Справа № 1519/1-867/11
Номер провадження:1/521/93/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нова Каховка, Херсонської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України,
ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Гомель Республіки Білорусь, Білоруса, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України,
ОСОБА_15 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Саврань Савранського р-ну Одеської обл., українця, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України,
ОСОБА_16 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Мирутин Славутського р-ну Хмельницької обл., українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України,
Органом досудового слідства, згідно обвинувального висновку, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинувачуються у скоєні кримінальних правопорушень при наступних обставинах:
З 6 липня 2009 року до 15 листопада 2010 року прапорщик ОСОБА_13 проходив військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_5 у посаді інспектора прикордонної служби ІІ категорії 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який розташований на території міжнародного аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за адресою: АДРЕСА_5 .
Разом із ОСОБА_13 в період з 8 грудня 2004 року до 15 листопада 2010 року військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_5 у посаді інспектора прикордонної служби ІІ категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » проходила прапорщик ОСОБА_16 .
З 5 лютого до 15 листопада 2010 року військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_5 у посаді інспектора прикордонної служби І категорії 4-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » проходив старший прапорщик ОСОБА_15 .
З 9 червня до 19 листопада 2010 року військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_5 у посаді інспектора прикордонної служби І категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » проходив прапорщик ОСОБА_14 .
Будучи військовослужбовцями Державної прикордонної служби України, ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі за текстом Статут), ст.ст.3, 5 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», були зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених їм за посадою, поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення.
Проходячи службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » вищевказані особи систематично призначалися до складу наряду з охорони державного кордону України, ОСОБА_13 «Контроль за режимом», а ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 «Перевірка документів».
Відповідно до ст.24 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 під час виконання покладених на них обов`язків являлися представниками влади, тобто службовими особами.
Будучи службовими особами, які входять до складу наряду з охорони державного кордону України ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 відповідно до вимог ст.ст.19, 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст.2, 3, 4, 6, 7, 8 Закону України «Про прикордонний контроль», ст.ст.9, 11, 12 Закону України «Про державний кордон України», п.п.6, 10, 53, 54, 104, 111, 132 «Інструкції з організації і здійснення прикордонного контролю», затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 5 жовтня 2004 року №711ДСК, п.4.1 «Тимчасового положення про відділ Державної прикордонної служби України», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2006 року №407, Технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна в пункту пропуску через державний кордон України «Міжнародний аеропорт Одеса», затвердженого 1 січня 2008 року спільним рішенням начальників ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 , та своїх функціональних обов`язків були зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням прикордонного режиму, здійснювати пропуск в установленому порядку осіб через державний кордон, запобігати та не допускати перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну; мали право перевіряти осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну, робити в них відповідні відмітки, тимчасово їх затримувати і вилучати, шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, у передбачених випадках та встановленим порядком не пропускати іноземних осіб через державний кордон України.
Під час здійснення прикордонного контролю ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 було заборонено приймати подарунки та інші матеріальні цінності від осіб, що прямують через державний кордон, купувати у них будь-які предмети, речі або звертатися до них за сприянням у придбанні їх як за кордоном, так і на території України; вступати в неслужбові розмови з особами, що прямують через кордон, у тому числі й з обслуговуючим персоналом транспортних засобів закордонного прямування; мати на службі гроші в розмірі більше трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
26 жовтня 2010 року ОСОБА_13 було призначено до складу наряду з охорони державного кордону України «Контроль за режимом», а ОСОБА_14 «Перевірка документів».
0 18-й годині 26 жовтня 2010 року рейсом №OTL542 сполученням «Алеппо (Сирія) Одеса» на вїзду в Україну до міжнародного аеропорту «Одеса» прибула група громадян Іраку для навчання в Одеському державному медичному університеті.
Тоді ж ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , прагнучи протиправно збагатитися, вирішили спільно вимагати від вказаних громадян Іраку хабарі за їх безперешкодний пропуск через державний кордон України.
З цією метою, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 домовилися, що ОСОБА_13 під час здійснення прикордонного контролю у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» повідомить вказаним громадянам Іраку, що їх безперешкодний пропуск на територію України можливий лише у випадку передачі йому ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 хабара, а ОСОБА_14 буде безпосередньо отримувати хабарі, частину з яких передавати ОСОБА_13 .
У той же день, о 20-й годині ОСОБА_13 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що групу зазначених вище громадян Іраку від навчального закладу зустрічає громадянин ОСОБА_18 .
Тоді ж ОСОБА_13 , через ОСОБА_18 поставив вимогу громадянам ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , Фрхату Омару Абдуллазізу, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , а всього 12 особам, передати йому ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 хабар в сумі 50 доларів США з кожного іноземця, тобто у загальній сумі 600 доларів США. При цьому ОСОБА_13 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара він ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 завдяки своєму службовому становищу будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.
Також ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_18 , що хабарі в сумі 50 доларів США кожний вказаний громадянин Іраку повинен покласти у свій паспорт, який разом із грошовими коштами передати в кабіну паспортного контролю № НОМЕР_1 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів ніс ОСОБА_14 .
Про вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 громадянин ОСОБА_18 повідомив зазначеним громадянам Іраку.
Вважаючи погрози ОСОБА_13 та ОСОБА_14 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни Іраку ОСОБА_30 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , всього 12 особам, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого кожний вклали у свій паспорт грошові кошти в сумі по 50 доларів для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
У цей же день, о 20-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_14 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №3 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_13 , кожен раз повторно, одержав від 12 громадян Іраку, а саме: ОСОБА_33 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_35 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 хабар, поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в сумі 50 доларів США від кожного з перелічених осіб, а всього в загальній сумі 600 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складала 4746 грн. 96 коп., за те, що він ( ОСОБА_14 ) та ОСОБА_13 завдяки своєму службовому становищу здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.
Крім того, 15 листопада 2010 року ОСОБА_13 було призначено до складу наряду з охорони державного кордону України «Контроль за режимом», а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 «Перевірка документів».
Цього ж дня, о 5 годині 43 хвилині рейсом №WRC 7736 сполученням «Алеппо (Сирія) Одеса» на вїзд в Україну до міжнародного аеропорту «Одеса» прибули 136 іноземних громадян, серед яких 87 громадян Іраку.
Після прибуття до міжнародного аеропорту «Одеса» рейсом №WRC 7736, прагнучи протиправно збагатитися за рахунок громадян Іраку, які прибули до України з метою навчання у вищих учбових закладах міст Харкова та Тернополя, ОСОБА_13 , діючи повторно, запропонував ОСОБА_15 , а після нього через деякий час і ОСОБА_16 , спільно з ним вимагати від зазначених осіб хабарі за їх безперешкодний пропуск через державний кордон України.
З цією метою, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 домовилися, що ОСОБА_13 під час здійснення прикордонного контролю у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» повідомить вказаним громадянам Іраку, що їх безперешкодний пропуск на територію України можливий лише у випадку передачі йому ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_15 хабара, а ОСОБА_15 буде безпосередньо отримувати хабарі, частину з яких передавати ОСОБА_13 .
Окремо від ОСОБА_15 ОСОБА_13 аналогічним чином для одержання хабарів розподілив ролі із ОСОБА_16 .
У той же день, о 8-й годині, ОСОБА_13 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що одну групу громадян Іраку в кількості 43 особи, які слідували на навчання у місто Харків, від навчального закладу зустрічає громадянин ОСОБА_36 Абді.
Тоді ж ОСОБА_13 через ОСОБА_37 . Абді поставив вимогу цим громадянам Іраку в кількості 43 особи, передати йому ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_15 хабар в сумі 100 доларів США з кожного іноземця. При цьому ОСОБА_13 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара він ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_15 , завдяки своєму службовому становищу будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.
Також ОСОБА_13 зобов`язав ОСОБА_37 . Абді зібрати з кожного прибулого громадянина Іраку по 100 доларів США та особисто передати ці гроші в кабіну паспортного контролю № НОМЕР_2 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів ніс ОСОБА_15 .
Про вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_15 громадянин ОСОБА_38 . Абді повідомив вказаним громадянам Іраку.
Вважаючи погрози ОСОБА_13 та ОСОБА_15 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни Іраку ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , Халіл Мустафа Іхшан, Альгазал Майтам Атіях, Алі Ахмед Кхудхур, Мортада Мохаммед Ріядх, Шаро Кутаіба Мохаммед, ОСОБА_60 , Аль Мохе Ахмед Махмуд, ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , Халаф Ахмед Дхеяб, ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , Мудхафар Хусам Маан, а всього 40 осіб, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого передали ОСОБА_71 . Абді кожний по 100 доларів США, а всього грошові кошти на загальну суму 4000 доларів США, для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
Отримані в якості хабара грошові кошти в сумі 4000 доларів США ОСОБА_15 сховав у столі кабіни паспортного контролю №4, в якій ніс службу.
Після отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_15 , довідавшись про те, що протиправну вимогу ОСОБА_13 щодо передачі хабара виконали лише 40 громадян Іраку вказаної групи, висловив з цього приводу своє невдомовлення ОСОБА_71 . Абді, пригрозивши вчинити дії щодо заборони пропуску через державний кордон України осіб, які відмовилися передати хабар.
У зв`язку з цим ОСОБА_38 . Абді знову повідомив громадянкам Іраку ОСОБА_112 , ОСОБА_113 та ОСОБА_114 , які спочатку не бажали давати хабар, вимоги ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .
Розуміючи, що у разі невиконання вимог ОСОБА_15 та ОСОБА_13 ними можуть бути вчинені дії про заборону в`їзду на територію України громадянки Іраку ОСОБА_112 , ОСОБА_113 та ОСОБА_114 , були вимушені погодитися задовольнити протиправні грошові вимоги ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .
У цей же день, о 8-й годині, під час здійснення паспортного контролю ОСОБА_15 , перебуваючи у кабіні паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», діючи за попередньою змовою групою осіб у співучасті з ОСОБА_13 , кожен раз повторно, одержав від громадянок Іраку ОСОБА_112 , ОСОБА_113 та ОСОБА_114 хабар, поєднаний з вимаганням хабара, у вигляді грошових коштів в загальній сумі 380 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який діяв на той час, складало 3013 грн. 28 коп., за те, що він ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_13 завдяки своєму службовому становищу здійснять безперешкодний пропуск зазначених осіб через державний кордон України, тобто за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої їм влади та службового становища.
Безпосередньо після одержання хабара в сумі 4380 доларів США ОСОБА_15 та ОСОБА_13 було викрито у цьому правоохоронними органами, а предмета хабара вилучено.
Окрім того, у той же день, о 8-й годині 15 листопада 2010 року, ОСОБА_13 , знаходячись у зв`язку з виконанням службових обов`язків у залі оформлення прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» дізнався, що одну групу громадян Іраку в кількості 16 осіб, які слідували на навчання до Тернопільського державного медичного університету, від навчального закладу зустрічає громадянин Алалаві Мохаммед Дхафер.
Тоді ж ОСОБА_13 , реалізуючи спільний із ОСОБА_16 умисел на вчинення за попередньою змовою групою осіб вимагання та одержання хабарів від громадян Іраку, які прибули до України з метою навчання у вищих учбових закладах міста Тернополя, через ОСОБА_115 поставив вимогу вказаним громадянам Іраку в кількості 16 осіб, передати йому ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_16 хабар в сумі 100 доларів США з кожного іноземця. При цьому ОСОБА_13 пригрозив, що у разі відмови від передачі хабара він ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_16 , завдяки своєму службовому становищу будуть вживати заходи для прийняття уповноваженими особами Державної прикордонної служби України рішення про відмову в пропуску цих осіб через державний кордон України з подальшим поверненням до країни громадянства.
Також ОСОБА_13 зобов`язав ОСОБА_115 зібрати з кожного прибулого громадянина Іраку по 100 доларів США та особисто передати ці гроші в кабіну паспортного контролю № НОМЕР_3 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», де службу по перевірці документів несла ОСОБА_16 .
Про вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_16 громадянин ОСОБА_115 повідомив вказаним громадянам Іраку.
Вважаючи погрози ОСОБА_13 та ОСОБА_16 реальними та такими, що можуть заподіяти шкоду їх правам та законним інтересам, громадяни ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 та ОСОБА_130 , а всього 15 осіб, були вимушені погодитися з такою вимогою, для чого передали ОСОБА_115 кожний по 100 доларів США у своїх паспортах, а всього грошові кошти на загальну суму 1500 доларів США, для їх подальшої передачі як хабара ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
Після одержання хабара прапорщик ОСОБА_16 передала частину предмета хабара прапорщику ОСОБА_13 .
Органом досудового слідства дії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 кваліфіковано за ч.2 ст.368 КК України за ознаками: одержання службовою особою хабара, за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої йому влади та свого службового становища, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно, поєднане з вимаганням хабара (для кожного).
В ході розгляду кримінальної справи судом державним обвинувачем винесено 5 постанов про зміну обвинувачення, в тому числі:
- 15.05.2014 3 постанови щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з яких вбачається, що прокурор зменшив їм обсяг обвинувачення;
- 17.02.2014 - щодо ОСОБА_16 - з якої вбачається, що прокурор збільшив їй обсяг обвинувачення (частково повернув раніше зменшений постановою від 15.05.2015 обсяг обвинувачення);
- 27.07.2014 - щодо ОСОБА_13 - з якої вбачається, що прокурор збільшив йому обсяг обвинувачення (частково повернув раніше зменшений постановою від 15.05.2015 обсяг обвинувачення).
Оскільки прокурором при винесенні даних постанов не були виконані в повному обсязі вимоги ч. 3 ст. 277 КПК України (1960р.) не вручені постанови всім потерпілим, інтересів яких вони стосувалися, суд був позбавлений можливості виконати в повному обсязі вимоги ч.ч.4,5 ст. 277 КПК України (1960р.), що тягне за собою обов`язок для суду досліджувати докази цією постановою у раніше пред`явленому обсязі. Аналіз і оцінка постанов державного обвинувача, невиконання вимог ч.ч.3,4,5 ст.277 КПК України (1960р.) будуть дані судом після аналізу доказів, наданих обвинуваченням і захистом та досліджених судом.
Прокурор заперечував проти задоволення заявлених клопотань та заявив, що на цей час підстави для задоволення вказаних клопотань відсутні, кримінальна справа підлягає подальшому судовому розгляду, а всі дії, які на думку адвокатів нібито необхідно виконати у ході додаткового розслідування, можна усунути у суді.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що клопотання адвокатів, підтримані підсудними, підлягають задоволенню, а матеріали кримінальної справи поверненню військовому прокурору Одеського гарнізону Південного регіону України для проведення додаткового розслідування з наступних підстав.
Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_13 свою провину не визнав, заявивши суду, що інкримінованих йому злочинів він не вчиняв, при цьому показав, що він у 2010 проходив службу в аеропорту м.Одеси в прикордонній службі на посаді інспектора 2 категорії. 14.11.2010 о 9 ранку заступив на цілу добу на службу в складі наряду з контролю за режимом. В його обов`язки входило пересування по вказаному маршруту, огляд місцевості (пункту пропуску), виявлення підозрілих предметів і осіб, в тому числі, які незаконно перебувають на території пропуску, в разі виявлення таких у його обов`язки входила доповідь старшому за нарядом.
15.11.2010 року приблизно о 5 годині 30 хвилин приземлився літак Алепо-Одеса. Першими лінію паспортного контролю пройшли громадяни України, після них повинні були проходити студенти-громадяни Іраку. З дозволу старшого зміни ОСОБА_144 до залу зайшли зустрічаючі з різних вузів, у яких були листи формату А4 з прізвищами студентів. Вони їх знаходили в залі, звіряли з листами, купковалися (це нормально), потім їх вистроювали в одну кабіну. Контролер повинен доповісти старшому зміни, останній повідомляє в Київ і вони дають дозвіл, кого з цих студентів запустити на територію України. Підсудний заявив, що він до пропускного режиму відношення не має, його функція дивитися за порядком в залі, виявляти безгоспні і підозрілі предмети. Перевірка включає в себе не тільки огляд паспорта, але і всього комплекту документів, що надають підстави та дають право на в`їзд, у тому числі довідки про стан здоров`я і так далі. Контролери звіряють списки з Києвом, у них стоять телефони в кабінах, у випадку, якщо щось не в порядку, повертають назад, але це дуже складна процедура. В його функціональні обов`язки, описані в обвинувальному висновку, такі дії не входили, все робилося лише з дозволу старшого по зміні. Через деякий час, приблизно о 7 годині, забігли представники СБУ поклали всіх обличчям на підлогу, здійснили огляд особистих речей, нічого не виявили, після чого закрили в приміщенні відділу. Біля 11 години ранку, в цей же день, 15.11.2010 року підійшли двоє в цивільному одязі, вивели його ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_15 , посадили в автомобіль і привезли до військової прокуратури, де їх розвели по кабінетам. Там він знаходився до 23год. 30 хв. З 11 години до 23.30 хв. його неодноразово опитували, а потім допитували ОСОБА_145 , ОСОБА_146 та інші особи, прізвища яких йому невідомі, тому що вони себе не називали. Його водили по кабінетам, погрожували, психологічно тиснули, змушували підписувати складені від його імені документи та визнати себе виним, але він відмовився і винним себе не визнавав, так як ні до чого не був причетний. З приміщення прокуратури не випускали, так як він був фактично затриманий, їсти та пити, зв`язатися з родичами не давали, хоча з моменту, як він заступив до роботи, пройшло приблизно 40 годин. В 23.30 15.11.2010 року ОСОБА_146 склав протокол про його затримання, змусив його підписати, після цього надав команду двум цивільним - можливо працівникам СБУ відвезти його в ІПТ м. Одеси, де він провів 15 діб. Підсудний пояснив, що коли він сідав в машину, один з цивільних наніс йому удар по нирці. Пізніше його привозили до прокуратури 2-3 рази, поки він чекав захисника, ОСОБА_146 завжди погрожував, залякував, вимагав від нього визнати себе виним, казав, що посадить. Підсудний стверджував, що будь-які гроші він у студентів не вимагав та не отримував. З ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 він ніколи не домовлявся щоб отримати гроші зі студентів та від них ніякі гроші не отримував. 26.10.2010 він був у наряді, але нічого інкримінованого він не вчиняв . На слідстві просив провести очні ставки з потерпілими, але слідчий цього не зробив. Дивлячись, як одностороннє ведеться слідство, він вирішив давати показання тільки в суді, скориставшись правом, передбаченим ст.63 Конституції України. Підсудний повідомив суд, що через декілька діб після його затримання, знаходячись у військовому шпиталі при проходженні ним медичного огляду, він побачив ОСОБА_15 , який приніс йому вибачення за те, що він його обмовив. ОСОБА_15 розповів йому, що він це зробив, так як піддався на погрози ОСОБА_146 і останній його умовив підписати бумаги. У разі, якщо ОСОБА_15 їх би не підписав слідчий пообіцяв його також закрити, а в нього на той час були важкі сімейні обставини. ОСОБА_15 повідомив його, що має намір говорити правду тільки під час розгляду справи в суді, оскільки ОСОБА_146 пообіцяв його заарештувати, якщо він змінить свідчення.
Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_14 свою провину не визнав, заявив суду, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, та показав, що він у 2010 році проходив службу у відділі прикордонної служби аеропорту м.Одеси на посаді інспектора 1 категорії. Заступав в наряди, як по контролю за режимом, так і по перевірці документів. В цей час, в основному, заступав в наряди щодо перевірки документів.
15.11.2010 він був вихідний, коли в районі 8 ранку йому на мобільний телефон надійшов дзвінок з командою «Збір». Приблизно о 9 ранку він прибув в аеропорт, де побачив багато людей, в тому числі в масках. Серед затриманих співробітників аеропорту були ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_147 . Він знаходився наверху. Приблизно в районі 15 годин, на прохання керівництва, він йшов через зал прильоту за папером для ксерокса і бачив, як співробітники СБУ, виводили з кабіни №4 співробітницю прикордонної служби, робили там огляд, витягували «шухлядки». Згодом ОСОБА_14 був переведений на роботу в прикордонний відділ порту « ІНФОРМАЦІЯ_9 ». Підсудний пояснив, що на початку лютого 2011 року його викликав в прокуратуру слідчий ОСОБА_146 та повідомив, що стосовно нього порушено кримінальну справу за те, що він нібито 26.10.2010 року отримав хабара. Він був затриманий та поміщений на гауптвахту. На третій день ОСОБА_146 прийшов до нього та запропонував йому підписати явку з повинною, не повідомивши, що у нього є захисник, якого слідчий до нього не допускав. ОСОБА_146 погрожував йому, здійснював психологічний тиск, обіцяв що в разі підписання складених ним документів випустить його з камери. У зв`язку з тим, що в нього дружина була вагітна, та стан її був важкий, розуміючи про те, що в разі не виконання вимог ОСОБА_146 він залишиться в камері, ОСОБА_14 вимушено підписав усі протоколи, які були фактично заздалегіть заготовлені.
ОСОБА_14 показав суду, що він, як контролер, у разі появлення в залі прильоту подібних груп студентів, повинен доповісти старшому зміни, який виходить на оперативного чергового регіонального управління, а останній на Київ. Контролер, впускаючи людину перший раз в країну, фактично відкриває йому візу на 6 років, що є дуже великою відповідальністю, особливо з урахуванням того, що вони прибули з країни, що відноситься до групи ризику. Від вузів надходять у Міністерство освіти України списки абітурієнтів, які формуються в єдину базу, а вони запитують базу ГАРТ. Багато документів, частина з яких виконані не тільки англійською, але й французькою мовами, підлягають перевірці, при цьому не всі вони надаються з перекладом та ксерокопіями, а вони потрібні. У кабінах працюють тільки 2 ксерокса, телефон працював тільки в кабіні №1, і вони були змушені виходити, переміщуючись по залу, контактувати, в тому числі з контролерами по режиму, звертаючись до них з різними проханнями. Контролери, в разі, якщо документи не відповідають вимогам, відмовляють у перетині кордону, але це дуже складна процедура. Враховуючи всі ці складності, контролери та їх керівництво вітають знаходження в залі прильоту сторонніх, а саме зустрічаючих і перекладачів, оскільки без цього великі групи студентів, які не знають російську і не завжди добре володіють англійською мовою, спричиняють великі проблеми, а їх оформлення затягнеться на багато годин. Їх групують за місцем напряму і потім намагаються проходити в одну чергу. Підсудний пояснив, що він, на його думку, виконав свій борг перед службою, оскільки діяв правильно.
На слідстві він вирішив не надавати правдиві свідчення слідчому, а надавати їх в суді, так як ОСОБА_146 його залякував та погрожував, що в разі зміни ним свідчень на слідстві він його заарештує.
Після перегляду судом відеокасети «Соні» з відеозаписом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_14 від 04.02.2011, підсудний заперечував зміст запису та дату, пояснивши суду, що вона перезаписувалась 2 або 3 рази, так як він одразу не міг вивчити весь заздалегідь заготовлений текст. Все відбувалося протягом 1-2 днів явка, допити, і слідчий дав «слово офіцера», що відпустить його, якщо він визнає свою провину на відео.
Судом переглянуто відеокасету «ТДК» з відеозаписом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_14 від 24.03.2011. Підсудний пояснив, що перед цим, у ході очної ставки з ОСОБА_13 , він вперше сказав часткову правду (про невинність ОСОБА_13 ), але ним було прийнято рішення все ще себе обмовляти за раніше викладених причин. Одразу після цього на нього посипалися погрози, слідчий заарештував оформлений на нього автомобіль, який знаходився в кредиті у банку, погрожував зміною запобіжного заходу, і він звичайно боявся. Тільки незадовго до закінчення слідства він відмовився від свідчень, які визнають його провину, з підстав, передбачених ст. 63 Конституції України.
Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_15 свою провину не визнав, заявив суду, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, та показав, що у 2010 році проходив службу у відділі прикордонної служби аеропорту м. Одеси. 14.11.2010 о 9 годині він заступив на зміну. 15.11.2010 приблизно о 6 годині прибув літак рейсом «Алепо-Одеса», та він був призначений в наряд по перевірці документів в кабіні №4. Спочатку контроль пройшли громадяни України, потім підійшов громадянин з арабською зовнішністю, якому підсудний сказав, щоб він чекав дозволу на оформлення. По документам вбачалось, що студенти приїхали вперше. Він доповів старшому зміни ОСОБА_148 , який сказав йому знайти представника вузу. Він пройшов до залу прильоту, запитав хто супроводжує студентів на Харків. До нього підійшов громадянин з арабською зовнішністю, і повідомив, що він та його помічник. Поки всі чекали дозволу керівництва на пропуск, зустрічаючий з помічником перевіряли за списками групу, він у цей час робив ксерокопії, переміщуючись, у тому числі виходячи у вбиральню. Після отримання дозволу від старшого зміни на пропуск, близько 7 ранку він почав оформлення документів і їх перевірку. Він зайшов у кабіну, пропустив близько двох осіб, і в цей час зустрічаючий приніс паспорта трьох жінок, їх вік (близько 40 років) його збентежив. Він попросив їх відійти в сторону, щоб потім провести більш поглиблену перевірку. Зустрічаючий забрав ці паспорти, але через час знову підійшов з ними. В одному з них він побачив гроші і сказав зустрічаючому їх забрати. У той час, коли останній почав їх забирати, до зали увірвалися люди в масках і поклали зустрічаючого на підлогу. У нього забрали з кишені гроші і поклали їх на стійку кабіни №4. Працівники СБУ вивели його ( ОСОБА_15 ) з кабіни, спопачку поклали на підлогу, а потім через час провели його особистий огляд та огляд кабіни №4. Вони нічого не виявили, крім тих грошей, що зустрічаючий поклав на стіл, він пояснив, що гроші не брав і не вимагав. Протягом кількох годин, у різних приміщеннях аеропорту і біля кабіни №4, яку знову обшукали, від нього вимагали сказати, де гроші, але він пояснював, що грошей не брав. Через час його відвезли до прокуратури, де супроводжували з одного до іншого кабінету та допитували, змушуючи щось підписати. Він не спав приблизно півтори доби. В якийсь момент йому сказали, що знайшли гроші в його кабіні, та погрожували закрити, якщо він не підпише готові документи, а якщо підпише явку, то пообіцяли відпустити додому та зробити свідком по справі. Приблизно о 16-17 годині його знову привезли в аеропорт, де спочатку завели в одну із кімнат, деталі якої він не пам`ятає, та хтось описав місце в столі в кабіні №4, куди він повинен просунути руку та дістати звідти гроші. Після цього його підвели до кабіни №4, яка була відкрита, і там вже знаходилися люди, які не є працівниками аеропорту та з того місця, яке йому вказали, він дістав гроші. ОСОБА_15 показав суду, що ці гроші він туди не клав, вони йому не належать. Після цього він повернувся до прокуратури, де підписав усі документи, які йому надавав ОСОБА_146 і в подальшому стосовно нього було обрано запобіжний захід підписку про невиїзд. ОСОБА_15 також показав, що під час слідства він під психологічним тиском і погрозами слідчого ОСОБА_146 , сімейними та іншими обставинами змушений був та підписав документи в яких обмовив себе та ОСОБА_13 . На нього чинився тиск, не давали зустрітися з дружиною і адвокатом, який з`явився після санкції. Тиск був і потім, слідчий дзвонив кожен день, нагадуючи, що у нього є дружина і діти, і цікавився, не дзвонили йому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Також, ОСОБА_15 показав, що приблизно через деякий час після події в аеропорту, у військовому шпиталі при проходженні ним медичного огляду він зустрів ОСОБА_13 і сказав йому, щоб той його вибачив за те, що він його обмовив. Також він розповів ОСОБА_13 , що змушений був це зробити, так як піддався на погрози слідчого і той його вмовив підписати документи, а у разі, якщо він їх не підпише, ОСОБА_146 пообіцяв його закрити. Він також повідомив ОСОБА_13 , що має намір говорити правду тільки під час розгляду справи в суді, тому що у ході слідства ОСОБА_146 пообіцяв його закрити як тільки він змінить свідчення на слідстві. ОСОБА_15 показав суду, що він з ОСОБА_13 ніколи не домовлявся на отримання грошей від кого - небудь та не отримував їх, і нікому їх не передавав. ОСОБА_15 показав, що на вимогу слідчого він прибував заздалегідь до прокуратури, де йому ОСОБА_146 надавав виготовлений протокол допиту, а він його вивчав, щоб потім повторити близько за текстом такі ж свідчення, а після цього вже надавав вивчені ним свідчення на відео. При проведені слідчих дій з іншими учасниками віч- на-віч, слідчий просто повернув до нього монітор комп`ютера, щоб той бачив текст.
ОСОБА_15 пояснив суду, що свідчення ОСОБА_14 про функціональні та організаційні обов`язки контролера при оформленні прикордонного контролю груп, прибуваючих осіб аналогічних даних подій, він повністю підтверджує.
Судом було оголошено протокол прийняття усної заяви про явку з повинною (т.1 а.с.226-229). ОСОБА_15 пояснив, що протокол підписував, а викладене в ньому придумали співробітники прокуратури та СБУ, які говорили йому, щоб він подумав про сім`ю та дітей.
Після перегляду судом відеокасети «Panasonic» з відеозаписом додаткового огляду кабіни паспортного контролю №4 від 15.11.2010, підсудний пояснив, що ще в прокуратурі йому повідомили, що гроші знайшли і він «потрапив, приїхав». ОСОБА_15 звернув увагу суду на те, що на запису видно, що стілець знаходиться поруч з кабіною, а ящики, які там знаходятся, відкриті.
Судом переглянуто відеокасету «TDK» з відеозаписом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_15 від 17.11.2010 і відеокасети «EMTEC» з відеозаписом додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_15 від 11.04.2011. Підсудний звернув увагу суду на те, що на відео видно, як він читає текст з листочку, який слідчий дав йому заздалегідь. ОСОБА_15 спочатку відмовлявся від відео, але слідчий сказав, що у нього вдома йде обшук, дружина і діти (4 і 12 років) перелякані, будеш заарештований, а на що їм існувати. На його думку, всю послідовність того, що йому потрібно говорити, ОСОБА_146 стало відомо після перегляду записів камер спостереження, розташованих в залі прильоту і спілкування з зацікавленими у справі особами.
Після перегляду судом відеокасети «TDK» з відеозаписом відтворення з ОСОБА_15 обстановки події від 17.11.2010, підсудний пояснив, що в аеропорт він їхав на задньому сидінні автомобіля разом зі слідчим ОСОБА_146 і той йому пояснював, що і як потрібно показувати і розповідати, після чого обіцяв відпустити його додому.
Будучи допитаною у судовому засіданні підсудна ОСОБА_16 свою провину не визнала, заявила суду, що інкримінований їй злочин вона не вчиняла, та показала, що вона в 2010 році проходила службу у відділі прикордонної служби аеропорту м.Одеси.
За її словами, 14.11.2010, у свій вихідний, вона заступила в позаплановий наряд по перевірці документів, оскільки з дня на день повинен був прийти наказ про її переведення в м. Хмельницький. Коли о 6 годині ранку 15.11.2010 прибув рейс з Алепо, вона спустилася в зал і зайняла своє місце в кабіні паспортного контролю № НОМЕР_3 . Група студентів, яка прямує до Тернополю, знаходилася в стороні, вона підійшла і запитала чого вони чекають, а їх старший відповів, що перевіряє документи і скоро до неї підійде. Вона отримала у старшого зміни дозвіл на їх оформлення та пропуск. Тільки почала їх оформляти, як з`явилися люди в масках, вивели її з кабіни, вивернули кишені, однак нічого не виявили. Її кабіну оглядали десь через годину, останньою, вона знаходилася на відстані, і як їй сказали, десь в ніші, внизу в її кабіні виявили гроші, близько 200 доларів США. Вона повідомила, що їй нічого про це невідомо. Приблизно о 21 годині її відпустили, вона поїхала додому у м. Хмельницький, і тільки через 3,5 місяці, 27 або 28.02.2011 її викликали у м. Одеса для пред`явлення обвинувачення в отриманні хабара у розмірі 1500 доларів США. ОСОБА_16 повідомила суду, що на її думку, якщо гроші були виявлені в кабіні, звідки вони там появилися їй невідомо, але щодо тієї ночі, то кабіна кілька годин була порожня, як і зал, при цьому вона не закривається і не опечатується. Полиця для клавіатури не використовується і вміст її при вході в кабіну не проглядається. Крім грошей, з кабіни нічого не вилучалося, в цей день її ніхто не допитував, як і згодом до кінця лютого 2011.
ОСОБА_16 пояснила суду, що свідчення ОСОБА_14 про функціональні та організаційні обов`язки контролера при оформленні прикордонного контролю групп, осіб, які прибувають, аналогічних даних подій, вона повністю підтверджує. Ніякої домовленості з ОСОБА_13 у неї не було, хабар вона не вимагала, не отримувала і не передавала, на слідстві провину не визнавала. Зрозумівши від спілкування зі слідчим, що на об`єктивність розраховувати не доводиться, від давання показів на підставі ст.63 Конституції України відмовилася, слідчі дії з нею фактично не проводилися, в суді говорить правду.
Обвинувачення, пред`явлене підсудним, складається з двох епізодів, що мали місце 26.10.2010 щодо 12 потерпілих, інкримінованому ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , та 15.11.2010 відносно 58 потерпілих, інкримінованому ОСОБА_13 (58 потерпілих), ОСОБА_15 (43 потерпілих) і ОСОБА_16 (15 потерпілих).
По епізоду від 26.10.2010 допитані судом 12 потерпілих, 4 свідка, досліджені докази, зібрані слідством, у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_28 показав суду, що у жовтні 2010 року він у складі групи прилетів в аеропорт м. Одеси з Алепо. Спочатку вони намагалися самі пройти паспортний контроль, але у них не вийшло. Потім з`явився перекладач ОСОБА_149 , про щось поговорив з прикордонником, і сказав, що кожен з них повинен піти у туалетну кімнату, вкласти там у паспорт за перетин кордону по 50 доларів США, і після цього передати паспорт в кабіну, інакше вони не пройдуть контроль. Вони так і зробили, після чого швидко пройшли контроль і поїхали з аеропорту. В правоохоронні органи вони не зверталися, потерпілими їх визнавати не просили. Через деякий час їх запросили в контррозвідку, де показували фотографії різних людей у формі, в тому числі і тих, кого він бачив тоді в аеропорту, називали їхні імена. Російська мова йому не знайома, про що говорив ОСОБА_18 з прикордонником, йому невідомо. Паспорта повернуті їм були вже без грошей, з чого він зробив висновок, що прикордонник їх забрав.
Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_30 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_31 , ОСОБА_24 , ОСОБА_32 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , кожен окремо, дали аналогічні вищевказаним свідчення щодо обставин перебування в аеропорту м. Одеса 26.10.2010. Судом досліджені протоколи слідчих дій за їх участю, оцінка яких буде приведена при аналізі судом доказів слідства у їх сукупності.
Свідок ОСОБА_18 показав суду, що був студентом Одеського медуніверситету. 26.10.2010 його товариш ОСОБА_150 попросив його зустріти групу арабських студентів в аеропорту. Він приїхав туди з представницею університету. В аеропорту до них підійшов прикордонник і запитав, хто зустрічає студентів з ОСОБА_151 , запросив його в зал прильоту, куди він увійшов разом з представником. Там знаходилася, в тому числі, група з 12 студентів, яким він представився і попросив, щоб вони приготували документи. Після того, як першого студента прикордонник протримав хвилин 30, сумніваючись у достовірності паспорта, до нього підійшов інший прикордонник, який сказав, що все можна пройти швидко, якщо кожен зайде в туалет, щоб не було видно з камер спостереження та покладе в паспорт 50 доларів США і передасть його на контроль. Він перевів студентам дану пропозицію, всі погодилися, заходячи в туалет, вони поклали в паспорт по 50 доларів США і швидко пройшли кордон. Гроші з паспортів не виглядали, і він в руки їх не брав.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок заявив, що прикордонник, з яким він спілкувався, перебував в залі, це ОСОБА_13 , крім того, в залі знаходився ОСОБА_14 , з яким він у той день не спілкувався. Що відбувається всередині кабіни, не видно, тому він не може відповісти про долю грошей. В туалеті, коли студенти вкладали в паспорти гроші, він не був присутній. Свідок заявив, що він взяв з собою в аеропорт диктофон, на який записав розмову з ОСОБА_13 . Диктофон, через 2 або 3 місяці, втратив. До цього запис розмови переписав на компакт-диск і приніс його в СБУ, коли вони з ОСОБА_152 вирішили туди звернутися.
Після оголошення судом протоколу добровільної видачі від 13.11.2010 (т.1 а.с.164-копія), свідок пояснив, що аудіозапис він перекинув на комп`ютер, а потім записав їх на компакт-диск. Там були записи розмов різних днів. Диск прослухали разом в СБУ, при цьому було 2 співробітника СБУ і 1 технічний співробітник, понятих не було.
Після пред`явлення судом протоколу добровільної видачі від 13.11.2010 (т.1 а.с.164-копія) свідку для огляду, ОСОБА_153 пояснив, звідки в протоколі підписи понятих йому не відомо, але вони там не були присутні.
Після оголошення судом протоколів слідчих дій за участю свідка (т.10 а.с.67-111), свідок пояснив, що представник університету вже була в аеропорту, і туди ж приїжджав 25.10.2010 неодноразово ОСОБА_150 . Заяву в СБУ писав на Красуцького і ОСОБА_154 . Свідок не зміг пояснити суду, з якою метою він прибув в аеропорт, якщо туди ж, спільно з ним, прибув ОСОБА_150 , навіщо кожен з них взяв з собою цифровий диктофон і звідки йому було заздалегідь відомо про майбутні протиправні вимоги прикордонників. Свідок не зміг пояснити суду, з якої причини в протоколі його допиту міститься твердження, що він сам звернувся до прикордонника з метою прискорити проходження кордону, а не навпаки, як він показав у суді. Яким чином він міг, перебуваючи біля кабіни контролю №3, особисто спостерігати за передачею грошей, якщо у суді він пояснив, що грошей не бачив, а те, що відбувається на столі в кабіні іззовні не видно. Чому він не згадав у суді про те, що зустрівшись після проходження групи контролю з ОСОБА_152 в залі очікування, розповівши останньому про те, що сталося, він знову увійшов з ним у зал прильоту, і з якою метою ОСОБА_150 , підійшовши до прикордонника, на якого йому показав свідок, як на того, хто вимагав гроші у студентів, про щось з ним розмовляв. Дану розмову ОСОБА_150 нібито теж записав на свій цифровий диктофон. У той же день він та ОСОБА_150 спільно перекопіювали з обох диктофонів запис аудіофайлів, які були на них на комп`ютер, а потім на свій компакт-диск, виданий ним в подальшому співробітникам СБУ. Свідок підтвердив усі дані їм покази на слідстві, однак суду не зміг пояснити причину наявних у них суттєвих протиріч.
Свідок ОСОБА_155 показав суду, що він, будучи студентом, неодноразово допомагав зустрічати іноземних студентів в аеропорту. Ще до 26.10.2010, він зі своїм знайомим ОСОБА_18 придбали диктофон, щоб записувати співробітників прикордонної служби, які незаконно вимагали гроші зі студентів. 26.10.2010 він з ОСОБА_18 приїхали в аеропорт разом, там були співробітники університету. З новоприбулої групи ОСОБА_13 вимагав по 50 доларів США, і це було записано на диктофон. Після цих подій він вирішив звернутися в СБУ. У будівлю заходив тільки ОСОБА_18 , який і написав заяву. 15.11.2010 вони зустрічали групу студентів, перевірку проводив ОСОБА_156 . Від представників ОСОБА_157 і Тернопільської груп він чув, що з них вимагають гроші, і бачив, як ОСОБА_158 передавав гроші в кабіну №2. На зміні були присутні ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок заявив, що 26.10.2010 ОСОБА_18 пояснив йому, що вимагали гроші ОСОБА_13 , і ОСОБА_14 . Він особисто спілкувався з ОСОБА_13 , який сказав, що вони завжди знайдуть привід відправити групу назад, але від нього особисто нічого не вимагав. Вони збирали докази на ОСОБА_154 і ОСОБА_159 . Диктофон купили за пропозицією ОСОБА_18 , і коли 26.10.2010 від нього свідок дізнався про вимоги ОСОБА_13 , він взяв його у ОСОБА_18 і теж записав ОСОБА_13 .
Після оголошення судом протоколів слідчих дій за участю свідка (т.10 а.с.1-40), свідок підтвердив, що диктофонів у них було 2, у кожного свій, але в цей день він все записав на диктофон ОСОБА_18 і той запис обох розмов переписав на дискету. Свідок не зміг пояснити суду, з якої причини в протоколі його допиту міститься твердження, що до ОСОБА_18 з проханням зустріти студентів 26.10.2010 він звернувся з причини поганого самопочуття, але при цьому кожен з них, чомусь взяв свій диктофон, і після того, як ОСОБА_18 описав йому особу, яка вимагає гроші і того, хто отримав їх, він, з увімкненим диктофоном, разом з ОСОБА_18 зайшов в зал прильоту, де розмовляв з ОСОБА_13 , який заявив йому про необхідність виконувати всі вимоги співробітників прикордонної служби. Після того, в будинку, ОСОБА_18 скопіював записи з їх диктофонів і видав їх в подальшому співробітникам СБУ, щоб довести злочини скоєні прикордонниками. Свідок підтвердив усі дані їм покази на слідстві, однак суду не зміг пояснити причину наявних у них суттєвих протиріч.
Свідок ОСОБА_160 показав суду, що у листопаді 2010 року, спільно з ОСОБА_161 , він брав участь у слідчих діях у якості понятого в аеропорту м. Одеси та приміщенні СБУ. Брав участь у позначенні грошей, виїжджали на затримання, прослуховували звукозапис і так далі. Підсудні йому незнайомі.
Судом на огляд свідку була надана фотокопія протоколу добровільної видачі від 13.11.2010 (т.1 а.с.164-копія), після чого свідок підтвердив наявність свого підпису в ньому. Свідок згадав, що коли вони зайшли в кабінет, особа арабської зовнішності вже був там і вони спільно прослуховували запис.
Свідок ОСОБА_162 показав суду, що у листопаді 2010 року, спільно з ОСОБА_160 , він брав участь у слідчих діях у якості понятого в аеропорту м. Одеси та приміщенні СБУ. Брав участь у позначенні грошей, виїжджали на затримання, прослуховували звукозапис і так далі. Підсудні йому незнайомі.
Судом на огляд свідку була надана фотокопія протоколу добровільної видачі від 13.11.2010 (т.1 а.с.164-копія), після чого свідок підтвердив наявність свого підпису в ньому. Свідок згадав, що араба в СБУ вони бачили після затримання інших осіб і запис слухали тоді ж, прослуховували вони один диск, що містить запис про вимагання.
На наданий судом аудіозапис для прослуховування ОСОБА_160 та ОСОБА_162 , кожен окремо показали, що цей запис вони в СБУ не прослуховували і в їх присутності він ким-небудь не видавався працівникам СБУ. Крім цього свідки пояснили, що по обставинам їх участі в якості понятих вони викликались вже до суду, де надавали свідчення, але це було по іншій справі стосовно обвинувачених ОСОБА_159 та ОСОБА_154 , де вони дійсно приймали участь. Вони прослуховували інший запис, при чому ОСОБА_160 стверджував суду, що це був запис телефонної розмови. Їм невідомо чому їх викликали до суду по цій справі. Під час досудового слідства вони слідчим ОСОБА_163 по цій кримінальній справі до прокуратури не викликались і не допитувались з цього приводу, а викликались по справі Красуцького і ОСОБА_154 і там не перевіряючи підписували якійсь документи.
Допитаний у якості свідка(до допиту свідків ОСОБА_164 та ОСОБА_165 ) працівник УСБУ ОСОБА_166 , показав суду, що заяву від ОСОБА_167 приймав він, також складав протокол добровільної видачи свідком оптичного диску, поняті були присутні, обставин створення цих документів він не пам`ятає.
Згідно матеріалів справи та пояснень слідчого ОСОБА_146 , співробітниками УСБУ в Одеській області оперативно-розшукова справа щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 не заводилася, оперативно-технічні (спеціальні) заходи щодо них не проводилися. Більш того, з матеріалів кримінальної справи убачається, що фактичним приводом і підставою для її порушення стали результати оперативно-розшукової справи стосовно інших осіб, що залишилося за межами цієї кримінальної справи. Про це, зокрема, свідчать документи, що містяться в (т.1 а.с.152-164), у тому числі копії документів за звинуваченням ОСОБА_168 та ОСОБА_169 .
Так, у заяві ОСОБА_18 в СБУ від 13.11.2010, вказано 5 прізвищ працівників прикордонноі служби України, які нібито скоїли відносно нього протиправні діяння, із яких тільки ОСОБА_13 є фігурантом теперішньої кримінальної справи. Даний документ (т.1 а.с.159) не можна назвати таким, оскільки на ньому відсутній реєстраційний штамп і резолюція керівництва. Аркуш формату А4 є фотокопією (як і а.с.160-164 - пояснення особи і протокол добровольної видачі), на якому виконано «ТА-3 від 13.11.2010» та наявні два штампи (старший інспектор...) без зазначення прізвища та (для внутрішніх госп.докум.). Жоден зі штампів не завірений підписом посадової особи із зазначенням дати копіювання. У фотокопії протоколу добровольної видачі відсутні дані про копіювання виданого оптичного диску.
Суд приймає до уваги, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року у справі №1-31/2011 (за конституційним поданням СБУ в частині офіційного тлумачення положення ч.3 ст.62 Конституції України), в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що звинувачення у скоєнні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, отриманих шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо збирання і фіксації із застосуванням засобів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Тобто Конституційний суд України вважає, що подані будь-якою фізичною або юридичною особою відповідно до ч.2 ст.66 КПК України речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених у Конституції України, зокрема внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових засобів, передбачених Законом.
Суд вважає невстановленими, вірогідно, всі маніпуляції, які відбувалися з носієм (носіями) інформації між етапом створення запису 26.10.2010 (зі слів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_155 ) і появлення компкат-диску «CD-RW» «Verbatium» у розпорядженні експертної установи, в тому числі і з тієї причини, що при добровільній видачі диска 13.11.2010 ОСОБА_18 , за його словами, поняті були відсутні, що було підтверджено особами, зазначеними в якості понятих у протоколі видачі (т.1 а.с.164, копія), а саме свідками ОСОБА_170 та ОСОБА_171 . Законність отримання наслідком предмета, долученого до кримінальної справи як документ (т.1 а.с.164-185), використаного слідством як джерело отримання доказів, а саме Висновку №3880,4476/07 судової експертизи матеріалів відео-звукозаписів (т.11 а.с.188-200) підлягає перевіркі в ході додаткового розслідування.
При призначенні даної експертизи слідчим не в повній мірі виконані вимоги ст.196 КПК України (1960р.) та порушені права обвинувачених, передбачені ст.197 КПК України (1960р.). Так, постанова про призначення експертизи слідчим ОСОБА_146 була винесена 23.03.2011, і в цей же день, постанову з двома компакт-дисками було направлено до експертної установи для виконання (т.11 а.с.182), а 24.03.2011 експерт приступив до роботи (т.11 а.с.187). Одним з двох дисків був «CD-RW» «Verbatium», із записом фонограми, яка підлягає дослідженню (при чому тільки одній, друга, нібито містить розмову, яка мала місце 26.10.2010 між ОСОБА_13 та ОСОБА_152 , чомусь слідство не зацікавило), а другий диск, як зазначено у супровідному листі з записом зразків голосу ОСОБА_18 і ОСОБА_13 , які насправді були відеозаписи слідчих дією з їх участю. Про призначення експертизи слідчий ОСОБА_146 своєчасно обвинувачених та їх захисників не проінформував, тим самим позбавив їх можливості поставити відповідні питання експерту, чим порушив їх право на захист. Слідчий не з`ясував питання перед експертами щодо часу створення на СД - диску відповідних звукових файлів, дати останнього редагування, не з`ясував чи не вносилися до нього корективи, чи не знищувалась з нього попередня інформація або змінювалась, та інше. Під час досудового слідства ОСОБА_146 не з`ясував на якому носії здійснювався вказаний аудіо запис та не з`ясував чий взагалі був носій. Відсутність самого носія, на якому було здійснено запис, ставить під сумнів об`єктивність проведення такої експертизи. Незважаючи на це, слідчий призначив судову експертизу, без надання необхідних матеріалів для дослідження з метою об`єктивного її проведення, як це передбачено вимогами закону. Тільки після отримання від експерта звернення про надання зразків голосу, тривалість і якість яких буде достатньо для проведення досліджень, слідчий 28.03.2011 звернувся до ОСОБА_13 з проханням надати зразки голосу для дослідження. Фактично, будучи вимушеним складеною ситуацією, слідчий тільки в цей день (за тиждень до її закінчення) ознайомив ОСОБА_13 та його адвоката з постановою про призначення експертизи (т.11 а.с.178). У цей же день з постановою були ознайомлені і інші обвинувачені.
У суду виникає обґрунтований сумнів, чи той диск, який 13.11.2010 видав свідок являвся предметом експертного дослідження. Досліджені судом документи, що стосуються його появлення в кримінальній справі, є копіями (т.1 а.с.159-164). За свідченнями свідків, там були і інші аудіозаписи розмов, в різні дати, що цікавили співробітників СБУ, в тому числі з тими, чиї прізвища вони називали і кримінальна справа, щодо яких, була порушена за тією ж заявою ОСОБА_167 (т.1 а.с. 152-164) суд допускає, що диск, виданий 13.11.2010 року свідком послужив джерелом доказів, як мінімум, у двох кримінальних справах і, як мінімум, в одному з них він є у форматі копії, виготовленої співробітниками правоохоронних органів, що підлягає додатковій перевірці в ході додаткового розслідування.
На думку суду, невиконання слідством при призначенні судової експертизи матеріалів відео-звукозаписів, вимог Закону, у тому числі ст.ст.196, 197 КПК України (1960р.) тягне за собою її неповноту, що в сукупності з отриманням аудіозаписів неуповноваженою на те особою, не наданням носія, на якому здійснювався запис та іншими обставинами, робить експертизу неналежним доказом, то є доказом, отриманими з порушенням закону.
За епізодами від 15.11.2010 судом допитано 22 потерпілих (із 58), досліджено письмові докази, зібрані слідством у повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_59 показав суду, що вранці 15.11.2010 він, у складі групи з Іраку, прилетів до аеропорту Одеса, де їх зустрів представник Харківського університету по імені Юсаф Абді, який заявив їм, що вони повинні заплатити в якості мита по 100 доларів США. Вони зібрали гроші, так як вважали що це мито офіційний збір і його повинні заплатити. Гроші збирав ОСОБА_158 , у якого був помічник по імені Фаті, який збирав по 50 доларів США на автобус до Харкова. Також ОСОБА_59 показав, що йому невідомо та він не бачив щоб ОСОБА_158 передавав зібрані гроші комусь з прикордонників та в кабіну паспортного контролю. Він побачив, що ОСОБА_158 , отримавши від них гроші, попрямував до кабіни, і в цей момент прибув спецназ. З нього та інших студентів прикордонники грошей не вимагали, з ними не спілкувались, так як на той час студенти з ОСОБА_151 не розуміли російської мови, в правоохоронні органи він та його однокурсники з заявами не звертались. В аеропорту їх допитували, тобто правоохоронці записали свідчення від ОСОБА_172 , а вони їх підписали. Під час слідства йому показали фотографії прикордонників, він повідомив слідчим, кого з них бачив в аеропорту. На поставлені питання суду, показав, що допит його не проводився, він та його однокурсники заходили до кабінету по кілька чоловік, де були 2 слідчих, які надавали їм, вже складені від їх імені протоколи з текстом, які вони не читали, а просто підписували ці папери, понятих ніяких в кабінеті не було.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.4 а.с.208-212 протокол допиту потерпілого ОСОБА_59 ;
- т.4 а.с.216-224 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_59 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показів він не давав. Перекладач, не зачитуючи протокол, за 2-3 хвилини, «в двух словах» пояснив, що написано в протоколі і сказав підписати. Переклав тільки його анкетні дані. Впізнання за фотографіями також були готові заздалегідь, все відбулося дуже швидко, понятих не було, перекладач, не питаючи про гроші, запитав, чи бачив він когось із цих осіб в аеропорту. Що написано в протоколі не перекладав, він слів таких не знає. Від ознайомлення з матеріалами справи не відмовлявся, так само дали на підпис готові документи. Його однокурсники таким же чином підписували усі документи не читаючи.
Потерпілий ОСОБА_173 підтвердив свідчення попереднього потерпілого та показав суду, що 15.11.2010 вони прилетіли до аеропорту ОСОБА_174 де їх зустрів представник університету по імені ОСОБА_158 , який повідомив їм, що вони повинні заплатити за візу по 100 доларів США. У зв`язку з тим, що вони спізнились на навчання, то виконали його вказівку. Гроші збирав ОСОБА_158 , куди він їх дів, йому невідомо. ОСОБА_13 йому незнайомий і він з ним не спілкувався.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.42-46 протокол допиту потерпілого ОСОБА_173 ;
- т.6 а.с.48-56 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_173 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, все зайняло часу рівно стільки, скільки йому потрібно було, щоб розписатися. Перекладач не перекладав, а сказав, що написано, вся процедура зайняла, може, хвилин 15. Час, вказаний у протоколі, не вірно. Понятих не було, тільки два співробітника і перекладач. Упізнав того, кого бачив в аеропорту.
Потерпілий ОСОБА_66 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що вранці 15.11.2010 вони прилетіли до аеропорту ОСОБА_175 протягом 1 години представника університету, який спізнювався. Через годину їх зустрів представник університету по імені ОСОБА_158 , який повідомив їм, що вони повинні заплатити в якості мита по 100 доларів США. Юсаф сказав, що сплата мита виходить від керівництва аеропорту, що це офіційне мито. Гроші збирав ОСОБА_158 . Також потерпілий показав, що йому невідомо та він не бачив, щоб ОСОБА_158 передавав зібрані гроші комусь з прикордонників або в кабіну паспортного контролю. З нього та інших студентів прикордонники грошей не вимагали, з ними не спілкувались, в правоохоронні органи він та його однокурсники з заявами не звертались, так як вважали, що вони на законних підставах сплатили мито, як їм повідомляв ОСОБА_158 на той час. Йому невідомо що зробив ОСОБА_158 з зібраними грошима. Коли прийшов спецназ, їх на другому поверсі аеропорту допитували, і вони підписували документи. Під час слідства йому показали фотографії прикордонників, він заявив слідчим, що ОСОБА_13 бачив, а ОСОБА_15 не пам`ятає. Його однокурсники таким же чином підписували усі документи не читаючи.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.194-198 протокол допиту потерпілого ОСОБА_66 ;
- т.5 а.с.201-209 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_66 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, все зайняло часу рівно стільки, скільки йому потрібно було, щоб розписатися. Перекладач чи палестинець, чи сирієць, коротко переказав мені його суть. Понятих не було, тільки два співробітника і перекладач. Упізнав того, кого бачив в аеропорту, розписався в протоколі, але таких слів не говорив.
Потерпілий ОСОБА_69 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що 15.11.2010 він прибув до ОСОБА_176 десь о 7 годині ранку. Через деякий час їх зустрів представник університету по імені ОСОБА_158 , який, ні на кого не посилаючись, повідомив їм, що вони повинні заплатити в якості мита по 100 доларів США. Вони виконали його вказівку. Гроші збирав ОСОБА_158 . Також потерпілий показав, що йому невідомо та він не бачив щоб ОСОБА_158 передавав зібрані гроші комусь з прикордонників та в кабіну паспортного контролю. З нього та інших студентів прикордонники грошей не вимагали, з ними не спілкувались, в правоохоронні органи він та його однокурсники з заявами не звертались. Також ОСОБА_69 , показав, що він ОСОБА_13 бачив у залі, але ніякі питання з ним не вирішував, ОСОБА_15 не пам`ятає. Допити відбувалися аналогічно, прийшли, розписалися і пішли. На поставлені питання суду, він показав, що його допит не проводився, він та його однокурсники заходили до кабінету по 3-4 студента, де вже були 2 слідчих, які надавали їм вже складені від їх імені протоколи з текстом, який вони не читали, а просто підписували ці папери, понятих ніяких в кабінеті не було. Його сокурсники таким же чином підписували усі документи не читаючи.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.3-7 протокол допиту потерпілого ОСОБА_69 ;
- т.6 а.с.11-19 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_69 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Частину знімків бачить вперше, на фото упізнав тільки людину під №3 ( ОСОБА_13 ) як людину, яку бачив в аеропорту. Ознайомлення не було, ніхто нічого не зачитував.
Потерпілий ОСОБА_57 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що вранці 15.11.2010 прилетів до аеропорту ОСОБА_174 . Через деякий час їх зустрів представник університету по імені ОСОБА_158 , який одразу повідомив їм, що вони повинні заплатити в якості мита по 100 доларів США. Він не бачив щоб ОСОБА_158 розмовляв перед цим або потім, з кимось з працівників аеропорту. Але він бачив, що після того, як ОСОБА_158 зібрав гроші, він ці гроші поклав собі в кишеню, що далі ОСОБА_158 робив з цими грошима він не бачив. З нього та його сокурсників прикордонники грошей не вимагали з ними не спілкувались, в правоохоронні органи він та його однокурсники з заявами не звертались. Під час слідства йому показали фотографії прикордонників, але він заявив слідчим що їх не бачив та не пам`ятає цих осіб і нікого впізнати не може.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.4 а.с.170-174 протокол допиту потерпілого ОСОБА_57 ;
- т.4 а.с.177-185 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_57 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. На поставлені питання суду, він показав, що допит його не проводився, він та його однокурсники заходили до кабінету по кілька чоловік, де вже були 2 слідчих які надавали їм вже складені від їх імені протоколи з текстом, який вони не читали, а просто підписували ці папери, понятих ніяких в кабінеті не було. Йому зрозуміло, що таке хабар і поняті. Дослівно перекладач говорив «підпишіть текст, в якому сказано, що ви платили гроші». Слідчий з ним взагалі не говорив, слова «зачитано зі слів перекладача і відповідає моїм словам» написав за вказівкою перекладача, який сказав, що в їх інтересах все це закінчити, щоб їх більше не тримали.
Потерпілий ОСОБА_61 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що вранці 15.11.2010 року вони прилетіли до ОСОБА_176 . Представник університету ОСОБА_158 , який тільки підійшов до студентів, відразу повідомив їм, що вони повинні заплатити в якості мита по 100 доларів США. Вони виконали його вказівку, з ОСОБА_177 ніхто не сперечався, так як вважали що це мито офіційний збір. Він не бачив щоб ОСОБА_158 розмовляв перед цим або потім, з кимось з працівників аеропорту. Що далі ОСОБА_158 робив з зібраними грошима він не бачив. В аеропорту та слідчому він пояснював, що в нього з військових гроші ніхто не вимагав та не брав. ОСОБА_13 він не знає і з ним не спілкувався, зараз бачить вперше.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.81-85 протокол допиту потерпілого ОСОБА_61 ;
- т.5 а.с.88-96 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_61 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Він не пам`ятає чи показали йому фотографії прикордонників, але він повідомив слідчому, що їх не бачив та не пам`ятає цих осіб. На поставлені питання суду, він показав, що допит його не проводився, були 2 слідчих, які надавали їм вже складені від їх імені протоколи з текстом, який вони не читали, а просто підписували ці папери, понятих в кабінеті не було. У протоколі проставлено час нібито його допитували на протязі 1 години 10 хвилин, це не правда і такого не було, в протоколі підпис його, так як йому сказав слідчий проставити підпис. Розуміє, що цей час було потрачено на всіх потерпілих. Слова «мені переклав перекладач» та «відповідає моїм словам» написав за вказівкою перекладача, при ньому ніхто нічого не друкував і не читав.
Потерпілий ОСОБА_60 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що 15.11.2010 вони прилетіли до аеропорту ОСОБА_174 . Представника університету по імені ОСОБА_158 він не бачив. Хтось з його сокурсників йому заявив, що необхідно сплатити по 100 доларів США, так як ОСОБА_158 сказав їм, що у разі якщо не заплатять, то вони повернуться додому. Після того, як у залу забіг спецназ, їм сказали підписувати якісь папери в аеропорту, які вже були заздалегідь готові. Вони не хотіли, але їм сказали, якщо не хочете проблем підписуйте усе та їдьте куди вам потрібно.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.60-61 постанова про визнання потерпілим ОСОБА_99 ;
- т.5 а.с.62-66 протокол допиту потерпілого ОСОБА_60 ;
- т.5 а.с.69-77 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_60 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Під час слідства показали фото прикордонників та питали не кому гроші платили, а кого вони бачили в аеропорту. Вони казали кого бачили з них. Чому на фото вказано, що вони їх впізнали як осіб яким, передавали гроші він не знає, вони це не говорили. Понятих при цьому ніяких не було, вони тільки підписували документи і їх не читали. При визнанні потерпілим йому не роз`яснювали що це за документ, просто запитали чи давав він гроші ОСОБА_178 . Допит тривав 10 хвилин, один раз він заходив один, а потім групою і розписувалися. Допит він назвав би викликом для розпису.
Потерпілий ОСОБА_56 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що вранці прилетіли до ОСОБА_176 . Через годину їх зустрів представник університету по імені ОСОБА_158 , який їм заявив, що необхідно сплатити по 100 доларів США як мито за законом. Після появлення спецназу гроші валялися на підлозі. Їх заводили у кабінет по 5 чоловік і перекладач їм говорив, що якщо підпишите, то поїдете туди, куди треба, а якщо ні, то додому в ОСОБА_179 . Їм давали готові папери на підпис і показали відео в аеропорту, але там не було видно чи передавав комусь ОСОБА_158 гроші, які зібрав з них.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.3-7 протокол допиту потерпілого ОСОБА_56 ;
- т.5 а.с.11-19 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_56 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Він вказував на фото прикордонників, як на осіб, які в той час несли там службу, а не на осіб, які отримували нібито від нас гроші, понятих не було. У заздалегідь заготовлені тексти писалися тільки їх імена. Протоколи він підписував не читаючи, а час вказаний у них, можливо, було витрачено на всіх.
Потерпілий ОСОБА_180 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що доповнень не має.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.156-160 протокол допиту потерпілого ОСОБА_180 ;
- т.5 а.с.163-171 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_180 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показів він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Під час слідства йому показали фотографії прикордонників, але він заявив слідчим, що їх не бачив та не пам`ятає цих осіб. Він пам`ятає, що все відбулося дуже швидко, його запросили, він підписав папери і пішов.
Потерпілий ОСОБА_181 ОСОБА_182 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що в Одесу вони прилетіли близько 6 години ранку. З`явився ОСОБА_158 і сказав, що кожен повинен заплатити по 100 доларів США. Щось говорилося про візу, але ці гроші, зі слів ОСОБА_172 , йшли на сплату мита для керівництва аеропорту. Після того, як прийшов спецназ, їх завели на другий поверх, там всі папери були заздалегідь готові, в протоколі міняли тільки імена, вони приходили, підписували папери, після чого залишали кабінет. Потерпілий пояснив, що в одній з кабін він потім бачив долари США, що це за гроші він не знає. Їх було 43 людини, і він зробив вивід, раз збирали по 100 доларів США, то їх має бути 4300 доларів США. Наскільки він знає, ОСОБА_172 спецназ не обшукував.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.5 а.с.119-123 протокол допиту потерпілого ОСОБА_181 ОСОБА_182 ;
- т.5 а.с.125-133 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_181 ОСОБА_182 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але час, вказаний в них, не відповідає дійсності, йому знадобилося рівно стільки, скільки потрібно часу розписатися, і в кінці написати під диктовку текст. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, кожен раз їм говорили, що якщо не підпишуть тут, то поїдуть додому.
Потерпілий ОСОБА_183 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що в Одесу прибули близько 6 години ранку. Зустрічаючий ОСОБА_158 сказав, що треба заплатити мито аеропорту по 100 доларів США, а так як в залі стоять камери, необхідно зайти в туалет і вкласти їх у паспорти. Вони так і зробили. Юсаф витягнув гроші з паспортів і віддав в кабіну, після чого прийшов спецназ. Потерпілий пояснив, що він був недалеко, але хто отримав гроші не знає, так як все відбулося дуже швидко. У групі гроші заплатили не всі. Відповідаючи на питання адвоката, потерпілий пояснив, що кількість зібраних грошей йому невідомо, а при перегляді в аеропорту відео з камер спостереження, вони бачили, що ОСОБА_158 грошей не передавав, а коли зайшов спецназ, зробив незрозумілий рух рукою. Слідчих дій не було, як і допитів, просто давали підписати папери.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.7 а.с.20-21 постанова про визнання потерпілим ОСОБА_184 ;
- т.7 а.с.22-26 протокол допиту потерпілого ОСОБА_183 ;
- т.7 а.с.29-37 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_183 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але час, вказаний в них, не відповідає дійсності, йому знадобилося рівно стільки, скільки потрібно часу розписатися, і в кінці написати під диктовку текст. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Понятих не було, на фото впізнавав кого бачив в аеропорту, слово «хабар» ні від кого не чув. Чи хоче він бути потерпілим, ніхто його не питав і не роз`яснював наслідки.
Потерпілий ОСОБА_185 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що 15.11.2010 вони прилетіли до аеропорту ОСОБА_174 , всього їх було більше 180 осіб. Особа, яка представилася помічником ОСОБА_172 , імені якого він не знає, сказав, що потрібно здати по 100 доларів США, щоб швидко пройти реєстрацію, здало близько 50 осіб. Коли прийшли правоохоронці, цей чоловік зім`яв 100 доларів США і кинув на підлогу. Все це співробітники знімали на камеру. В аеропорту перекладачу він пояснював, що в нього з військових гроші ніхто не вимагав та не брав, і він 100 доларів взагалі не здавав. Перекладач йому сказав, щоб він не брехав, так як є камери, на що він йому запропонував їх подивитися і побачити, що він не платив, але це не було зроблено.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.177-181 протокол допиту потерпілого ОСОБА_185 ;
- т.6 а.с.184-192 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_185 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його, але цих показань він не давав, вони йому не переводилися. Тексти протоколів були готові заздалегідь, а рукописна запис від його імені зроблена під диктовку перекладача. Слідчим матеріали складались від його імені, їх не читав, а просто підписував за його вказівкою, як і всі студенти. Чому у протоколі слідчий вказав що він нібито давав 100 доларів США, йому невідомо. Під час слідства йому показали фотографії прикордонників, але він заявив слідчому, що їх не бачив, та не пам`ятає цих осіб. Ці протоколи теж були заздалегідь готові. Слова вказані від його імені в протоколах впізнання він не говорив, ці документи йому не переводилися.
Потерпілий ОСОБА_43 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що в Одесу прибули вранці. У зустрічаючого ОСОБА_172 був помічник, який сказав, що потрібно заплатити мито по 100 доларів США. Що ОСОБА_158 зробив з грошима, він не знає. Слідчих дій не було, як і допитів, просто давали підписати папери.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.135-136 постанова про визнання потерпілим ОСОБА_43 ;
- т.6 а.с.137-141 протокол допиту потерпілого ОСОБА_43 ;
- т.6 а.с.145-153 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_43 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, заходили в кабінет по 4 людини і розписувалися. Понятих, як і перекладача, під час впізнання по фото не було. Чи хоче він бути потерпілим, ніхто його не питав і не роз`яснював наслідки.
Потерпілий ОСОБА_47 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що в Одесу прибули вранці. Зустрічаючий ОСОБА_158 сказав, що потрібно заплатити по 100 доларів США за проходження кордону. Він дав йому гроші, у ОСОБА_172 був листочок, на якому записувалися імена тих, хто здав гроші. Що ОСОБА_158 зробив з грошима, він не знає, сказав, що передасть їх у кабіну, але він допускає, що ОСОБА_158 міг їх залишити собі. Слідчих дій не було, як і допитів, просто давали підписати папери.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.213-214 постанова про визнання потерпілим ОСОБА_47 ;
- т.6 а.с.215-219 протокол допиту потерпілого ОСОБА_47 ;
- т.6 а.с.223-231 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_47 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, заходили в кабінет по 4 людини і розписувалися. Понятих під час впізнання по фото не було, впізнавав людину, яку бачив в аеропорту. Чи хоче він бути потерпілим, ніхто його не питав і не роз`яснював наслідки.
Потерпілий ОСОБА_186 підтвердив свідчення попередніх потерпілих та показав суду, що 15.11.2010 прибули в Одесу. Зустрічаючий ОСОБА_158 сказав, що треба заплатити по 100 доларів США, для кого не говорив, він дав йому ці гроші. Між студентами крутився помічник ОСОБА_172 , який, можливо, теж збирав гроші. Паспорт у нього ОСОБА_158 не брав, що ОСОБА_158 зробив з грошима, він не знає, але він припускає, що той міг їх залишити собі.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду було надано:
- т.6 а.с.233-234 постанова про визнання потерпілим ОСОБА_186 ;
Потерпілий пояснив суду, що підпис під цим протоколом його. На слідстві ні про що не питали, дали підписати готові папери, а власноручний напис писав під диктовку перекладача. На фотографії впізнав людину, яку бачив в аеропорту. Чи хоче він бути потерпілим, ніхто його не питав і не роз`яснював наслідки.
Потерпілий ОСОБА_42 показав суду, що в Одесу прилетів вранці. Зустрічаючий ОСОБА_158 переговорив з прикордонником і після цього сказав, що треба заплатити по 100 доларів США, або повернуть назад. Зібрані гроші ОСОБА_158 загорнув між двома листочками. Потерпілий не пам`ятає, чи бачив він особисто, як ОСОБА_158 передавав їх у кабіну. Три дівчини відмовилися здавати. Потерпілий пояснив суду, що він не впевнений в тому, що ОСОБА_158 передавав їм саме вимоги ОСОБА_13 .
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.6 а.с.118-122 протокол допиту потерпілого ОСОБА_42 ;
- т.6 а.с.125-133 протокол проведення впізнань за фотографіями потерпілим ОСОБА_42 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Допитували одночасно по 5-6 чоловік, це займало не більше години на всіх. Перекладач перекладав готовий текст, він його підписував, як такого допиту не було, так було 2 або 3 рази. Їм приносили папери, клали перед ними, і говорили підписати, спочатку протокол, потім фотографії також по 4-5 чоловік. Протоколи вже були набрані. Був слідчий і перекладач.
Потерпілий ОСОБА_187 показав суду, що 15.11.2010 він прилетів в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з ОСОБА_151 . В аеропорту їх зустрічав, раніше йому незнайомий, представник університету ОСОБА_188 , який сказав їм покласти по 100 доларів США в паспорти, а хто не заплатить, той повернеться додому. При цьому він ні на кого не посилався. З ОСОБА_13 . Джафер розмовляв, але про що йому невідомо. Гроші він поклав в паспорт та передав зустрічаючому, куди вони поділися йому невідомо. Чи всі поклали гроші в паспорти, йому також невідомо. Папку з документами і його паспортом тримав ОСОБА_189 , але чи передав він її прикордонникам, він не бачив. Грошей у цій папці він не бачив. Перевірку він проходив першим, документи знаходилися у ОСОБА_190 , який діставав по одному паспорту і подавав їх у кабіну. Ніяких грошей при передачі документів та паспорту він не бачив. ОСОБА_16 ставила запитання, а ОСОБА_189 перекладав. Потерпілий пояснив, що знаходячись біля стійки кабіни, йому не було видно поверхню столу, за яким сиділа жінка.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.7 а.с.205-209 протокол допиту свідка ОСОБА_187 ;
- т.7 а.с.233-236 протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_187 .
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були готові заздалегідь, заходили в кімнату деканату по 2-3 людини, де перевіряли анкетні дані і вони розписувалися. Реально його опитували, задаючи питання, тільки один раз, одразу в аеропорту м.Одеси. На запитання головуючого після оголошення протоколу допиту потерпілого із пред`явленням відеозаписів з камери спостереження 1(01), розташованої у приміщенні зали прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», ОСОБА_187 пояснив, що чув про цей запис, але він його не бачив і таких показів не давав. У його присутності ОСОБА_16 ніяких грошей ОСОБА_13 не передавала.
Потерпілий ОСОБА_124 показав суду, що 15.11.2010 він приїхав в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з Іраку. В аеропорту їх зустрічав, раніше йому незнайомий, представник університету ОСОБА_188 , який сказав їм піти в кімнату біля туалету і покласти по 100 доларів США в паспорти. Гроші він поклав в паспорт, вони не виглядали, та передав зустрічаючому, який склав паспорти в пластиковий пакет і віддав в кабіну, де сиділа жінка-офіцер. Перший пройшов, після чого з`явився спецназ. Паспорт віддали потім, без грошей. Посередник дуже погано знав російську мову.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.8 а.с.215-220 протокол допиту потерпілого ОСОБА_124 ;
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові.
Потерпілий ОСОБА_121 показав суду, що 15.11.2010 він прилетів в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з Іраку. В аеропорту їх зустрічав, раніше йому незнайомий, представник університету ОСОБА_188 , який сказав їм піти в кімнату біля туалету і покласти по 100 доларів США в паспорти, щоб не було видно на камері. Гроші він поклав в паспорт, вони не виглядали, та передав зустрічаючому, який склав паспорти в пластиковий пакет і віддав в кабіну, де сиділа жінка-офіцер. Перший пройшов, після чого з`явився спецназ. Паспорт віддали потім, без грошей.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.8 а.с.111-115 протокол допиту свідка ОСОБА_121 ;
- т.8 а.с.132-137 протокол допиту потерпілого ОСОБА_121 ;
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Посередник дуже погано знав російську, тому його замінили на іншого перекладача. Перекладач перекладав тільки 1 і 2 сторінки, викликали по 3 людини. Надавали фотографії людей, яких він бачив в аеропорту.
Потерпілий ОСОБА_191 показав суду, що 15.11.2010 він прилетів в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з Іраку. В аеропорту їх зустрічав представник університету ОСОБА_188 . Зустрічаючий сказав покласти по 100 доларів США в паспорти, інакше не пропустять. Кожен, в тому числі і він, поклав гроші в паспорт, у згорнутому вигляді, щоб вони не виглядали, та передав зустрічаючому. Він не бачив, що ОСОБА_189 робив з паспортами. З`явився спецназ, з їх групи ніхто не пройшов. Із заявою нікуди не звертався. У ОСОБА_192 допитували слідчий і перекладач, відеозапис з камери спостереження не показували, пред`являли фотографії для впізнання, при цьому були присутні, крім нього, тільки слідчий і перекладач, понятих не було.
Судом, за власною ініціативою, потерпілому для огляду були надані:
- т.9 а.с.112-116 протокол допиту свідка ОСОБА_191 ;
Потерпілий пояснив суду, що підписи під цими протоколами його. Цих свідчень він не давав. Тексти протоколів були заздалегідь готові. Фрази, зазначені в протоколі, йому не знайомі, слово «хабар» не вживалося.
За клопотанням прокурора допит потерпілого був припинений, у зв`язку з зайнятістю перекладача в навчальному процесі. Учасники судового засідання заперечували, висловивши припущення про можливий вплив прокурора на потерпілого. Після перерви (з 12 по 24 листопада 2012 року) суд продовжив допит потерпілого ОСОБА_193 з оголошення протоколів пред`явлення проведення впізнання по фотографії з участю потерпілого (т.9 а.с.120-130) і пред`явлення йому на огляд вищевказаних протоколів. Потерпілий пояснив, що деталі цієї процедури він не пам`ятає, але згадав, що при цьому, крім нього, слідчого і перекладача, були присутні ще 2 людини, а свідчення його друкував слідчий. Відповідаючи на наполегливі запитання захисника, потерпілий пояснив, що зранку його викликали в деканат, після чого його чекала чорна машина з водієм, якого він не знає, останній привіз його в суд. До допиту співробітники прокуратури з ним не спілкувалися. З водієм він теж ні про що не спілкувався, але той йому сказав, що «ти свідок і щоб все розповідав як пам`ятаєшь». Після оголошення судом протоколу допиту потерпілого (т.9 а.с.134-139) ОСОБА_191 підтвердив раніше дані в суді показання, і пояснив, що цього допиту не пам`ятає, а викладені в ньому обороти мови, службові назви, прізвища і звання прикордонників йому ніколи не були відомі і назвати їх при допиті він не міг.
Потерпілий ОСОБА_194 показав суду, що 15.11.2010 він прилетів в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з Іраку. В аеропорту їх зустрічав, раніше йому незнайомий, представник університету ОСОБА_188 , який сказав їм піти в кімнату біля туалету і покласти по 100 доларів США в паспорти, щоб не було видно на камері. Гроші він поклав в паспорт, вони виглядали, та передав зустрічаючому. При його допиті в Тернополі слідчий набирав текст на комп`ютері, задавав йому запитання і записував відповіді протягом 30-40 хвилин. Крім слідчого і перекладача, в кабінеті були присутні ще 2 людини, які просто сиділи.
Потерпілий ОСОБА_195 показав суду, що 15.11.2010 він прилетів в Одесу для подальшого переїзду в м. Тернопіль для навчання з групою громадян з Іраку. В аеропорту їх зустрічав, раніше йому незнайомий, представник університету ОСОБА_188 , який сказав їм піти в кімнату біля туалету і покласти по 100 доларів США в паспорти, щоб не було видно на камері. Гроші він поклав в паспорт, їх не було видно, та передав зустрічаючому. Після того, як зайшов спецназ, в аеропорту їх допитували по 3-4 людини в кабінеті, де підписували папери.
У ОСОБА_192 спочатку всіх завели в аудиторію, ставили загальні питання чи давали вони гроші або не давали, а потім вони заходили по одному в кімнату, де був слідчий, який набирав текст на комп`ютері, задавав йому запитання і записував відповіді протягом 30-40 хвилин.
Свідчення останніх трьох потерпілих за обставинами виконання з ними наслідком процесуальних дій суд оцінює критично, як з урахуванням попередніх показань потерпілих, так і з урахуванням думки захисту та заяви потерпілого ОСОБА_193 про його позапроцесуальні контакти по справі, що мали місце 24.11.2014.
Судом досліджено, в тому числі, наступні документи:
- протокол огляду місця події кабіни паспортного контролю №4 зали прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» від 15.11.2010, згідно якого вбачається, що 15.11.2010 під час огляду співробітниками УСБУ в Одеській області цієї кабіни на її стійці були виявлені та вилучені грошові кошти в сумі 380 доларів США (т.1 а.с.186-190).
На думку суду, цей документ не спростовує версію підсудного ОСОБА_15 про те, що виявивши в паспорті однієї з жінок гроші, він намагався їх повернути ОСОБА_196 , однак цьому завадили співробітники СБУ, в результаті чого купюри виявилися на стійці. Крім того, сума 380 доларів США, зазначена звинуваченням як хабар, отриманий ОСОБА_15 від трьох потерпілих(не допрошені слідством та судом, які зібрали по 100 доларів США, згідно «заочної» постанови про визнання їх потерпілими, т.4 а.с.72-77) ніяк не співвідноситься із законами арифметики, як і твердження слідства в процесуальних документах, що в кабіні №4 було виявлено та вилучено 4300 доларів США (4000+300), тоді як, згідно обвинувального висновку і протоколів огляду місця події від 15.11.2010 кабіни №4, там було виявлено та вилучено 4380 доларів США;
- протокол додаткового огляду місця події від 15.11.2010 кабіни паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», який проводився із застосуванням відеозапису за участю ОСОБА_15 , згідно якого він у присутності понятих, добровільно, показав на потайний виступ у столі кабіни №4 та дістав з нього грошові кошти в сумі 4000 доларів США (т. 1 а.с.231-234);
- відеокасета «Panasonic» з записом додаткового огляду місця події від 15.11.2010 кабіни паспортного контролю №4 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», який проводився за участю ОСОБА_15 .
На думку суду, цей документ не спростовує версію, викладену підсудним ОСОБА_15 про те, що місцезнаходження цих грошей йому стало відомо від якогось співробітника СБУ, коли він перебував удень 15.11.2010 у військовій прокуратурі. При розгляді цієї версії підсудного, суд взяв до уваги наступне:
Згідно протоколу огляду місця події від 15.11.2010 кабіни №4 (т.1 а.с.186-190), під час огляду інших коштів, крім 380 доларів США, виявлено та вилучено не було.
Допитаний судом у якості свідка співробітник УСБУ ОСОБА_166 пояснив, що вранці, 15.11.2010, він брав участь у оператино-розшукових справах в Одеському аеропорту, в ході яких, при огляді кабіни №4 були виявлені 300 доларів США (!!!). Про 4000 доларів США, переданих ОСОБА_15 , їм стало відомо від Юсафа, але вони їх не змогли знайти, і тільки ввечері гроші були виявлені.
Допитані підсудні, свідки інспектора відділу прикордонної служби «Одеса-аеророрт» ОСОБА_197 та ОСОБА_198 показали суду (кожний окремо), що кабіни в залі прильоту Одеського аеропорту, де вони несли службу, мають вільний доступ, не опечатуються, не закриваються, сигналізацією або іншими пристроями, що дозволяють забезпечити їх збереження, не обладнані. Інспектора переміщуються під час служби між кабінами, з метою несення служби, у тому числі, користування телефоном і ксероксом, розташованими не у всіх кабінах, їх не оглядають. Крім того, інспектора відвідують туалетну кімнату, яка розміщується у цьому ж залі, чи виходять за його межи для відпочинку та інших справ.
Допитана в якості свідка інспектор відділу прикордонної служби «Одеса-аеророрт» ОСОБА_197 показала суду, що на момент подій була начальником відділення №4 відділу «Аеропорт». 15.11.2010 вона не працювала і її викликали на роботу для заміни попередньої зміни. Вона прибувши, побачила, що сталося, і через деякий час, за вказівкою керівництва заступила в кабіну №4 біля 12 години. Їй повідомили, що кабіну вже перевірили. Кабіна не була опечатана, чи закрита, до неї доступ кого-небудь був вільний, вона взагалі не закривається, так як це не передбачено і контролер в ній знаходиться тільки в ту годину, коли виконує обов`язки по перевірці документів, а в інший час у кімнаті відпочинку змін. Двері в кабіну були розкриті, у ній все було в хаотичному стані, лежали якісь блокноти та ручки. З комп`ютера вона помітила, що в цей день вже працював у цій кабіні ОСОБА_15 . З 12 години вона періодично знаходилась в кабіні №4, якщо була необхідність і періодично відлучалась, якщо в цьому була необхідність, при цьому доступ до кабіни був вільний для кожного, хто перебував у залі прильоту. Приблизно після 15 години, коли вона здійснювала контроль, прибули старший зміни, працівники прокуратури і «Альфи», та попросили її зупинити роботу і вийти з кабіни. Вона вийшла та знаходилась біля кабіни №4. Співробітники прокуратури зайшли в кабіну, одночасно дзвонили по телефону, і щось в ній дивилися. Свідку було не видно, що вони там робили, оскільки знаходилася приблизно в 5 кроках від кабіни, але за звуками вони щось то відкривали, то закривали. З керівництва, на її думку, нікого не було. Все це тривало хвилин 10, при цьому ОСОБА_15 точно не був присутній. Після чого свідку сказали, що вона вільна, і вона піднялася наверх і більш вниз не спускалася. Крім цього, свідок ОСОБА_197 показала, що з цього приводу її під час слідства до прокуратури не викликали та не допитували.
Підсудний ОСОБА_15 пояснив суду, що коли його завели в кабіну №4 на додатковий огляд, близько 18 години, на вулиці було темно, зал прильоту був порожній, як і кабіни. На його думку, покази свідків, як і раніше допитаного підсудного ОСОБА_14 , який також періодично знаходився в цей час в залі прильоту аеропорту, підтверджують раніше дані ним показання.
Допитаний у якості свідка співробітник УСБУ ОСОБА_199 підтвердив суду покази свідків ОСОБА_197 і підсудного ОСОБА_15 в тій частині, що додатковий огляд кабіни №4 проводився після 15 годин, швидше за все в інтервалі часу з 16 до 18 годин, тобто вже було темно. При цьому, свідок показав суду, що в аеропорт він прибув в районі 11 години в складі слідчо-оперативної групи для участі в огляді місця події. В цей час там вже були співробітники УСБУ та прокуратури. В одному з кабінетів аеропорту, фігурант справи спочатку заявив про схованку, а потім свідок складав у присутності понятих протокол, в ході якого фігурант показав на кабіну, в якій нікого не було, і вона, на думку свідка, була закрита на ключ. Кабіну відкрили і особа, одним рухом, просунула руку під стіл і витягнула гроші 4000 доларів США. Все це знімалося на відео. Перед цим особа самостійно прибула у вищевказаному інтервалі часу в кабінет, який їм був наданий для допиту свідків. Після заяви особи про бажання показати схованку, ОСОБА_199 відразу, без складання будь-яких документів та прийняття заяви, з метою забезпечення збереження грошових коштів, невідкладно провів огляд місця події , вилучив грошові кошти, про що склав відповідний протокол. Після цього, на своєму особистому транспорті, доставив особу до прокуратури гарнізону.
Підсудний ОСОБА_15 пояснив суду, що в аеропорт його привезли в наручниках, і в них його туди завели. Там, на його прохання, їх зняли перед тим, як йти в зал. Йому сказали, що коли зайдеш в кабіну, необхідно буде просунути руку у верхню «шухлядку» і простягнути руку нагору. Кабіна була відкрита, з неї був винесенний стілець і інші предмети.
Обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_15 в редакції Постанови прокурора від 15.05.2014 стверджує, що 15.11.2010 ОСОБА_15 вимагав від 15 потерпілих хабар і отримав його в розмірі 1500 доларів США.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_200 , в тому числі в частині того, що ОСОБА_15 прибув в кабінет самостійно, оскільки після усної заяви особи свідок без прийняття відповідної заяви від ОСОБА_15 самостійно провів огляд місця події, після чого на своєму особистому транспорті доставив ОСОБА_15 в прокуратуру.
У спростування показів свідка ОСОБА_200 та підтвердження показів підсудного ОСОБА_15 в цій частині служить досліджений судом протокол прийняття усної заяви про явку з повинною ОСОБА_15 (т.1 а. с. 226-229), час складання якого зазначено 15 годин 40 хвилин, а з його тексту вбачається, що ОСОБА_15 15.11.2010 з`явився з повинною до військової прокуратури Одеського гарнізону.
Суд приймає до уваги, що в ході перегляду відеозапису, додаткового протоколу огляду місця події кабіни паспортного контролю №4 від 15.11.2010 учасники процесу звернули увагу на той факт, що після відкриття дверей кабіни, на відео видно, що ящики вже відкриті, а крісло знаходиться за межами кабіни, що підтверджує показання свідка ОСОБА_197 в частині проведення співробітниками правоохоронних органів огляду кабіни №4 після 15 годин, до початку огляду з участю ОСОБА_15 . В матеріалах справи дані про такі дії відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним, для встановлення істини, забезпечення законних прав підсудних та усунення протиріч провести додаткові слідчі дії з метою встановлення і уточнення всіх вищевикладених обставин, що передувають, і що мали місце в момент проведення додаткового огляду місця події кабіни №4 15.11.2010, що можливо тільки в ході додаткового розслідування;
Компакт-диск DVD-R» (т.3 а.с.55) та фототаблиця до протоколу огляду документа (т.3 а.с.83-187) містить відеозаписи камер спостереження залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса» за 15.11.2010 в період 05 години 30 хвилин до 08 години 00 хвилин.
На думку суду, цей документ, зокрема, підтверджує факт перебування на службі в зазначений період часу ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , знаходження в залі пасажирів рейсу (рейсів), які прибули в аеропорт. Дані громадяни та співробітники прикордонної служби, у деяких з яких перебували в руках різні предмети, переміщалися по залу прильоту, спілкувалися між собою;
- протокол огляду місця події від 15.11.2010 кабіни паспортного контролю №2 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», який проводився із застосуванням відеозапису, згідно якого в присутності понятих, у приміщені кабіни, на підставці столу для клавіатури, були вилучені грошові кошти в сумі 210 дол.США, які складалися із трьох купюр номіналом 50 дол. США, 2 купюри номіналом 20 дол. США та двох купюр номіналом 10 дол.США (т.1 а.с.191-196);
- відеокасета «Panasonic» із записом огляду місця події від 15.11.2010 кабіни паспортного контролю №2 залу прильоту міжнародного аеропорту «Одеса», згідно якого в присутності понятих, у приміщені кабіни, на підставці столу для клавіатури, були вилучені грошові кошти в сумі 210 дол.США(т.1 а.с.197-209).
На думку слідчого, грошові кошти були виявлені і вилучені з-під клавіатури комп`ютера, розміщеної на цій підставці.
Суд вважає, що даний документ не спростовує версію ОСОБА_16 про те, що в процесі роботи в кабіні №2 вона використовує для роботи за комп`ютером клавіатуру, що знаходиться на поверхні робочого столу, а на розміщеної під стільницею висувній полиці (підставки для клавіатури) предмети їй не видно, як при вході в кабіну, так і під час роботи. Полиця для клавіатури в роботі не використовується всіма, оскільки це вкрай незручно. З урахуванням того, що доступ до кабіни здійснюється вільно, їй невідомо хто і за яких обставин розмістив там грошові кошти.
Допитаний у якості свідка співробітник УСБУ ОСОБА_201 пояснив суду, що 15.11.2010 він брав участь у ОРЗ в аеропорту «Одеса» і зокрема проводив огляд кабіни прикордонного контролю № НОМЕР_3 . На висувній полиці чи на клавіатурі для комп`ютера, чи під нею він виявив долари США в зім`ятому вигляді. ОСОБА_16 нічого не пояснювала. Після оголошення судом показів свідка на досудовому слідстві (т.12 а.с.24-35) ОСОБА_201 пояснив, що відсутність у протоколі першого допиту і наявність у протоколі додаткового допиту його показань про те, що на цій же полиці перебували 2 запрошення з Тернопільського університету пояснюється тим, що в ході слідства він переглянув відео ОМП і побачив дані документи.
Суд критично оцінює покази свідка, оскільки бере до уваги те, що в ході перегляду відеозапису протоколу ОМП кабіни паспортного контролю №2, учасники процесу звернули увагу на той факт, що клавіатура знаходиться на столі, тоді як гроші на висувній полиці серед паперів. У досліджуваному судом протоколі відсутня згадка про виявлення і вилучення будь-яких інших предметів, крім грошових коштів;
- протокол відтворення обстановки та обставин події від 06.04.2011 (т.9 а.с.208-215), згідно з яким слідчий ОСОБА_146 відтворив обстановку, що мала місце в кабіні паспортного контролю № НОМЕР_3 і встановив обставини, на думку слідства, що виключають можливість необізнаності ОСОБА_16 про наявність на підставкі для комп`ютера грошових коштів.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_201 в частині знаходження клавіатури комп`ютера і запрошень для студентів з Тернопільського університету на висувній полиці столу, оскільки вони не співвідносяться з матеріалами кримінальної справи, дослідженими судом, у тому числі протоколом відтворення обставин події від 06.04.2011 згідно якого клавіатура знаходиться на столі. При цьому сама полиця повністю очищена від будь-якого майна, за винятком кількох купюр, тоді як згідно з показами свідка ОСОБА_201 , який проводив огляд кабіни №2, на цій полиці, крім клавіатури, грошей і двох запрошень для студентів перебували й інші папери, які не вилучалися. Фото №3( т.9 а.с.214) на думку слідчого свідчить про видимість купюр, розміщених на краю висувної підставки, людям, які входять в кабіну №2. Суд приймає до уваги версію слідчого, але відзначає наступне: фотографія виконана оператором, чиї руки явно знаходяться не на висоті людини середнього зросту в положенні стоячи, а значно нижче, при цьому на фотографії проглядається тільки край полиці, а знаходження грошових коштів саме там, а не глибше, протоколом огляду місця події (т.1 а.с.191-196) не встановлено. Крім того, згідно показів свідка ОСОБА_166 , гроші знаходилися в зімятому стані.
Численні коментарі (особливо висновки ОСОБА_146 ) слідчого розміщені, як під фотографіями в фототаблицях, так і в обвинувальному висновку висловлені ним у ході допиту в суді в основному є тільки припущення слідчого і не підтверджені відображеними на них подіями. Судом при їх огляді не встановлено і не виявлено візуалізованих даних, безперечно підтверджуючих факти переміщення грошових коштів від громадян до співробітників прикордонної служби України.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним, для встановлення, забезпечення законних прав підсудних та усунення протиріч провести додаткові слідчі дії з метою встановлення та уточнення усіх вищевикладених обставин, що передувають, і що мали місце в момент проведення огляду місця події кабіни №2 15.11.2010, що можливо тільки в ході додаткового розслідування.
Допитаний в якості свідка співробітник військової прокуратури, член слідчо-оперативної групи у кримінальній справі ОСОБА_202 показав суду, що будучи в 2010 році, включений до складу слідчої групи по цій справі, виїжджав у відрядження для виконання слідчих дій разом з ОСОБА_146 до м. Харкова та м.Тернополя. У відрядженнях проводив допити потерпілих, проводив з їх участю впізнання обвинувачених та інші дії. Його дії відповідали вимогам закону і він складав відповідні процесуальні документи у відповідності до Закону. Також ОСОБА_202 показав, що слідчі дії вони починали здійснювати приблизно з ранку до вечора, з перервою на обід. У відрядженні знаходились по кілька діб. В робочий день він та ОСОБА_163 проводив допити та інші слідчі дії приблизно з 10 студентами, при цьому кожен з них під час слідчих дій витрачав по 1,5-4 години на кожного потерпілого для складання процесуальних документів. Для забезпечення явки потерпілих їх заводили в аудіторію, де він з ОСОБА_146 працював у різних кутках, було два перекладача та поняті. Після надання судом для огляду свідку ряду процесуальних документів(т.1 а.с.238-244) той визнав факти «технічних помилок» в наданих йому документах. Процесуальні документи у справі він не фальсифікував та не вносив до протоколів свідчення осіб без їх допиту.
Допитаний в якості свідка співробітник військової прокуратури ОСОБА_146 показав суду, що в 2010-2011 роках в його провадженні перебувала дана кримінальна справа. Заяв щодо підсудних від громадян не було, оперативна справа не заводилася, безпосередньо в огляді місця події він участі не приймав. Клопотань від експерта про відібрання голосів від інших осіб не надходило. Експерт зазначив, що голос на запису, ймовірно, належить ОСОБА_13 , файл не перероблявся, записуючий пристрій нібито загубився. Свідок підтвердив, що в ОСОБА_203 , по мірі з`явлення, потерпілі перебували в одній аудиторії, де відбувався допит, інакше б він їх не зібрав. Після допиту декількох осіб, був надрукований текст, який зачитував перекладач у готовому вигляді, а громадяни Іраку його підтверджували. Він, як слідчий, не бачив підстав для докладного опитування кожного потерпілого. Час тривалості допиту, зазначене в протоколах, насправді могло бути значно менше, тобто воно інше, ніж зазначено в протоколах. Свідок пояснив, що навіть якщо протокол складався в інший час, ніж там вказано, то він не вважає це порушенням. На думку ОСОБА_204 на відеозапису видно, як ОСОБА_15 віддав гроші ОСОБА_178 , останній їх забрав, а коли співробітники СБУ сказали «руки на стійку» повернув їх на місце. Очні ставки не проводив, так як студенти були зайняті з ранку до вечора, не вважав необхідним усувати суперечності між показами свідка та підсудними. ОСОБА_14 був запрошений в прокуратуру, він ознайомив його з показами Одеської групи, той не визнав провину і він його затримав. Перебуваючи на гауптвахті, після роз`яснення йому наслідків, каяття або його відсутності ОСОБА_14 , відмовившись від адвоката, повністю визнав провину, в тому числі під відеозапис і він відпустив його на підписку про невиїзд.
На запитання учасників судового засідання, чи чинив ОСОБА_146 тиск на затриманих, чи застосовував він незаконні методи дізнання і слідства, свідок відповів, що ні, про що на його думку, свідчить, що ані ОСОБА_14 , ані ОСОБА_15 не звернулися до суду з оскарженням міри запобіжного заходу, тоді як дослідження матеріалів справи показало, що ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_15 в суд для обрання міри запобіжного заходу не доставлялися. ОСОБА_13 свою вину у вчиненні аналогічного злочину не визнав, був заарештований і запобіжний захід було змінено апеляційним судом. Слідчий заявив, що з урахуванням специфіки ситуації, що утворилася, у нього не було можливості ознайомлювати потерпілих з матеріалами кримінальної справи, а в КПК «прописати всі життєві ситуації просто неможливо». Свідок пояснив, що він не може відповісти на питання, чому в протоколах допиту потерпілих зазначено, що вони передали гроші, тоді як у суді заявили, що ні, був поток людей, з якими працював перекладач. Протоколи огляду місця події співробітниками СБУ складалися на «пів аркуша» і в ході перегляду відеозапису він давав свою оцінку, заповнюючи неповноту, переглядаючи відеоматеріали по справі, робив «умовиводи по своєму розумінню». Перед закінченням допиту слідчий попросив суд критично ставитися до показань потерпілих, які відрізняються від їх свідчень на слідстві, у зв`язку з їх переведенням у суді перекладачем захисту, так як їх не можна перевірити.
Оцінюючи показання потерпілих і свідка, матеріали кримінальної справи в їх сукупності у суду є підстави вважати, що слідчими ОСОБА_146 та ОСОБА_202 в процесуальні документи справи були внесені відомості, що не відповають фактичним обставинам, а протоколи допитів свідків і потерпілих та інші процесуальні документи за їх участю складені з грубими порушеннями вимог ст.ст. 49, 85, 122, 127, 128, 130, 167, 170, 171, 174, 176, 217 КПК України (1960р.). Виконані за однією схемою документи - протокол допиту в якості свідка, постанова про визнання особи потерпілою, протокол допиту потерпілого, протоколи пред`явлення особи для впізнання (5 документів для кожного обсягом 24-28 друкованих аркушів формату А4, різниця виключно в кількості протоколів впізнання) складають для Харкова приблизно 200 виготовлених документів обсягом більш як 1000 друкованих аркушів, а для Тернополя 75 документів обсягом близько 400 друкованих аркушів. Суд висловлює впевненість, що ці документи в такому обсязі, в зазначений у них період часу, з зазначеними особами не складалися. Вивчення змісту наведених вище документів свідчить про їх ідентичність, однакову смислову та морфологічну побудову, що дає підстави вважати, що фактично документи було підготовлено однією особою шляхом створення одного трафарету, а потім незліченного його копіювання (як і звинувачення, пред`явлене підсудним). Це ж стосується і виконання з потерпілими вимоги ст. 217 КПК України (1960р). Такі ж недоліки містять у собі і процесуальні документи, виконанні досудовим слідством з Одеською групою.
У своїх свідченнях всі допитані судом свідки і потерпілі казали про допити (опитування), що мали місце 15.11.2010 в приміщенні аеропорту. Захист неодноразово звертав увагу суду на те, що в матеріалах справи немає жодного документу, складеного з їх участю 15.11.2010. У суду викликає здивування твердження прокурора (а.5, Заперечення), що слідчими прокуратури 15.11.2010 в аеропорту проводилися допити іноземних громадян в якості свідків, про що є документи в матеріалах справи. Всі 34 допитаних судом потерпілих заявили про проведення з ними слідчих дій (перевірочних заходів) 15.11.2010 в Одеському аеропорту. Жодного протоколу з їх участю в справі немає. Всі протоколи допитів потерпілих, що досліджені судом, складені дати значно пізніше, ніж 15.11.2010. У своїх Запереченнях (а.6) державний обвинувач вказав, що збіги сенсу протоколів допитів викликано одними і ті ж самими обставинами події, учасниками якого вони були при цьому. Згідно думки прокурора, Закон вимагає, щоб показання допитуваного в протоколі викладалися від першої особи, по можливості, дослівно. При цьому прокурор визнає, що були випадки, коли з технічних причин слідчі дії відбувалися одночасно в одному приміщенні (а.8 Заперечення). Відмінність від свідчень на слідстві їх свідчень в суді викликано, на думку прокурора, залученням до участі в процесі перекладача, наданого стороною захисту та відстороненням від участі в процесі перекладача, наданого обвинуваченням (брав участь на слідстві).
Суд вважає, що протоколи слідчих дій за участю потерпілих, не «схожі», а тим більше не виконані «дослівно від імені першої особи», а виготовлені, як вже раніше говорилося, шляхом копіювання. Постановою суду від 08.05.2012 перекладач ОСОБА_205 , був відсторонений від участі у процесі і викликаний для допиту в суд (не з`явився, не допитаний), у тому числі внаслідок неналежного виконання ним вимог ст.128 КПК України (1960р.). Суд висловлює впевненість в тому, що потерпілі, допитані в суді, дали саме показання, на відміну від слідства, де ними фактично були виконані лише підписи. Що стосується якості перекладу, здійсненого перекладачем ОСОБА_206 , то судом, за клопотанням обвинувачення, до здійснення перекладу був допущений ОСОБА_207 , крім того, суд раніше вже зазначав, в ході судового розгляду учасники процесу мали можливість зіткнутися зі зміною показів потерпілим ОСОБА_208 після перерви, оголошеної судом за клопотанням прокурора під час дачі ним показів.
У своїх Запереченнях (а.9-13) державний обвинувач дуже докладно проаналізував свідчення свідків, ОСОБА_36 Абді, ОСОБА_209 , явка яких ними не була забезпечена, як основних свідків обвинувачення за всіма епізодами (потерпілими), що мали місце 15.11.2010. Суд позбавлений можливості усунути протиріччя в показах свідків, як між собою, так і потерпілими та матеріалами справи, дослідженими судом, право підсудного на належний захист пред`явленого обвинучення обмежено, оскільки прокурор посилається на докази, перевірка яких судом і захистом неможлива. У відповідності до ст.129 Конституції України та ст.16-1 КПК України (1960р.), до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, яка, зокрема, полягає в рівності процесуально-правового статусу сторін судового розгляду: обвинувачення і захисту. Ст.22 КПК України (1960р.) вимагає, щоб всі викриваючі обвинуваченого обставини були всебічно повно та об`єктивно досліджені судом, а у відповідності до ст.257 КПК України (1960р.), суд першої інстанції при розгляді справи зобов`язаний безпосередньо досліджувати докази по справі, в тому числі допитати свідків. Обвинувачення, надаючи суду докази (письмові покази свідків), які учасники процесу позбавлені можливості перевірити, набуває переваги, не передбачені Законом, а навпаки його порушують. За таких обставин, суд приймає покази свідків ОСОБА_210 , ОСОБА_209 до відома, але не може їх прийняти за основу при винесенні обвинувального вироку.
Суд вважає, що в ході додаткового розслідування підлягає встановленню місцезнаходження документів, складених за участю свідків і потерпілих 15.11.2010, місцезнаходження недопитаних судом потерпілих і свідків та проведення з їх участю, як і з участю інших потерпілих і підсудних очних ставок. У своїх Запереченнях (а.5) державний обвинувач висловив думку, що у зв`язку з відсутністю протиріч у їх свідченнях, підстав для їх проведення не було. Суд вважає, що це невірно, оскільки, як встановлено допити потерпілих фактично не проводилися, а наявні в справі протоколи лише свідчать про їх наявність.
Дослідивши матеріали кримінальної справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене підсудним у ході досудового і судового слідства, обвинувачення не коректне, є не конкретизованим і не персоніфікованим, містить у собі численні помилки і висновки, які не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи. У ньому є суттєві протиріччя і взаємовиключення, що ускладнює для суду можливість визнати його доведеним за наступними підставами:
Так, згідно з пред`явленим обвинуваченням, підсудний ОСОБА_13 26.10.2010 і 15.11.2011 входив до складу нарядів з охорони державного кордону України «Контроль за режимом», а ОСОБА_14 (26.10.2010), ОСОБА_15 (15.11.2010) і ОСОБА_16 (15.11.2010) до складу нарядів «Перевірка документів». Вивчення Наказів, Законів та Інструкцій показує, що функціональні обов`язки цих двох видів нарядів суттєво різняться, а об`єднують їх тільки спільні норми, що існують для атестованих співробітників Прикордонної служби України. Суду не зрозуміло, як при таких обставинах обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_13 ( а.72 обв. висн.) містить у собі абсолютно ідентичний перелік Актів різного характеру і призначень, у невиконанні яких він обвинувачується , як і ОСОБА_14 (а.76 обв. висн.), ОСОБА_15 (а.79-80 обв. висн.), ОСОБА_16 (а.83 обв. висн.). При цьому викликає здивування твердження прокурора, що міститься на цих аркушах, про те, що одержання хабара підсудними є порушенням вимог всіх без виключення цих численних документів і всіх без винятку своїх функціональних обов`язків. На думку суду, є логіка в твердженнях підсудних, про те, що функціональні обов`язки ними були виконані, хоча б частково, про що, зокрема, свідчать відсутність в матеріалах справи відомостей про незаконний перетин державного кордону України, кимось з осіб, які підлягали прикордонному контролю 26.10.2010 і 15.11.2010 в аеропорту м. Одеси. Яким чином ОСОБА_13 , перебуваючи в складі наряду «Контроль за кордоном» міг здійснити безперешкодний пропуск осіб через державний кордон або перешкодити такому, суду невідомо, але те, що такі повноваження йому не надано, судом достовірно встановлено.
Ще більше здивування викликає твердження слідства, що гроші підсудними були отримані за те, що вони, всупереч своєму службовому становищу, здійснили безперешкодний пропуск усіх 70 потерпілих через державний кордон України. Якщо автор цього твердження мав на увазі, що всі потерпілі по кримінальній справі не підлягали безперешкодному пропуску, то тоді, очевидно, вони повинні бути суб`єктами застосування ст.369 КК України, але ніяк не потерпілими. Згідно свідчень допитаних судом 34 потерпілих, ні один з них не звертався до правоохоронних органів з заявою про злочин, вчиненим щодо них та заподіяння їм шкоди. Практично всі потерпілі заявили суду, що відповідні постанови про надання їм цього статусу для них стали несподіванкою, про яку дізналися лише в суді. Надання їм такого статусу, на думку суду, можливо, стало для слідства способом пред`явлення обвинувачення у «вимаганні хабара», оскільки інших доказів наявності такої кваліфікуючої ознаки в їх діях суду не надано.
Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 отримали хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабар певних дій, тоді як згідно з фабулою даного епізоду, грошові кошти ними були отримані від свідків у справі ОСОБА_36 Абді і Алалаві Мохаммед Дхафер, тобто хабар одержувався ними «в інтересах третьої особи». Диспозицією ч.1 ст.368 КК України не передбачено одночасне використання кваліфікуючих ознак «з використанням предоставленної йому влади та службового положення», як це зазначено слідством, а має бути «або», тобто дії підсудних повинні бути кваліфіковані виключно по одній із ознак.
Згідно пред`явленого обвинувачення, підсудні вчинили злочин за попередньою змовою групою осіб, при цьому ані час, ані місце цієї змови, як і ділити кошти, отриманих злочинним шляхом, слідством не зазначені та не доведені. Посилання слідчого ОСОБА_146 на записи камер спостереження, розташованих у залі, неспроможна, оскільки зміст цих записів не дає безперечних підстав стверджувати про наявність в діях підсудних тих злочинів, вчинення яких їм інкримінується. Обвинувачення підсудних не персоніфіковано, а його відмінність полягає тільки в кількості епізодів і часу їх вчинення. Обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_14 є продуктом «механічно вчиненого копіювання» фрагментів обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_13 , як висловився прокурор у своїх запереченнях щодо клопотань адвоката. Результатом цього копіювання стало, в тому числі і те, що згідно обвинувачення 15.11.2010, ОСОБА_13 о 08 годині дізнався, що групу у складі 43 осіб зустрічає громадянин ОСОБА_211 . В цей же час (08 годин) ОСОБА_13 через ОСОБА_212 поставив вимогу 43 громадянам Іраку передати по 100 доларів США прикордонникам, а потім зобов`язав ОСОБА_212 зібрати ці гроші (а.69 обв.висн.) і особисто передати їх в кабіну №4 ОСОБА_15 (а.70 об.висн.). 40 потерпілих погодилися, зібрали 4000 доларів США, передали їх ОСОБА_213 і в цей же час о 08 годині, під час здійснення паспотрного контролю ОСОБА_15 , кожен раз, повторно, отримав від 40 громадян Іраку 4000 доларів США, при чому з кожного по 100 доларів США. Одночасно з цим ОСОБА_13 виказав вимогу через громадянина ОСОБА_212 до трьох громадянок Іраку, з кожної по 100 доларів США (а.71 обв.висн.) і отримав їх усі в ті ж 08 годин. Але і це ще не все. У ці ж 08 годин ОСОБА_13 дізнався, що групу у складі 15 чоловік зустрічає громадянин ОСОБА_209 . В цей же час о 08 годині ОСОБА_13 через ОСОБА_209 пред`явив 15 громадянам Іраку вимогу передати по 100 доларів США прикордонникам, а потім зобов`язав ОСОБА_214 зібрати ці гроші і особисто передати їх в кабіну №2 ОСОБА_16 . Потерпілі погодилися, зібрали 1500 доларів США, передали їх ОСОБА_215 і все в цей же час о 08 годині, в період здійснення паспортного контролю ОСОБА_16 , кожен раз, повторно, отримала від 15 громадян Іраку 1500 доларів США, при чому з кожного по 100 доларів США. Всі вищеперераховані події відбулися в один і той же час і в такому ж порядку зазначені в обвинувачені ОСОБА_15 (а.78-79 обв.висн.) і ОСОБА_16 (а.82 обв.висн.). Ще більше здивування викликає те, що за годину до цього, на думку слідчого, о 06год. 58хв. 25сек. ОСОБА_16 вже отримала від потерпілого ОСОБА_216 грошові кошти та передала о 06год. 58хв. 25сек. частину цих грошей ОСОБА_13 . Згідно твердженню обвинувачення, в ті самі 08 годин, в залі прильоту почалися оперативно-розшукові заходи, у тому числі огляд кабін паспортного контролю. Однак за твердженням слідчого, викладеному під фото №105 до протоколу від 28.11.2010 (т.3 а.с.187) камера спостереження №2(02) залу прильоту аеропорту зафіксувала о 07год. 12хв. 13сек. факт прибуття в зал співробітників СБУ і спробу ОСОБА_15 віддати ОСОБА_213 частину грошових коштів. Всі вищеперераховані події в один і той же час о 08 годині (43 потерпілих біля кабіни №4, 15 потерпілих біля кабіни №2 відбуваються кожен раз, на думку слідчого, повторно, однак чомусь кваліфікацію мають одну, спільну, тобто описану, як триваючий злочин, що охоплюється єдиним умислом, по кожному з епізодів Харківському (40 і 3 потерпілих) і Тернопільському (15 потерпілих).
В ході судового слідства після дослідження матеріалів справи і встановлення нових фактичних обставин, державний обвинувач був змушений оголосити низку постанов про зміну обвинувачення.
Постановою від 15.05.2014 підсудним ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 зменшений обсяг обвинувачення. Змінюючи обвинувачення, прокурор «механічно здійснив копіювання» перенісши у нові документи абсолютно всі вищеперераховані недоліки. Зміна обвинувачення полягала виключно у відмові від 40 потерпілих, з яких 39 не були допитані судом до того часу, а один заявив про фальсифікацію щодо його матеріалів справи і відсутність матеріальних збитків. В мотивувальній частині постанов, в обгрунтуванні їх створення була вказана одна фраза у всіх. Після перерахування абсолютно всіх 70 потерпілих для ОСОБА_13 , 43 для ОСОБА_15 і 15 для ОСОБА_16 слідувала фраза, що свідчення з їх участю «під час досудового слідства були одержані з порушенням процесуального Закону і усунути ці порушення у судовому засіданні не надалось можливим у зв`язку з їх виїздом в інші держави». Нова редакція обвинувачення відрізнялася тим, що були виключені відповідні прізвища потерпілих та зменшено підсумкові суми хабарів, тобто для ОСОБА_13 залишилося 30 потерпілих (2400 доларів США), для ОСОБА_15 залишилося 15 потерпілих (1500 доларів США) і для ОСОБА_16 3 потерпілих (300 доларів США).
Після встановлення місцезнаходження та допиту судом ще трьох потерпілих по епізоду, підсудним ОСОБА_13 і ОСОБА_16 державний обвинувач виніс постанову про збільшення обсягу обвинувачення ОСОБА_16 (17.02.2015) і ОСОБА_13 (27.07.2015) шляхом того ж механічного копіювання з перенесенням абсолютно всіх недоліків, притаманних пред`явленому на слідстві обвинувачення.
Нова (остаточна) редакція обвинувачення, не дивлячись на те, що до того часу судове слідство було фактично проведено і встановлено велику кількість обставин, що потребують кардинальної зміни обвинувачення, відрізнялася від попередньої виключно тим, що були додані три прізвища потерпілих і збільшена сума хабарів, тобто для ОСОБА_13 це 33 потерпілих (2700 доларів США), а для ОСОБА_16 6 потерпілих (600 доларів США). Інтересів ОСОБА_15 ці постанови не торкалися, а обвинувачення ОСОБА_14 залишилося в редакції 2010 року.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення неконкретизировано і містить численні помилки, і умовиводи, що не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи. У ньому містяться суттєві протиріччя і взаємовиключення, що, зокрема, позбавляє суд можливості визнати його доведеним. Неконкретне і суперечливе обвинувачення позбавляють особу можливості ефективно здійснювати свій захист, що відповідно до вимог ст.ст.132, 141 КПК України (1960р.) порушує право обвинувачених на захист.
До теперішнього часу постанови про зміну обвинувачення в різних редакціях вручені 21 потерпілому, з яких інтереси 17 цими постанови порушені не були, в тому числі, 4 потерпілим за епізодом від 26.10.2010 (Одеса, т.24 а.с. 16,18,20,22), 9 потерпілим за епізодом від 15.11.2010 ( Харків, т.23 а.с. 121 дублікат - т.4 а.с.34, т.23 а.с. 169 дублікат - т.24 а.с. 27, т.24 а.с.24, т.24 а.с.37, т.24 а.с.41, т.24 а.с.44, т.24 а.с.48, т.24 а.с.51, т.24 а.с.54) 4 потерпілим за епізодом від 15.11.2010 (Тернопіль, т.21 а.с.286, т.22 а.с.171, т.22 а.с.171 дублікат - т.22 а.с.116, т.22 а.с.171 дублікат - т.24 а.с.41).
З числа вручених постанов 4 потерпілим (з 37!), інтересів яких вони стосувалися (виключених з обвинувачення постановою від 15.05.2014), 3 потерпілих за епізодом від 15.11.2010 (м. Харків), у тому числі :
- ОСОБА_217 (не допитаний), отримав постанову 24.11.2015 в м. Харків (т.3 а.с.109) поставив позначку «отримав», не висловивши свою думку про його суть, а 25.07.2016 висловив побажання підтримати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі (т.24 а.с.31);
- ОСОБА_62 (не допитаний), отримав постанову 25.11.2015 в м. Харків(т.23 а.с.133) поставив позначку «отримав» не висловивши свою думку про його суть, тобто не відмовився підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі;
- ОСОБА_218 (допитаний), отримав постанову 24.11.2015 в м. Харків(т.23 а.с.157) поставив позначку «отримав», 08.07.2016 в м. Харків(т.24 а.с.12), висловив побажання підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі і попросив суд розглянути справу без його участі(!);
Один потерпілий за епізодом від 15.11.2010 (м. Тернопіль) :
- ОСОБА_219 (не допитаний), отримав постанову 24.11.2015 в м. Харків (т.23 а.с.145) поставив позначку «останову отримав», а 06.09.2016 (т.24 а.с. 6-8) висловив побажання підтримати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. У суду є підстави вважати, що ця заява є фотокопією, але воно надійшло до суду з супровідним листом.
Здивування у суду викликає та обставина, що прокурор не забезпечив явку цих (3 з 4) потерпілих до суду. Відмовившись від обвинувачення в цій частині і виконуючи доручення суду в порядку ст.315-I КПК України (1960р.), про виконання вимог ч.ч.3-5 ст.277 КПК України (1960р.) виконав дане доручення всупереч своєї позиції відносно ОСОБА_220 , ОСОБА_221 , ОСОБА_222 фактично залишив суд можливості завершити судовий розгляд шляхом винесення вироку. Заява, надана до суду прокурором від потерпілого ОСОБА_218 змушує суд звернути на нього особливо увагу. Потерпілий був допитаний 18.06.2013 в м.Харків в ході виїзного засідання суду, в цьому ж складі суду, за участю прокурора ОСОБА_4 . При цьому, він заявив, що злочин відносно нього не здійснювався, грошей не давав, заявляв про це перекладачеві в м. Одеса, в м. Харків його фактично не допитували, потерпілим себе не вважає. Прокурор був змушений відмовитися від обвинувачення по цьому епізоду, але прізвище потерпілого було вказано в постанові у загальному ряду з одним і тим же формулюванням, зазначеним судом вище. Суд утруднюється дати іншу оцінку цьому факту, ніж як підтвердження численних заяв потерпілих по справі про численні фальсіфікації, допущені слідством при оформленні процесуальних документів по справі.
Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.277 КПК України (1960р.) у разі зменшення обсягу обвинувачення, прокурор оголошує постанову та вручає її копії, як підсудному, так і потерпілому, а суд повинен роз`яснити потерпілому його право на можливе підтримання їм обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. На теперішній час суд позбавлений можливості виконати вимоги ч.ч.4,5 ст.277 КПК України (1960р.), що тягне за собою істотні порушення прав підсудних та потерпілих. Суд досліджує та оцінює докази в раніше пред`явленому обсязі при цьому бере до уваги і враховує постанови прокурора в порядку ст.277 КПК України (1960р.). Підсудні змушені захищатися від усього обсягу раніше пред`явленого обвинувачення, маючи при цьому повне право, передбачене ст.ст.275,277 КПК України (1960р.) на його зменшення, а потерпілі позбавлені можливості підтримувати обвинувачення у раніше заявлених обсягах мінімум 3 потерпілих, або позбавлені можливості висловити суду свою правову позицію (34 потерпілих).
У своїх Запереченнях на клопотання адвокатів про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, на 14 аркушах, державний обвинувач, зазначивши, що справа розглядається протягом 6 років, не згадав про те, що за цей час обвинуваченням надано суду для допиту менше половини з 70 потерпілих по справі і жодного разу не згадав про проблеми, що виникли у зв`язку із застосуванням ним ст.277 КПК України (1960р.). При цьому, з моменту останньої зміни обвинувачення, 17.02.2015 (постановою від 07.07.2015 обсяг обвинувачення не змінювався), минуло близько двох років, а вручені вони тільки 4 потерпілим з 37, інтереси яких вони зачіпають.
Відповідно до п.19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід брати до уваги, що у відповідності до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вина не буде доведена в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок суду щодо забезпечення судом презумпції невинуватості та права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, об`єднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людей і основоположних свобод 1950р., яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікацію конвенції», а рішенням Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди використовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статья 62 Конституції України говорить про те, що ніхто не повинен доводити свою невинуватість в скоєному злочині. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви відносно доведеності вини особи трактуються на його користь.
Незважаючи на вищевказані вимоги закону орган досудового слідства під час розслідування зазначеної кримінальної справи допустив очевидні порушення вимог кримінально процесуального закону, не з`ясував усіх обставин справи, що привело до неповноти та невірності досудового слідства та спричинило за собою істотне порушення прав підсудних та потерпілих при виконанні вимог передбачених ст.277 КПК України (1960р.).
Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (1960р.) повернення справи для додаткового розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
В ході судового слідства судом встановлена суттєва неповнота та неправильність досудового слідства, які усунути не надається можливим, а суд, враховуючи істотне порушення прав підсудних та потерпілих при виконанні вимог передбачених ст.277 КПК України (1960р.) позбавлений можливості винести, як обвинувальний, так і виправдувальний вироки.
В ході додаткового досудового слідства органу слідства необхідно виконати:
-встановити кількість технічних пристроїв (диктафонів), їх найменування та технічні параметри, уточнити час і обставини здійснення на них записів фонограм, які перебувають на оптичному диску, всі маніпуляції, які відбувалися з носієм (носіями) інформації між етапом створення записів 26.10.2010 (імовірно) і появи «CD-RW» «Verbatium» у розпорядженні експертної установи, перевіривши законність його отримання оперативними і слідчими органами, наявність або відсутність маніпуляцій, що сталися з носієм у наслідку, тобто чи вносилися до нього будь-які зміни, змонтування, та коли саме був утворений файл та на якому пристрої. У разі призначення додаткової експертизи відео - звукозапису виконати в повному обсязі вимоги ст.ст.196-197 КПК України (1960р.), розширивши коло питань, поставлених перед експертами з урахуванням думки суду, викладеного в постанові. За підсумками виконання цього пункту прийняти правове рішення про допустимість використання предмета, долученого до кримінальної справи в якості документа (т.1 а.с.164), як джерела отримання доказів (Висновок експерта №3880, 4476/07, т.11 а.с.188-200);
-з урахуванням того, що слідство не виконало жодної процесуальної дії з громадянками Іраку ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , місцезнаходження яких було спочатку невстановлено, прийняти відповідні процесуальні рішення про законність перебування цих громадянок, як в статусі потерпілих, так і в пред`явленому підсудним обвинувачення. З урахуванням цього, прийняти процесуальне рішення щодо 380 доларів США, долучених до кримінальної справи слідством в якості речового доказу. У разі, якщо цей епізод буде залишений, провести додаткову перевірку, з метою уточнення обставин появлення даних грошових коштів на стійці кабіни №4 (т.1 а.с.186-190), в тому числі, з урахуванням того, що виходячи з обвинувачення, ця сума не могла перевищувати 300 доларів США;
-встановити місцезнаходження осіб та провести відтворення обставин події-можливого збору та передачі грошей за участю ОСОБА_18 , ОСОБА_223 , ОСОБА_224 , ОСОБА_115 до кабін паспортного контролю 26.10.2010 та 15.11.2010 для з`ясування можливих обставин, місця, способу та часу. С метою перевірки іх свідчень використовувати наявні в матеріалах справи відеозаписи, та в разі необхідності призначити відповідні експертизи;
-перевірити слідчим шляхом викладену в постанові версію ОСОБА_15 про обставини добровільної видачі ним грошових коштів (т.1 а.с.231-234). Встановити фізичні характеристики (параметри) «схованки» у кабіні паспортного контролю №4, природу його походження, тобто чи штучно створено, чи це особливість фабричного складання, притаманне всім столам, розміщеними в 2010 році в кабінах паспортного контролю №№1-5, чи використовується він (доступний) при повсякденній роботі. Оскільки у суду є достовірні дані про наявність іншої кримінальної справи за цими обставинами, встановити, чи мали місце факти використання цієї ніші в якості «схованки» у зазначений період часу в інших кабінах, в тому числі з урахуванням того, що кількість грошових коштів, вилучених працівниками СБУ в кабінах №№2,3,5 і визнаних слідством речовим доказом по справі складає 480 (?) доларів США (т.11 а.с.242);
-з метою перевірки версії ОСОБА_16 провести відтворення обставин і обстановки події з її участю, за обставинами виявлення 15.11.2010 в кабіні №2 грошових коштів у розмірі 210 доларів США, використовуючи всі наявні в матеріалах справи відеозаписи з цього приводу, оскільки достовірність аналогічної слідчої дії, виконаної слідством (т.9 а.с. 208-212) викликає обґрунтовані сумніви з раніше викладених обставинах;
-встановити місцезнаходження та долучити до матеріалів справи документи, дати їм належну оцінку, складені за участю потерпілих і свідків у справі 15.11.2010 в аеропорту м. Одеса співробітниками УСБУ та прокуратури;
-провести очні ставки з участю потерпілих і свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_223 , ОСОБА_224 , ОСОБА_115 для усунення протиріч між ними, слідчим шляхом встановити або виключити можливість присвоєння цими свідками грошових коштів, отриманих ними від потерпілих, шляхом залишення при собі або передачі іншим особам. Перевірити покази потерпілих ОСОБА_45 , ОСОБА_225 - ОСОБА_226 , ОСОБА_186 про наявність 15.11.2010 у свідка ОСОБА_227 . Абді, помічника, можливо по імені «Фаті», який, зокрема, збирав у них грошові кошти, а у свідка, у свою чергу, був «листочок» з іменами тих, хто здавав гроші;
-з урахуванням того, що в матеріалах справи знаходиться копія заяви громадянина ОСОБА_18 від 13.10.2010 (т.1 а.с.159) без відповідних реквізитів, перевірити відповідні книги обліку і з`ясувати, де знаходиться її оригінал, належним чином зареєстрований. У разі наявності такої заяви встановити причини, за якими не була заведена оперативно-розшукова справа працівниками СБУ відносно ОСОБА_13 . У зв`язку з суперечними свідченнями працівника СБУ ОСОБА_166 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_223 , ОСОБА_164 та ОСОБА_160 додатково допитати їх з приводу обставин звернення громадянина ОСОБА_18 в СБУ 13.11.2010, надання ним заяви та ії реєстрування, добровільної видачі оптичного диска, з`ясувати, які процесуальні документи (оригінали) оформлювалися, та яким чином здійснювалось спілкування між ними, а у разі суперечності у свідченнях провести очні ставки;
- в ході додаткового розслідування виконати процесуальні дії та скласти з участю потерпілих і свідків відповідні протоколи, з дотриманням вимог ст.ст.49, 85, 122, 127, 128, 130, 167, 170, 171, 174, 176, 217 КПК України (1960р.). Після виконання всіх вищезазначених дій визначитися з колом осіб, які підлягають визнанню потерпілими, у відповідності з вимогами КПК України (1960р.), а не за бажанням слідства. У разі відсутності таких чи не підтвердження статусу у їх частині, повторно, прийняти процесуальне рішення в порядку ч.3 ст.369 КК України;
- виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне для прийняття відповідного правового рішення по цій справі.
Після виконання всіх слідчих дій перепред`явити обвинувачення підсудним з урахуванням зауважень, висловлених в постанові суду:
- розмежувати їх дії, пов`язані з невиконанням (виконанням) своїх конкретних, професійних (функціональних) обов`язків або загальних норм антикорупційної спрямованості. Беручи до уваги, що протиправні дії, не пов`язані з виконанням своїх обов`язків, можуть мати іншу правову оцінку, ніж передбачено ст.368 КК України;
- встановити достовірно, де, коли і за яких обставин підсудні вступили між собою (поепізодно) у попередню змову, в чому конкретно виражався розподіл ролей між ними, чи був у них єдиний умисел на вчинення продовжуваного злочину або кожен раз, «повторно», вони вступали між собою у змову, за виконання (чи невиконання) яких дій (якщо «всупереч своєму службовому становищу», то в чому це конкретно виражалося), вони отримали грошові кошти і від кого, тобто в інтересах особи, що дає хабар, або третьої особи, їх дії були пов`язані з використанням наданої їм влади або службового становища. Обвинувачення повинно бути персоніфіковано, час здійснення тих або інших протиправних дій повинно бути чітко зазначено і відповідати критеріям розумності та достовірності, тобто не може бути змови і отримання хабара пізніше, ніж почалися заходи СБУ в залі 07 год. 12 хв. Не може бути одержання хабара одночасним о 08 годині від кожного з 43 осіб, повторно, та з 3 особами в ці ж 08 годин, ОСОБА_15 від 15 осіб, повторно, ОСОБА_16 у ці ж 08 годин. Встановити достовірно, коли, де та за яких обставин ОСОБА_13 отримав грошові кошти від ОСОБА_16 і як ними розпорядився;
- за епізодом від 26.10.2010 виконати додаткові слідчі дії з метою встановлення (підтвердження) тих же фактичних обставин, які повинні бути доведені не тільки показами свідків і потерпілих, але й об`єктивними матеріалами кримінальної справи;
- у разі зменшення обсягу обвинувачення привести кількість (суму) речових доказів доларів США, у відповідність з доведеним обвинуваченням шляхом прийняття рішення в порядку ст.26 КПК України (1960р.).
В основу знову пред`явленого обвинувачення, на думку суду, можуть бути покладені тільки епізоди з тими потерпілими і свідками, місце яких буде слідством встановлено. Суд вважає, що використовувати раніше дані ними покази в ході досудового слідства неможливо, так як процесуальні дії з ними були виконані неналежним чином, з приводу викладених судом підстав, та їх повторне використання може потягти за собою визнання їх недопустимими.
Належне виконання в ході додаткового розслідування вимог Глави 12 КПК України (1960р.), ст.ст.49, 122, 171, 217 КПК України (1960р.) дозволить вважати, що майбутній судовий розгляд пройде з дотриманням, зокрема, вимог ст.275 КПК України (1960р.), а невиконання прокурором у цьому судовому процесі вимог ч.3 ст.277 КПК України (1960р.) в повному обсязі і неможливість для суду виконати вимоги ч.ч. 4,5 ст.277 КПК України (1960р.) не буде мати таких наслідків, як суттєве порушення прав підсудних ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 і потерпілих ОСОБА_228 , ОСОБА_229 , ОСОБА_41 , ОСОБА_44 , , ОСОБА_46 , ОСОБА_49 , Давуд Ссмон Мовафк, Джбара Мохаммед Саад, ОСОБА_53 , Хаммад Ахмед Фуад, , ОСОБА_58 , Халіл Мустафа Іхшан, Альгазалі Майтам Атіях, Алі Ахмед Кхудхур, Мортада Мохаммед Ріядх, ІІІаро Кутаіба Мохаммед, Аль Мохе Ахмед Махмуд, Аль-Масаараві Абдулрасул Сабах, Саадаллах Ахмад АБД, Алнассар Ахмед Хабіб, Аль-Асаді Хуссейн Карім, Аль-Дамі Амір Меджбел, Алаамері Мохаммед Камал Наджі, Мохаммед Іхаб Абед, Ал-Зебаді Ахамед X., ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , Джасім Валід Хамід та Албнгін Аймен Алі, що мали місце в ході теперішнього судового сдіства.
Викладені суттєві порушення не можуть бути усунуті в судовому засіданні, з урахуванням специфічності процесуальної форми судового розгляду, у зв`язку з чим кримінальна справа підлягає направленю для додаткового розслідування.
Суд вважає необхідним міру запобіжного заходу підсудним залишити колишню, у вигляді підписки про невиїзд.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 64, 273, 281 КПК України (1960р.);
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України повернути військовому прокурору Одеського гарнізону Південного регіону України для організації проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 залишити без змін, у вигляді підписки про невиїзд.
На постанову протягом семи діб, з дня її винесення, сторони можуть подати апеляцію до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси.
Суддя ОСОБА_1