Справа № 640/6409/17
н/п 1-кс/640/3356/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
власників майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
27.04.2017 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_6 , про арешт майна, а саме на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження зазначеного майна.
На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 23.10.2013 до Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернулася гр-ка ОСОБА_7 з заявою про скоєння відносно неї шахрайства при укладанні договору купівлі-продажу належних її дочці ОСОБА_8 1/3 квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 10.11.2011, та належних її 2/3 квартири АДРЕСА_2 між нею та ОСОБА_9 від 21.11.2011.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 повідомив, що придбав у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 , згідно договорів купівлі-продажу, з метою проживання в ній.
Допитана в якості свідка ОСОБА_10 повідомила, що передала ОСОБА_7 в борг гроші в сумі 120000 гривень, на запитання стосовно придбання її цивільним чоловіком ОСОБА_9 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 відповідати відмовилася.
Під час досудового слідства встановлено, що вищезазначені договори купівлі-продажу 1/3 та 2/3 квартири АДРЕСА_2 посвідчено ПН ХМНО ОСОБА_11
25.04.2017 до СУ ГУНП в Харківській області від потерпілої ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому вона просить слідчого звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 .
На теперішній час зазначений об`єкт нерухомості на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Слідчий вважає, що вищезазначене клопотання ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскільки вищезазначене майно квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом вчинення злочину, доказом злочину, отже під час досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим винесено постанову про визнання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження зазначеної квартири виникла необхідність у накладенні арешту на неї.
В судовому засіданні слідчий підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Власники майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи, що вони є добросовісними набувачами вказаного нерухомого майна, та ніякого відношення до кримінального правопорушення не мають.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчий не обґрунтував клопотання та не довів обставин щодо накладення арешту на майно, яке перебуває, відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 85783170 від 25.04.2017 року, у власності ОСОБА_4 .
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в :
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1