Справа № 743/1293/16-к
Провадження №1-кс/743/130/16
УХВАЛА
07 грудня 2016 року смт. Ріпки

Слідчий суддя Ріпкинського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду смт.Ріпки клопотання начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури, про застосування тимчасового арешту до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2016 року начальник Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури, посилаючись на ст.29 Конституції України, ст.ст.1, 2, 10, 12, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ст.583 КПК України, звернулась до суду з клопотанням про застосування тимчасового арешту відносно громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 .

В обгрунтування своїх вимог прокурор зазначила, що 04.02.2005 року місцевим судом м.Аахен, ФРН, було видано ордер № 41 GS 496/05, на арешт ОСОБА_5 , а прокуратурою м.Аахен, 14.02.2005 року видано європейський ордер № 99 Js 510/01, на арешт вказаної особи.

24.10.2016 року у відповідності до ст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, компетентний орган ФРН підтвердив намір запитувати видачу та звернувся із запитом про тимчасовий арешт ОСОБА_5 .

Як на підстави застосування тимчасового арешту, прокурор посилалась на скоєння ОСОБА_5 08.02.2001 року озброєного розбійного нападу в м.Столберг, ФРН; перебування його, за даними Генерального секретаріату Інтерполу, в міжнародному розшуку; не закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України, для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

Ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду від 26.10.2016 року, в задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01.11.2016 року, ухвалу слідчого судді суду І інстанції було скасовано, а справу повернуто для нового судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор просив залишити клопотання без розгляду, оскільки до прокуратури Чернігівської області з ФРН надійшли матеріали про екстрадицію особи, відносно якої подано клопотання про тимчасовий арешт.

Захисник в судовому засіданні просив повернути клопотання прокурору з тих підстав, що вимога про тимчасовий арешт ОСОБА_5 була завідомо незаконною, оскільки на день внесення прокурором клопотання, закінчився строк притягнення особи до кримінальної відповідальності щодо подій, які мали місце 08.02.2001 року, а винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, не доведена.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст.583, п.10 ч.1 ст.541 КПК України передбачено, що до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

У відповідності до ч.4 ст.583 КПК України до клопотання про застосування тимчасового арешту додаються документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави.

Частиною 6 ст. 583 КПК України визначено, що при розгляді клопотання про застосування тимчасового арешту, слідчий суддя виносить ухвалу про: 1) застосування тимчасового арешту; 2) відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Таким чином, кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості винесення судом ухвал про залишення клопотання про застосування тимчасового арешту без розгляду, або повернення клопотання прокурору.

У відповідності до ч.1 ст.29 Конституції України, на яку прокурор посилалася, звертаючись до суду з клопотанням, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

З документів, доданих до клопотання вже на стадії розгляду апеляційним судом Чернігівської області скарги прокурора на ухвалу слідчого судді від 26.10.2016 року, про відмову в задоволенні клопотання про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_5 , вбачається, що особа, відносно якої внесено клопотання, може бути причетна до озброєного розбійного нападу, який мав місце 08.02.2001 року в м.Столберг, ФРН.

Із перекладу Європейського ордеру на арешт, приєднаного до справи після внесення прокурором доповнень до апеляції від 31.10.2016 року, також слідує, що окружним судом м.Аахен 04.02.2005 року по справі № 41 GS 496/05, було видано ордер на арешт ОСОБА_5 , по обвинуваченню його за параграфами 25, 249, 250 Кримінального кодексу, у вчиненні групового розбійного нападу, з метою заволодіння чужим майном та поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоровя особи, відносно якої вчинено таке насильство, або з погрозою застосування такого насильства.

Згідно законодавства ФРН, максимальним покаранням за діяння, яке інкриміновано ОСОБА_5 , є позбавлення волі на строк до 15 років.

Статтею 187 КК України за розбій, вчинений при обтяжуючих обставинах, передбачено найбільш суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, з конфіскацією майна.

З копії персональної картки на ОСОБА_5 , яка була додана прокурором до клопотання, також вбачається, що максимально можливим покаранням за вчинене ОСОБА_5 на території ФРН діяння, є позбавлення волі на строк до 15 років.

Таким чином, у відповідності до національного законодавства України, зокрема ч.5 ст.12 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Подія злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , мала місце 08.02.2001 року.

Станом на 24.10.2016 року, тобто на день затримання ОСОБА_5 працівниками правоохоронних органів України, а також станом на 26.10.2016 року, тобто на день звернення прокурора до суду з клопотанням про тимчасовий арешт ОСОБА_5 , минуло понад 15 років.

Пунктом 5 ч.1 ст.49 КК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею особливо тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років.
У відповідності до ч.2 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Разом з цим, вказаною нормою закону визначено, що особа в будь-якому випадку, за виключенням вчинення злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Підстав, визначених ч.5 ст.49 КК України, для не застосування строків давності щодо діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 , не встановлено.
Статтею 10 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ратифікованої Україною 16.01.1998 року, передбачено, що видача не здійснюється, якщо відповідна особа, згідно із законодавством запитуючої або запитуваної сторони, не підлягає переслідуванню чи покаранню у зв`язку із закінченням строку давності.
Крім того, з відміток у національному паспорті ОСОБА_5 , вбачається, що він систематично, у період з 19.10.2006 року по 27.10.2013 року, перетинав державний кордон України у встановлених пунктах пропуску.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 369, 372, 543, 583 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання начальника Ріпкинського відділу Чернігівської місцевої прокуратури, про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь, уродженця м.Мінськ Республіки Білорусь, зареєстрованого в АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів, з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1