АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1380/17 Справа № 192/627/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

За участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого та самого засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року про відмову в задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з лютого 2017 року по теперішній час, на даний час днювальним відділення, до праці ставиться посередньо. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 9), на даний період часу має лише одне заохочення, застосоване 31 березня 2017 року. Тому суд прихойшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 9). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 68, 73, 82) засуджений за весь період відбування покарання характеризується, як посередньо так і задовільно, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в зв`язку з чим, суд першої інстанції незважаючи на відсутність в засудженого стягнень, та враховуючи посередню характеристику засудженого не визнав поведінку засудженого сумлінною.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року та застосувати відносно підзахисного положення ст. 81 КК України та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Крім того апелянт вказує, що за час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 засуджений працює, має одне заохочення, також вказує на те, що суд не врахував те, що засуджений підтримує соціально-корисні зв`язки, харктеристику засудженого.

Також не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що не згоден з рішенням суду першої інстанції і вважає, що відповідно до положень ст. 81 КК України засуджений має право на умовно-дострокове звільнення по відбуттю 2/3 призначеного покарання.

Крім того вказує, що за час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 він працює днювальним та праці відноситься відповідально, також має одне заохочення та стягнень не має.

Заслухавши думку засудженого та захисника, які кожен окремо підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про умовно - дострокове звільнення, суд першої інстанції послався на ст. 81 КК України, відповідно до вимог якої до осіб, що відбувають покарання, може бути застосовано умовно - дострокове звільнення, і якщо засуджений сумлінною поведінкою і становленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.02.2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно - дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно - дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.

Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що однією із підстав відмови у застосуванні умовно - дострокового звільнення засудженому ОСОБА_8 стало підставою те, що 28.04.2017 року комісією виправної колонії, де він відбуває покарання, останньому, було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільненні, як такому що не довів свого виправлення.

Про це свідчить і характеристика, яка мається у матеріалах провадження.

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт наявності у ОСОБА_8 одного заохочення не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився, оскільки за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а.с. 9). Згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с. 68, 73, 82) засуджений за весь період відбування покарання характеризується, як посередньо так і задовільно, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в зв`язку з чим, незважаючи на відсутність в засудженого стягнень, та враховуючи посередню характеристику засудженого не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою у містах позбавлення волі не надав суду можливості дійти до твердої переконливості в тому, що цілі покарання до нього досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визнано вироком.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи таке рішення законним та обґрунтованим.

Не вбачаючи підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе і необхідне у задоволенні апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого та самого засудженого ОСОБА_8 відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого та самого засудженого ОСОБА_8 відмовити залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4