Справа № 344/1256/16-к
Провадження № 11-кп/779/351/2017
Категорія ст.187 ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003920 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 06 червня 2017 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 187 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, ІПН НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України вважається несудимим,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено, що умисел обвинуваченого ОСОБА_8 був направлений на пограбування потерпілої ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 були спричиненні ним з необережності, а тому вважає, що дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ст. 187 ч.4 КК України на ст. 186 ч.1, ст. 128 КК України. Окрім цього вказує, що приймаючи рішення про задоволення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн. суд не врахував той факт, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну шкоду, заперечив розмір моральної шкоди, оскільки вважає її завищеною та непідтвердженою належними доказами. Просить вирок Івано Франківського міського суду від 06.06.2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України змінити перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ст. 187 ч.4 КК України на ст. 186 ч.1, ст. 128 КК України та обрати ОСОБА_8 покарання, що не пов`язано з позбавленням волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України та призначено йому покарання 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю з відбуванням у кримінально виконавчій установі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної залишено раніше обраний тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано обчислювати з 24.12.2015 року з моменту фактичного затримання. Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення : з 24.12.2015 року до дня набрання вироком законної сили, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 50000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави (т. 1 а.с.157,158, т. 2 а.с.21, 33) - 1902 гривні 78 копійок судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

Так, 23.09.2015 року приблизно о 17.50 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в коридорі восьмого поверху будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, маючи на меті відкрито заволодіти чужим майном, дочекавшись приходу ОСОБА_10 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку, здійснив напад на ОСОБА_10 , в ході якого наніс їй один удар в область обличчя, внаслідок чого остання вдарилась головою до стіни, втратила свідомість та впала на підлогу. У результаті отриманого удару, згідно висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа (потиличної кістки та пірамідки лівої скроневої кістки), забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, розривом барабанної перетинки та кровотечею з лівого вуха, забоєм м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки з синцем та травматичним набряком, що ускладнилось після травматичним невритом лівого лицевого нерва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння чи такі що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища; травми м`яких тканин спинки носа із забійною раною, садном навколо неї та травматичним набряком, травми правого очного яблука з підконюктивальним крововиливом, забоїв м`яких тканин верхніх та нижніх повік обох очей з синцями, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тоді, ОСОБА_8 , реалізовуючи умисел на заволодіння чужим майном, відкрито викрав в потерпілої: браслет на руку, виготовлений із золота 750 проби, вагою 10 грам, вартість якого відповідно до висновку експертизи становить 5768,90 грн.; ланцюжок на шию, виготовлений із золота 750 проби, вагою 15 грам, вартість якого відповідно до висновку експертизи становить 8653,35 грн.; хрестик з розп`яттям, виготовлений із золота 750 проби, вагою 7 грам, вартість якого відповідно до висновку експертизи становить 4038,23 грн.; мобільний телефон «Iphone 4», вартість якого відповідно до висновку експертизи становить 4894 грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн. та грошові кошти в сумі 200 грн. Після вчинення таких злочинних дій ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 23574 гривні 48 копійок.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції беручи до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також документи, які були дослідженні під час судового розгляду, обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого, і після безпосереднього дослідження, давши їм належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 187 ч.4 КК України.

Тому посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом першої інстанції ретельно не дослідженні всі обставини справи та неправильно кваліфіковано дії її підзахисного за ст. 187 ч.4 КК України є безпідставними.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який вважається несудимим, не працює, позитивно характеризується по місцю проживання, має матір інваліда, добровільно частково відшкодував завданні збитки, думку потерпілої про суворе покарання обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_9 з приводу того, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано того, що ОСОБА_8 визнав свою вину повністю в фактичних обставинах події, щиросердечно розкаявся у вчинені даного злочину, відшкодував в повному обсязі матеріальну шкоду потерпілій на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з вироку (а.с. 153-156) в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, завдані злочином збитки потерпілій також були відшкодовані частково, крім цього всі дані про особу винного зазначені захисником в апеляційній скарзі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Крім того, покликання захисника в апеляційній скарзі на суворість призначеного її підзахисному покарання, колегія суддів вважає безпідставним.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався.

Щодо посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі , з приводу того, що приймаючи рішення про задоволення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн. не врахував той факт, що обвинувачений повністю відшкодував матеріальну шкоду, заперечив розмір моральної шкоди, оскільки вважає її завищеною та непідтвердженою належними доказами.

Судом вирішено цивільні позови виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку (Т.2 а.с. 153-156), задовольняючи повністю цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши, що потерпілій ОСОБА_10 вчиненим злочином спричинено моральну шкоду, а саме внаслідок розбійного нападу на неї і одержаних тяжких тілесних ушкоджень вона перенесла як фізичну біль так і психологічні страждання з за втрати здоров`я, звичайного нормального способу життя.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України .

Окрім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, в межах санкції ст. 187 ч.4 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 06 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 187 ч.4 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5