Дата документу Справа № 336/4521/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/213/17
Єдиний унікальний № 336/4521/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 287 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001207, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, працюючого черговим автостоянки у фізичної особи ОСОБА_9 на підставі трудового договору, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2011 року за ст. 263 ч. 1, 307 ч. 2, ст. 309 ч. 2. КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (звільнений 24.04.2014 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців та 7 днів),

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 287КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 06.06.2015 року приблизно о 09.30 годині, являючись власником мопеда Kanuni та особою, яка відповідальна за експлуатацію вказаного транспортного засобу, знаходячись на заправній станції "Shell" по вул. 8 Березня, 55 у м. Запоріжжя, маючи об`єктивну можливість впевнитись в тому, що ОСОБА_10 не має посвідчення будь-яких категорій, а відповідно і не має права керування транспортними засобами, добровільно надав свою згоду на здійснення ним поїздки на його мопеді по території Шевченківського району м. Запоріжжя.

Приблизно о 09.30 годині 06.06.2015 року водій ОСОБА_10 , керуючи мопедом Kanuni, під час перетину однієї зі смуг проїжджої частини вул. 8 Березня та трамвайної колії, рухаючись від заправної станції "Shell" по вул. 8 Березня, 55 у м. Запоріжжя, під час виконання маневру повороту ліворуч на іншу смугу проїжджої частини вул. 8 Березня, по якій здійснюється рух в напрямку вул. Куйбишева в м. Запоріжжя, внаслідок порушення вимог правил безпеки дорожнього руху, допустив виїзд керованого мопеда за межі проїжджої частини вул. 8 Березня з послідуючим наїздом на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому лівої променевої кістки без зміщення, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечним для життя, але таким що спричинило довготривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день.

Водій мопеда ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого переломо-вивиху голівки лівої стегнової кістки зі зміщенням її вверх, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступені тяжкості, що не є небезпечним для життя, але таким що спричинило довготривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України суд мотивував свої висновки наступним.

Постановою слідчого від 24.06.2015 року з матеріалів кримінального провадження за ст. 286 ч. 1 КК України відносно ОСОБА_10 виділені відомості щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 287 КК України.

Відповідно до виписки з ЄРДР кримінальне провадження за ст. 287 КК України було зареєстроване 24.06.2015 року.

Отже саме з цієї дати могло бути розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню за ст. 287 КК України, вчинятися будь-які слідчі чи процесуальні дії, збиратися докази, прийматися процесуальні рішення, оскільки здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст. 214 ч. 3 КПК України).

Усі процесуальні рішення, які були прийняті до 24.06.2015 року та стосуються цього кримінального провадження не можуть вважатися законними, а усі докази, які були зібрані до цієї дати, є недопустимими відповідно до положень ст. 86 КПК України.

Враховуючи, що прокурором письмові докази під час судового розгляду справи надавались хаотично та безсистемно, тож суд був позбавлений можливості встановити очевидну недопустимість доказу безпосередньо під час його надання та дослідження, тому питання допустимості доказів вирішувалось судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку суду.

Прокурором в судовому засіданні наданий висновок експерта № 2270М та копія висновку експерта № 311/15, яка хоча і засвідчена експертною установою, але оригіналом висновку не являється.

З текстів вказаних висновків вбачається, що судово-медична експертиза ОСОБА_10 проводилась в межах кримінального провадження № 0000739 відповідно до постанови слідчого ОСОБА_11 від 16.06.2015 року, автотехнічна експертиза в межах кримінального провадження № 0000739 відповідно до постанови слідчого ОСОБА_11 від 12.06.2015 року.

Висновок автотехнічної експертизи щодо дій водія мопеда ОСОБА_10 також не має доказового значення у межах цього кримінального провадження, оскільки відомості, що містяться у ньому не відносяться до предмету доказування за ст. 287 КК України.

Отже обидві експертизи були призначені та проведені до внесення відомостей про злочин за ст. 287 КК України до ЄРДР, експертизи призначались слідчим, який не був призначений слідчим у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що на той час не існувало такого кримінального провадження, тож такі висновки не можуть бути визнані судом допустимими, а відомості, які містяться у них, не можуть бути використані як докази при ухвалені вироку, на вказані висновки суд позбавлений можливості послатися при ухваленні вироку у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з копіями довідок, які не датовані ОСОБА_7 та ОСОБА_10 водійських посвідчень ніколи не отримували, мопед Kanuni офіційно не зареєстрований.

Коли та за яких обставин отримані такі довідки та де перебувають оригінали цих довідок стороною обвинувачення суду не повідомлено.

З довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» від 01.07.2015 року, яка надана на запит слідчого від 24.06.2015 року, вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в наркодиспансері з 2001 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок спільного вживання опіатів, психостимуляторів, канабіноїдів. Синдром залежності».

Оскільки висновок судово-медичної експертизи, наданий прокурором в судовому засіданні, визнаний судом недопустимим доказом, інших доказів того, що внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості стороною обвинувачення не зібрано та не надано, суд вважає також, що стороною обвинувачення не доведено перед судом настання в результаті дій ОСОБА_7 суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які б були логічним, послідовним та безумовним наслідком дій саме ОСОБА_7 .

Натомість у вказаному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не надано суду належних, допустимих, а також достовірних доказів того, що ОСОБА_7 усвідомлював відсутність у ОСОБА_10 права керування транспортним засобом та свідомо допустив ОСОБА_10 до керування мопедом; що внаслідок такого допуску настали суспільно небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також що такі наслідки пов`язані причинно-наслідковим зв`язком з діями ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень прокурор у кримінальному провадженні посилається на незаконність вироку суду, вважає, що він підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції дослідивши окремі матеріали кримінального провадження безпідставно визнав недопустимими певні докази. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було розпочато не на підставі постанови слідчого, як вказує суд першої інстанції, а на підставі рапорту слідчого ОСОБА_11 , який під час розслідування іншого кримінального провадження виявив факт скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ст. 287 КК України.

24.06.2015 року слідчим винесено постанову не про виділення матеріалів, а надання копій окремих письмових доказів з одного кримінального провадження до іншого. Вказана постанова слідчого винесена у відповідності до вимог ст. 110 КПК України.

Враховуючи викладені доводи, прокурор просить вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення за ст. 287 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 07.04.2011 року та остаточно призначити покарання 2 роки 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок скасувати і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ст.287 КК України і призначити покарання відповідно до вимог апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про відсутність складу інкримінованого злочину в діяхОСОБА_7 ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх аналізі і належній оцінці.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив покази потерпілого ОСОБА_10 і обвинуваченогоОСОБА_7 , які розповіли про фактичні обставини досліджуваної події. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 , не визнаючи себе винним у скоєнні інкримінованого злочину повідомив, що після того, як він заправив мопед пальним, ОСОБА_10 сів на місце водія, а він, ОСОБА_7 , на місце пасажира, проїхавши приблизно метрів 30, ОСОБА_10 не впорався з керуванням і врізався в дерево. ОСОБА_7 зазначив, що не давав дозволу потерпілому на керування мопедом, але й не заперечував проти цього. Про те, чи є у ОСОБА_10 водійське посвідчення він не знав і ніколи цим не цікавився. Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив покази ОСОБА_7 і пояснив, що після заправки він сів на місце водія і запитав, чи можна йому повести мопед, на що ОСОБА_7 погодився.

Проаналізувавши зазначені докази, на предмет їх відповідності висунутому обвинуваченню і належності до предмету доказування, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, а саме суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.287 КК України. Суд мотивував такий висновок тим, що сторона обвинувачення довела наявність у ОСОБА_7 необережної форми вини, в той час коли диспозиція статті обвинувачення передбачає тільки прямий умисел щодо надання дозволу на керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що він належним чином вмотивований у вироку, ґрунтується на аналізі норм матеріального права і фактичних обставин, наведених у формулюванні обвинувачення. Оскільки однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін і свобода в поданні ними своїх доказів, суд апеляційної інстанції констатує відсутність у сторони обвинувачення доказів того, що ОСОБА_7 усвідомлював такі обов`язкові обставини складу інкримінованого злочину як «безпека руху і експлуатації транспорту», що є родовим об`єктом злочинного посягання, «надання дозволу», «відсутність права на керування транспортним засобом», що є сутністю психічного ставлення особи до вчиняємої нею дії. Оскільки ст.287 КК України передбачена відповідальність за умисні дії особи, що є відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, а не тільки за настання у потерпілого середньої ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, тяжких тілесних ушкоджень або смерті з необережності, колегія суддів констатує відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності визнання судом першої інстанції певних доказів недопустимими не підлягають задоволенню, оскільки питання про визнання висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_10 і авто технічної експертизи недопустимими доказами знаходиться поза межами питання про наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину і таким чином не впливає на правильність судового рішення. Колегія суддів виходить з того, що зазначені висновки експертиз є доказами наслідків, що настали, але жодним чином не доводять наявності в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.287 КК України, а тому і не можуть бути визнані підставами для скасування або зміни судового рішення. Висновок суду першої інстанції про недопустимість певних доказів, на думку колегії суддів, відповідає вимогам процесуального закону і є правильним, однак, в разі визнання цих доказів належними і допустимими їх доказове значення не впливає на вирішення питання про наявність або відсутність складу кримінального правопорушення. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав, що ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції, а тому не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4