Дата документу Справа № 1-303/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/104/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 1-303/11
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,
про перегляд вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року за нововиявленими обставинами;
за участю: прокурора ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_16 ,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 19 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність судового рішення через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому зазначає, що на час ухвалення 12.12.2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не було відомо про те, що 03.10.2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи буде ухвалено Резолюцію № 1900 «Дефініція політичного в`язня», в якій надано визначення поняттю «політичного в`язня».
Водночас засуджені під час досудового та судового слідства повідомляли про вчинення «акції про підпилювання голови погруддя ОСОБА_17 », з ідеологічних і політичних мотивів, заперечуючи наявність складу злочину у їх діях. Окрім того, заявляли про затримання, обрання запобіжного заходу та подальше утримання в умовах СІЗО, які до них здійснені, з політичних мотивів та у порушення їх прав на свободу думки, совісті та вираження поглядів, а тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційними злочину, у вчиненні якого вони обвинувачувались. Також проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою обґрунтованості притягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності встановлено, що у вчинених ними діяннях вбачається політична складова, а тому вказаних осіб належить визнати реабілітованими.
На підставі викладеного, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву заступника прокурора області задовольнити, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року скасувати, а провадження у справі відносно зазначених вище осіб на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрити за відсутністю в діях останніх складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. Крім того, прокурор порушує у апеляційній скарзі питання про дослідження матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а саме вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року, матеріалів затримання та обрання запобіжного заходу вказаним особам, протоколи допитів цих осіб під час досудового та судового слідства.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2016 року залишена без задоволення заява заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року засуджено за ч. 1 ст. 194 КК України до покарання у вигляді позбавлення і обмеження волі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Всіх засуджених звільнено від відбування покарання з випробуванням: ОСОБА_6 - тривалістю у три роки, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 тривалістю у два роки, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 тривалістю в один рік.
Фактичні обставини кримінального караного діяння, встановлені судом в цій справі, полягали у тому, що 28 грудня 2010 року засуджені умисно знищили бюст ОСОБА_17 , встановлений біля Запорізького обласного комітету Комуністичної партії України, що розташований в будинку № 133-б по вул. Горького в місті Запоріжжі, спричинивши майнову шкоду Комуністичній Партії України у великому розмірі в сумі 109 828 грн.
Заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року, який набрав законної сили, в обґрунтування якої зазначав, що 03 жовтня 2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи було ухвалено Резолюцію № 1900 «Дефініція політичного в`язня», відповідно до якої особу, позбавлену особистої свободи, слід вважати політичним в`язнем: якщо позбавлення волі було здійснене в порушення однієї з основних гарантій, закріплених у Європейській Конвенції про захист прав людини та протоколів до неї, зокрема, свободи думки, совісті і релігії, свободи вираження поглядів та свободи, інформації, свободи зборів та асоціацій; якщо позбавлення волі було здійснено з суто політичних причин, без зв`язку з будь-яким злочином; якщо з політичних мотивів, тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційні правопорушенню, у вчиненні якого особа підозрюється або визнана винною; якщо з політичних мотивів особа утримується під вартою в дискримінаційних умовах порівняно з іншими особами; якщо позбавлення волі є результатом судового розгляду, яке було явно несправедливим, і це пов`язано з політичними мотивами влади.
Так як засуджені особи підпадають під ознаки поняття політичного в`язня, визначені «Дефініцією…», через наявність у вчинених ними діях політичної складової, між тим суду на час ухвалення вироку, не було відомо про визначення «Дефініції політичного в`язня», яка була ухвалена 03 жовтня 2012 року, ці обставини доводять неправильність вироку, а тому прокурор просив скасувати зазначений вирок у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалити новий вирок, яким визнати перелічених осіб невинуватими у вчиненні кримінального караного діяння, що передбачено ч. 1 ст. 194 КК України, через відсутність в їх діях складу злочину.
Залишаючи заяву прокурора без задоволення суд першої інстанції послався на наступне.
В силу п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами, за якими можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили, визнаються, зокрема, обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
З наведеного положення кримінального процесуального законодавства вбачається, що нововиявленими обставинами за змістом п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України є обставини, які стосуються предмета доказування в кримінальній справі і мають суттєве значення для неї; об`єктивно існували на час вирішення справи, але були невідомі суду, у зв`язку з чим не могли бути враховані при ухваленні процесуального рішення; самі по собі або у сукупності із раніше виявленими обставинами доводять неправильність процесуального рішення суду.
Між тим, прийняття 03 жовтня 2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи Резолюції № 1900 «Дефініція політичного в`язня», не відноситься до фактичних обставин справи, в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України. Крім того, ці обставини не могли існувати на день ухвалення вироку у справі, оскільки вирішення її по суті передувало ухваленню зазначеної Резолюції.
Доводи прокурора про незаконність судового рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами, зокрема визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Тобто нововиявленими можуть вважатися лише обставини (як фактичного, так і правового характеру), які:
1) об`єктивно існували під час судового розгляду та при ухваленні судового рішення;
2) не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
За відсутності цих умов, які є обов`язковими для визнання обставини нововиявленою, сама по собі неправильність судового рішення не може бути підставою для його перегляду в порядку, передбаченому главою 34 КПК України.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що висновки районного суду про те, що прийняття 03.10.2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи Резолюції № 1900 «Дефініція політичного в`язня», в якій надано визначення поняттю «політичного в`язня», не може бути визнано нововиявленою обставиною, так як, по-перше, зазначена подія (ухвалення Резолюції) не відноситься до фактичних обставин справи, вирок по якій, на думку прокурора, підлягає скасуванню; по-друге, ці обставини не могли існувати на день ухвалення вироку в справі (12.12.2011 року), оскільки вирішення справи передувало ухваленню Резолюції від 03.10.2012 року, є законними та обґрунтованими.

Доводи прокурора і про те, що районний суд, при винесені вироку від 12.12.2011 року, через відсутність на Україні достатньої відокремленості судової влади від інших гілок влади, у тому числі від попередньої президентської, був позбавлений можливості врахувати, що обвинувачені підпадають під дію поняття «політичного в`язня» та дати оцінку випадкам, які зазначені в вищевказаній резолюції № 1900 від 03.10.2012 року, що стосується цього визначення цього поняття, по-перше, є голослівними, що стосується можливості приймати законне та обґрунтоване судове рішення через залежність від інших гілок влади, оскільки прокурор не привів ні одного доказу про це, по-друге, вони є суперечливими, так як суд, ухвалюючи вирок 12.12. 2011 року, ні яким чином не міг дати оцінку випадкам, які зазначені в цій резолюції, що стосується поняття «політичного в`язня», оскільки це рішення Парламентською Асамблеєю Ради Європи відбулося більше чим через 9 місяців після винесення вироку.

Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що засуджені під час досудового та судового слідства повідомляли про вчинення «акції про підпилювання голови погруддя ОСОБА_17 », з ідеологічних і політичних мотивів, заперечуючи наявність складу злочину у їх діях, окрім того, заявляли про затримання, обрання запобіжного заходу та подальше утримання в умовах СІЗО, які до них здійснені, з політичних мотивів та у порушення їх прав на свободу думки, совісті та вираження поглядів, а тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційними злочину, у вчиненні якого вони обвинувачувались, оскільки поновлення справ у зв`язку з нововиявленими обставинами - процесуально правовий інститут усунення судових помилок, виявлених після вступу вироку в законну силу. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи прокурора і про те, що районний суд не дав оцінку всім доказам, а також деяким матеріалам кримінальної справи, оскільки скасування судом вироку та ухвалення нового вироку за нововиявленими обставинами, всупереч вимогам КПК України, порушує принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права (ст. 8 КПК України). Цей принцип закріплює зокрема те, що жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного й обов`язково судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі.
У звязку з цим, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи прокурора і про дослідження матеріалів кримінальної справи, зокрема вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року, матеріалів затримання та обрання запобіжного заходу вказаним особам, протоколи допитів цих осіб під час досудового та судового слідства.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність передбачених ст. 459 КПК України підстав для задоволення заяви прокурора про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 19 серпня 2016 року, якою залишена без задоволення заява заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , без зміни.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3