Справа № 495/7004/14-к
№ провадження 1-кс/495/1036/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю: адвоката скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України,
В С Т А Н О В И В :
27.04.2017 року ОСОБА_4 (далі по тексту скаржник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою, в якій посилається на незгоду з бездіяльністю уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, яка полягає у тому, що прокурором не надано слідчому відповідних вказівок щодо проведення додаткових (необхідних для повного та всебічного розслідування) слідчих дій та заходів в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 00003303, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону в порядку ст.303 КПК України.

Так, скаржник просить суд:

- визнати бездіяльність прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, яка полягає у відмові у задоволенні клопотання про проведення слідчі дії такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
- зобов`язати прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури доручити слідчому СВ Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській обл., якому доручено проведення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000303 виконати наступні слідчі дії, а саме:
- відновити досудове слідство по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 ;
- у відповідності із ст.ст.294- 296 КПК України вжити заходи до продовження процесуальних термінів по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 ;
- з`ясувати хто заповнював реєстраційну картку 17.04.2001 pоку, вказуючи в ній директором ОСОБА_4 , для чого призначити і провести по кримінальному провадженню почеркознавчу експертизу реєстраційної картки ТОВ «База відпочинку «Сезон» від 17.04.2001 року з метою встановлення ким: ОСОБА_4 або ОСОБА_5 заповнені усі її графи та проставлений підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Картку заповнив»;
- перевірити і встановити чи 07.02.2001 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заснували, два підприємства МП «База відпочинку «Сезон» та ТОВ «База відпочинку «Сезон», або 06.03.2001 року було зареєстроване МП «База відпочинку «Сезон», керівник - ОСОБА_4 (т.1 а.с.126), а через певний час - 18.04.2001 року були внесені зміни в цю реєстрацію - створено ТОВ «База відпочинку «Сезон»;
- встановити, чому у довідці № 11 Одеського обласного управління статистики про включення до ЄДР підприємств та організацій України від 18.04.2001 року керівником ТОВ значиться ОСОБА_5 (а.с.127 т.1), тоді як в реєстраційній справі та реєстраційній карточці, куди дані внесені раніше 17.04.2001 pоку, а також в довідці начальника ОДПІ (а.п.148 т.1) зазначено, що на теперішній час керівником ТОВ «База відпочинку «Сезон» є ОСОБА_4 ;
- додатково допитати свідка ОСОБА_6 та з`ясувати у неї, чи достатньо для внесення в реєстр нових даних тільки тих відомостей, які вказані в Ф-16, чи для цього потрібні певні документи, такі як протокол зборів, новий Статут підприємства чи рішення про внесення змін до нього;
- встановити місце находження та залучити до матеріалів кримінального провадження статут МП «База відпочинку «Сезон» і протокол № 2 загальних зборів ТОВ від 07.02.2001 pоку;
- призначити і провести по кримінальному провадженню почеркознавчу експертизу протоколу № 2 загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Сезон» від 17.04.2001 року з метою встановлення ким - ОСОБА_4 або ОСОБА_5 проставлений підпис від імені ОСОБА_4 і ОСОБА_7 у графі для підпису засновників;
- встановити, чи форма Ф-16, яку ОСОБА_4 подав реєстратору, є офіційним документом підприємства (якого?) і які права падає цей документ, чи звільняє від яких обов`язків.
За твердженням скаржника, у 14.04.2016 року по пошти ОСОБА_4 звернувся до керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури із клопотанням, у якому просив його зобов`язати слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області, якому доручено проведення досудового слідства по кримінальному провадженню №0000303 виконати певні слідчі дії. Згідно поштового повідомлення клопотання ОСОБА_4 було отримано прокурором 18 квітня 2017року.Однак, до теперішнього часу відповіді на своє клопотання ОСОБА_4 не отримав, тому таку бездіяльність прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає як відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.
Так, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.08.2016 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_3 та керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, повернуто обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1, ч.4 ст. 358 КК України для усунення недоліків.
На дану ухвалу суду прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просив скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.08.2016 року і обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1, ч.4 ст.358 КК України направити до Білгород-Дністровського міськрайонного суду для проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2016 року апеляція прокурора була залишена без задоволення, а ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.08.2016 року по кримінальному провадженню № 0000303 відносно ОСОБА_4 залишена без змін.
Згідно обвинувального акту відносно ОСОБА_4 від 03.08.2016 року та фактичному викладенню обставин кримінального правопорушення, які прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 вважає встановленими і які полягають у наступному:після смерті ОСОБА_10 21.04.2010 року у ОСОБА_4 виник прямий умисел па заволодіння всіма правами ТОВ «База відпочинку «Сезон», у зв`язку з чим, точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим, він склав неправдивий протокол установчих зборів учасників ТОВ «База відпочинку «Сезон» від 17.04.2001 p., згідно якого він призначений директором, з метою оформлення свого єдиного права на ТОВ «База відпочинку «Сезон». При цьомусамого протоколу установчих зборів учасників ТОВ «База відпочинку «Сезон» від 17.04.2001 року, на якій посилається прокурор, як такого, немає ні в матеріалах кримінального провадження, ні у слідчого, ні у прокурора, ні в Білгород-Дністровського управління юстиції.
Скаржник вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 від 15.09.2014 року не відповідає обставинам справи, так як у ході досудового слідства ні слідчий, ні прокурор ні з`ясували, хто заповнював реєстраційну карточку від 17.04.2001 року, вказуючи в ній директором ОСОБА_4 , звідки з`явився протокол № 2 загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Сезон», тоді як спочатку в березні місяці було зареєстровано МП «База відпочинку «Сезон». Крім того, наявність такого протоколу зовсім не може свідчити про наявність іншого протоколу, де директором вказаний ОСОБА_4 , так як тільки такий протокол міг бути підставою для внесення відомостей про ОСОБА_4 , як директора при реєстрації підприємства 17.04.2001 року.
Проте, в ході досудового слідства не були прийняті заходи для проведення почеркознавчої експертизи з метою визначення, хто саме заповнював реєстраційну картку на ТОВ «База відпочинку «Сезон», підписував її, підробивши в ній підпис ОСОБА_4 і подавав її в реєстраційну службу. Скаржник зазначає, що Форму-16 ОСОБА_4 подав в реєстраційну службу, заздалегідь ознайомившись з матеріалами реєстраційної справи в приміщенні відділу державної реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції, в якій і виявив реєстраційну картку, власноручно складену від його імені ОСОБА_5 і подану в реєстраційну службу ще в 2001 році, переконавшись, що ОСОБА_5 поступив згідно наявної між ними домовленості (т.1 а.с.26)
Тому, відсутність нині оригіналу протоколу зборів засновників ТОВ «База відпочинку «Сезон» від 17.04.2001 року, складання якого інкримінується ОСОБА_11 як злочин, не є приводом для ствердження, що ОСОБА_5 на законних підставах такий протокол не складав і не підписував.
Крім того, як випливає з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового слідства слідчим і прокурором не були прийняті заходи для того, щоб встановити, чому в матеріалах реєстраційної справи взагалі відсутній оригінал протоколу загальних зборів засновників ТОВ База відпочинку, який там мав бути і без якого це підприємство взагалі не могло бути зареєстроване.
15.09.2014 року ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000303, в порядку cт.220 КПК України захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про призначення і проведення почеркознавчої експертизи реєстраційної картки ТОВ «База відпочинку «Сезон», оригінал якої був вилучений в ході досудового слідства, на предмет того, ким саме вона була заповнена і підписана.
Проте, постановою від 16.09.2014 року старший слідчий ОСОБА_12 в задоволенні клопотання, заявленого захисником ОСОБА_4 відмовив, мотивуючи це тим, що провести почеркознавчу експертизу не представляється можливим, оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у зв`язку з тим, що "в ході досудового розслідування не встановлюється цей факт, а встановлюється факт призначення директором ТОВ «База відпочинку «Сезон» ОСОБА_4 , про що є виписка з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, проте документів, що підтверджують, в ході досудового розслідування стороною захисту не були представлені" (т. 1 а.с. 24, 30-31, 32).
Так, незважаючи на смерть ОСОБА_5 , в ході досудового слідства слідчий не прийняв належних заходів до виявлення і вилучення зразків вільного почерку покійного, як серед звітів в пенсійному фонді і податковій інспекції, так і у ОСОБА_4 ..
Крім того, слідчий та прокурор, не прийняли ніяких заходів до виявлення вилучення зразків вільного почерку ОСОБА_4 , щоб довести його причетність до вилучених реєстраційних карток, які містять, нібито, помилкові відомості.
При цьому, слідчий та прокурор, інкримінуючи ОСОБА_4 подачу державному реєстратору картки Ф-16, взагалі не взяли до уваги роз`яснення Голови Держави реєстраційної служби України ОСОБА_13 від 13.08.2012 року, згідно з якого картка Ф-16 подається державному реєстратору тільки для отримання виписки з Єдиного державного реєстру, що і було зроблено ОСОБА_4 02.12.2013 року, після того, як ОСОБА_4 переконався, що згідно з реєстраційною справою на ТОВ «База відпочинку «Сезон» директором є ОСОБА_4 (т.1 а.с.25, 26).
Скаржник зазначає, що твердження сторони звинувачення про те, що ОСОБА_4 вніс свідомо помилкові відомості в реєстраційну картку Ф-16 з метою подальшого внесення та перенесення в Єдиний електронний реєстр юридичних і фізичних осіб-підприємців недостовірної інформації про те, що ОСОБА_4 є керівником ТОВ «База відпочинку «Сезон», засновані на одних лише припущеннях і, в порушення вимог cт. 62 Конституції України, покладені в основу обвинувального акта від 15.09.2014 року. Крім того, відповідно до довідки ОДП1 (т.1 а.с.148) ТОВ ніякої господарської діяльності не здійснювало, а відповідно до інших документів ОСОБА_5 створив своє МПП «Сезон-1», у власність якого перейшло майно ТОВ.
Поряд з цим, згідно ухвали колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року, суд першої інстанції не з`ясував у свідка ОСОБА_6 , чи достатньо для внесення в реєстр нових даних тільки тих відомостей, які вказані в Ф-16, чи для цього потрібні певні документи, такі як протокол зборів, новий Статут підприємства чи рішення про внесення змін до нього.
Згідно ухвали колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року необхідно з`ясувати хто заповнював реєстраційну картку 17.04.2001 pоку, вказуючи в ній директором ОСОБА_4 , звідки з`явився протокол № 2 загальних зборів ТОВ від 07.02.01 pоку, тоді, як спочатку в березні місяці було зареєстровано МП. Крім того, наявність такого протоколу зовсім не може свідчити про наявність іншого протоколу, де директором вказаний ОСОБА_11 , так як тільки такий протокол міг бути підставою для внесення відомостей про ОСОБА_4 , як директора при реєстрації підприємства 17.04.2001 року.
Ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.12.2015 року та 25.05.2016 року обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 були повернені керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури. Проте, як випливає з реєстру, що додається до обвинувального акту, затвердженого 03.089.2016 року старшим слідчим та прокурором не було виконано жодної слідчої дії, спрямованої на усунення недоліків, вказаних в ухвалах суду першої інстанції від 28.12.2015 року та 25.05.2016 року
Крім того, обвинувальний акт від 03.08.2016 року був складений прокурором ОСОБА_14 поза процесуальними строками, встановленими КПК України.
Так, після відміни вироку відносно ОСОБА_4 за ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 pоку, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.12.2016 року обвинувальний акт по цьому кримінальному провадженню від 15.09.2014 року був повернений прокурору для приведення його відповідно до КПК України.Дана ухвала набула чинності 04.01.2016 року. Таким чином, більше 16 місяців строки досудового слідства за цим кримінальним провадженням прокурором або слідчим відповідно до КПК України не подовжувалися і перевищили обмеження, передбачені cт.219 ч.2 п.2 КПК України.
У судовому адвокат скаржника ОСОБА_3 , підтримав скаргу у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

У судове засідання прокурор не з`явився, був повідомлений належним чином. Згідно із ст.306 ч.3 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, або його захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії або бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення адвоката скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги, скаржник подав заяву на бездіяльність уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, в якій посилається на незгоду з бездіяльністю уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, яка полягає у тому, що прокурором не надано слідчому відповідних вказівок щодо проведення додаткових (необхідних для повного та всебічного розслідування) слідчих дій та заходів в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 00003303, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону в порядку ст.303 КПК України.

Частиною 1 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі винуватість обвинуваченого. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на слідчого (стаття 92 КПК України).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення в тому числі й слідчих (розшукових) дій (стаття 93 КПК України).

Згідно вимогам ст.ст. 2,7-11 КПК України, завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а також, що загальними засадами кримінального провадження є засади верховенства права та законності, повага до людської гідності.

Відповідно до ст.ст. 303-304 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, рішення слідчого, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може: скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень праві свобод, гарантованих конвенцією.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України).

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «ід 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги-лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Згідно статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст.113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані ( мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Крім того, скаржник просить суд византи бездіяльність прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, яка полягає у відмові у задоволенні клопотання про проведення слідчі дії такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, але дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною другою ст.307 КПК України визначено вичерпний перелік результатів розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування. Такий спосіб захисту, як визнання протиправною бездіяльності слідчого, не передбачений статтею 307 КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі змістом п. 19 висновків Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17, розглядаючи скарги на постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, слід зважати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, розглядаючи скарги на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому слід зважати на те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

В силу ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий, прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення /ст.94 КПК України/.

Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод, які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 8, 24, 28, 303-307 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в порядку ст.ст. 303-307 КПК України задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, у відповідності до ч.1 ст.220 КПК України, розглянути надіслане ОСОБА_4 клопотання про проведення додаткових слідчих дій від 26.04.2017 року, про що винести відповідну постанову, за результатами якої:

- здійснити перевірку проведених слідчим усіх необхідних слідчих дій та заходів в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 00003303 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України;

- у разі необхідності надати слідчому відповідні вказівки щодо проведення додаткових (необхідних для повного та всебічного розслідування) слідчих дій та заходів в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 00003303 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України.

В задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1