Справа № 335/3466/14-к 1-кп/335/304/2014
У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2014 року місто Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 за участю прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту,

встановила:
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження №0001626 від 20.08.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч. 1, 3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України.
До суду звернувся представник потерпілого з клопотанням про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 з таким же клопотанням до суду звернувся і прокурор.
Клопотання представника потерпілого мотивоване тим, що дійсним власником майна є обвинувачена - ОСОБА_9 , а рішення суду за яким право власності визнано за її мамою не набрало законної сили, оскільки було оскаржено в апеляційному порядку. Клопотання прокурора мотивоване тим, що до суду з клопотанням про зняття арешту зверталась неналежна особа, оскільки ОСОБА_15 не довела, що є власником будинок АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого підтримали клопотання дали пояснення за їх суттю. Обвинувачена ОСОБА_9 та її представник клопотання заперечили, посилаючись на їх безпідставність, інші учасники вирішення клопотання прокурора віднесли на розсуд суду.
Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд доходить висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
До початку судового розгляду ОСОБА_15 зверталася до суду з клопотанням про зняття арешту з спірного житлового будинку, яке було судом задоволено.
В травні 2014 року за клопотанням представника потерпілого, арешт був поновлений, оскільки судом встановлено наявність спору про право власності на зазначений будинок.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року, яке набрало законної сили 29.08.2014 року вирішено спір - визнано за ОСОБА_15 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .
Копія зазначеного рішення разом з клопотанням про зняття арешту була подана через канцелярію суду 09.10.2014 року, зазначений факт був озвучений в судовому засіданні, що відбулось 09.10.2014 року. Розгляд зазначеного клопотання відбувся 31.10.2014 року.
Незважаючи на це, не погодився з вищевказаним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2014 року лише представник потерпілого адвокат ОСОБА_16 , подавши до апеляційного суду 03.11.2014 року апеляційну скаргу.

На момент розгляду даного клопотання рішення суду (а.с.152 том 7), яке набрало законної сили 29.08.2014 року та стало підставою для скасування арешту зі спірного будинку в законній силі, власником спірного будинку за яким є ОСОБА_15 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_15 є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_9 , проте не є підозрюваною чи обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, відомості про те, що вона несе чи може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинувачених відсутні, як і відомості про те, що арештоване майно є предметом кримінального правопорушення чи отримане в результаті його вчинення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частини третьої цієї статті, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

З огляду на викладене, накладення арешту на майно особи, яка взагалі не є учасником кримінального провадження і не несе за дії обвинувачених матеріальної відповідальності, не буде відповідати завданням кримінального провадження та вимогам КПК України в цілому.
Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

ухвалила:
Клопотання прокурора та представника потерпілого про накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 відмовити;
Ухвала окремо від вироку оскарженню не підлягає.

ГоловуючийОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_3