накладання арешту на майно яке було вилучено під час обшуку за адресою: місто Одеса, вулиця Люстдорфська дорога, будинок № 94 не в повній мірі відповідає вимогам Конституції України, КПК України та практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи: (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є притаманний всім статтям Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
За таких обставин, покладені в основу мотиви, що стали підставою для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, слід визнати необґрунтованими та незаконними.
Під час розгляду клопотання адвокат надав документи, які підтверджують законність господарської діяльності автозаправочної станції, яка розташована за адресою: м. Одеса вулиця Люстдорфська дорога, 94, а також свідчать про отримання всіх необхідних дозволів на торгівлю скрапленим газом, його придбання, зберігання, якість, виготовлення та реалізацію.
Надані адвокатом документи не дають підстав слідчому судді вважати, що ТОВ «Каньон Трейд» здійснює незаконну діяльність, яка передбачає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 204 ч 1 КК України, крім того, на даному етапі у слідчого судді відсутні достатні підстави вважати, що воно підшукано, виготовлено, пристосовано чи використано як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, та тим більше, що воно зберігає на собі сліди кримінального правопорушення.
Отже, слідчий суддя вважає, що клопотання не містить доказів які б свідчили про необхідність на даному етапі досудового розслідування застосування заходів забезпечення кримінального провадження в такому об`ємі, та слідчим під час розгляду клопотання не доведено потреби досудового розслідування у накладанні арешту на вилучене майно.
Керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175, 376 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.
Виконання ухвали доручити слідчому та прокурору, відповідно до вимог ч.3 ст. 173 КПК України та в порядку передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19 листопада 2012 року.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1