АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2378/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2017 року задоволено клопотання прокурора П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_7 , а саме:

- земельну ділянку площею 0,11 га кадастровий номер :02:002:0044, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36);

- земельну ділянку площею 0,1201 га кадастровий номер :02:002:0416, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36);

- земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :02:002:0471, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36);

- садибу у вигляді домоволодіння (будинку), розташованого у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0471 та не зареєстрованого в єдиних державних реєстрах.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник арештованого майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить скасувати цю ухвалу і постановити нову, якою скасувати арешт на належне їй на праві власності майно.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання прокурора був здійснений без повідомлення та без її участі в судовому засіданні, копію оскаржуваної ухвали вона отримала 04.04.2017 року, проте у неї була відсутня можливість вчасно подати апеляційну скаргу у зв`язку з загостренням захворювання її сина у період з 05-11 квітня, який потребував стороннього невідкладного догляду.

Мотивуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_7 зазначає, що під час розгляду клопотання, суд у порушення норм матеріального права та внаслідок неправильного з`ясування обставин справи, дійшов хибного висновку щодо режиму спільної сумісної власності майна на яке накладено арешт, оскільки вказане майно (земельні ділянки) в силу ст.ст. 57, 97 СК України, ст.ст. 368, 375 ЦК України є особистою приватною власністю ОСОБА_7 так, як одержані нею із комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. При цьому зазначає, що земельна ділянка площею 0,1201 га кадастровий номер :02:002:0416, яка знаходиться у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області, була набута нею на праві особистої приватної власності відповідно до умов укладеного 14.07.2006 року з ОСОБА_9 шлюбного договору, а відтак розташована на ній садиба у вигляді домоволодіння (будинку), відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України, також належить їй на праві приватної власності.

Також апелянт стверджує, що суд безпідставно застосував ч. 5 ст. 170 КПК України, як підставу для задоволення клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_7 не відноситься до передбачених вказаною нормою закону суб`єктів на чиє майно може бути накладено арешт.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя не витребував доказів, які свідчили б про правовий статус арештованого майна, а також не прийняв до уваги, що прокурор не обґрунтував та не подав до клопотання належних доказів щодо належності підозрюваному вказаного майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 12.01.2017 року без виклику власника майна. Копію оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 отримала 04.04.2017 року і даний факт підтверджується матеріалами провадження.

14.04.2017 року, тобто поза межами визначеного законом п`ятиденного строку, ОСОБА_7 подала до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу, яка тієї ж дати була зареєстрована за вхідним номером 21620

Зазначені апелянтом у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року обставини щодо відсутності можливості вчасно подати апеляційну скаргу у зв`язку з загостренням у період з 05-11 квітня захворювання її сина, який потребував стороннього невідкладного догляду, підтверджуються доданими до клопотання доказами, а тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, групою прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво та з органом досудового розслідування Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003697 від 25.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

02.12.2016 року судді Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_9 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

30.12.2016 року прокурор п`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно.

В обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно, прокурор П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 посилався на те, що зареєстроване за ОСОБА_7 нерухоме майно є її спільною з чоловіком ОСОБА_9 сумісною власністю, оскільки було набуто під час шлюбу та з урахуванням обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 тяжкого злочину, з метою виконання передбаченого ст. 170 КПК України завдання арешту майна, яке полягає у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність накласти такий арешт належне ОСОБА_7 нерухоме майно.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.01.2017 року вказане клопотання задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя виходив з того, що прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та застосування в якості додаткового покарання конфіскації майна, встановлені в ході досудового розслідування обставини у їх сукупності свідчать про те, що накладення арешту на зазначене прокурором майно є необхідним для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З таким рішенням слідчого судді не можливо погодитися з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ч. 2 ст. ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя , суд, повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Зазначених вимог закону прокурор П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та слідчий суддя районного суду не дотрималися.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис про шлюб № 543 від 16.08.2003.

Згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 18.11.2015 року, яке видане на підставі рішення Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №964 від 17.09.2015 року, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,11 га кадастровий номер :02:002:0044, розташована у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36). Зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_7 для індивідуального садівництва.

На підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 29.06.2015 року, ОСОБА_7 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер :02:002:0471, розташована у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36) та садиба у вигляді домоволодіння (будинку), розташованого у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0471, яка не зареєстрована в єдиних державних реєстрах.

Вказане свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 від 29.06.2015 року, видане на підставі рішення Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №774 від 29.05.2015 року про відведення земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування будинку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Вищевказане беззаперечно свідчить, що земельні ділянки за кадастровими номерами :02:002:0044 і :02:002:0471 набуті ОСОБА_7 внаслідок приватизації і за положеннями Сімейного кодексу України є її особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , про що зазначив детектив у клопотанні і з таким висновком помилково погодився суд.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2791 від 22.08.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1201 га кадастровий номер :02:002:0416, яка розташована у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36).

Згідно положень ч. 1, ч. 2 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків.
Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них (ч.. 2 ст. 97 СК України)

Відповідно до змісту укладеного 14.07.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 шлюбного договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , сторони домовились про непоширення на майно набуте ними за час шлюбу, але після набрання чинності цим шлюбним договором положень ст. 60 Сімейного кодексу України і вважають його особистою приватною власністю кожного із них.

Зважаючи, що земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0416 набута у власність ОСОБА_7 22.08.2015 р., за умовами шлюбного договору від 14.07.2006 р. вона також має правовий режим особистої приватної власності, і не є спільною сумісною власністю подружжя.

Побудований на вказаній земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва також в подальшому, за умови його державної реєстрації у встановленому законом порядку за положеннями шлюбного договору, також буде об`єктом особистої приватної власності власника земельної ділянки ОСОБА_7 , а не спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки мето. накладення арешту зазначено можливу конфіскацію майна, а п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України не допускає накладення арешту на майно будь-якої іншої особи крім підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження та враховуючи , що ОСОБА_7 такого правового статусу не має, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є її особистою власнісю з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що прокурором не доведено тієї обставини, що зареєстроване за ОСОБА_7 нерухоме майно на яке він просив накласти арешт є її спільною з чоловіком ОСОБА_9 сумісною власністю, а слідчим суддею у свою чергу у відповідності до ч. 2 ст. ст. 173 КПК України не з`ясовано при розгляді клопотання правових підстав для арешту майна, ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року підлягає скасуванню, як незаконна, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали - про відмову у задоволенні клопотання прокурора П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про накладення арештуна нерухоме майно, яке є власністю ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого суддіСолом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_7 , а саме: земельну ділянку площею 0,11 га кадастровий номер :02:002:0044, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); земельну ділянку площею 0,1201 га кадастровий номер :02:002:0416, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :02:002:0471, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); садибу у вигляді домоволодіння (будинку), розташованого у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0471 та не зареєстрованого в єдиних державних реєстрах скасувати .

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора П`ятого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту на нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_7 , а саме: земельну ділянку площею 0,11 га кадастровий номер :02:002:0044, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); земельну ділянку площею 0,1201 га кадастровий номер :02:002:0416, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер

:02:002:0471, розташовану у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36); садибу у вигляді домоволодіння (будинку), розташованого у с. Годовиця, Пустомитівського району, Львівської області на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0471 та не зареєстрованого в єдиних державних реєстрах відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4