Справа № 504/1440/17
провадження №1-кс/504/328/17
У Х В А Л А
іменем України
11.08.2017смт.Доброслав

Комінтернівський районний суду Одеської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Доброслав Одеської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Одеській області посилаючись на те, що 15.03.2017 року вона звернулась до Лиманського відділу поліції про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , який систематично її принижує та погрожує фізичною розправою. Заява була оформлена протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке що готується в якому було відображено вкрай коротко суть обставин. Працівником поліції було сказано, що детально по суті буде розбиратися слідчий. Більше до відділу поліції її не викликали та не опитували. 09.05.2017 року вона отримала відповідь з відділу поліції від 14.04.2017 року з якої вбачалось, що її заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв тв. Повідомлень про вчинення правопорушень та інших подій за № 2260 від 15.03.2017 року та під час проведення перевірки, достатніх даних які б вказували на наявність правопорушення не встановлено. Вважала, що дії поліції суперечать вимогам ст. 214 КПК України, Наказ Генеральної прокуратури України «Про єдиний реєстр досудових розслідувань» від 17 серпня 2012 р. № 69, п. 2 розділу 1 п.1, 2 розділу 2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Наказу МВС України № 1377 від 06.11.2015 року. Просила зобов`язати Лиманський відділ поліції ГУНП України в Одеській області прийняти та невідкладно зареєструвати подану нею заяву від 15.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства за вчинення ОСОБА_4 дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено за ст. 129, 296 КК України.

В призначене судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явилась, надала заяву про розгляд її скарги без її участі.

Прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 в призначене судове засідання не з`явилась у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, надала письмові заперечення з додатком висновок ЖЄО № 2206 від 15.03.2017 р. на 6-ти аркушах. Згідно наданих прокурором заперечень за результатами розгляду матеріалів за заявою ОСОБА_3 прокурор вважала, що слідчий дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у заяві ознак кримінального правопорушення, оскільки обставини, на які посилалась заявник, як на злочин, не є обставинами, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення. Просила слідчого суддю відмовити у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу разом із додатками, заперечення прокурора, висновок ЖЄО № 2206 від 15.03.2017 року, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 виходячи з такого.

Судовим розглядом скарги встановлено, що 15.03.2017 року об 11 годині 59 хв. ДОП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_6 прийняв від ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 усну заяву про те, що ОСОБА_4 систематично принижує та погрожує фізичною розправою ОСОБА_3 (а.с.4 ЄО № 2206 від 15.03.2017р.)

15.03.2017 року ОСОБА_3 за даним фактом надала пояснення, згідно яких 14.03.2016 року об 11 годині до Доброславської селищної ради прибула комісії Державної екологічної інспекції в Одеській області для здійснення перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони зелених насаджень Доброславською селищною радою. До роботи комісії було залучено групу жителів селища, до складу якої сходила і ОСОБА_3 та депутати селищної ради. Під час роботи комісії з боку ОСОБА_4 , який невідомим чином долучився до роботи комісії, на її адресу поступали всілякі образи та погрози фізичною розправи (а.с.5 ЄО № 2206 від 15.03.2017 р.).

Відмовляючи у задоволенні скарги слідчий суддя виходив з того, що скаржник у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення жодним чином не зазначила про те, як саме ОСОБА_4 погрожував їй вбивством, та які наслідки дана погроза мала для неї.

Відповідно до ст. 129 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується виною у формі прямого умислу.

Крім того, погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпіли, як така, що може здійснитися.

Слідчий суддя, враховує, що відповідальність за ст. 129 КК України може настати лише за погрозу вбивством, а не за погрозу вчинення інших дій, як то заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, знищення майна.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що у заяві ОСОБА_3 жодним чином не зазначено яким був зміст грубості порушення громадського порядку з боку ОСОБА_4 щодо неї, відповідно до ст. 296 КК України, так як характер, наслідки та суттєвість порушення є важливими для визначення об`єктивної сторони хуліганських дій та для з`ясування наявності особливої зухвалості та вийнтякового цинізму, що є основними та обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку.

Відповідно до ст. 296 КК України хуліганство, це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При постановленні ухвали слідчий суддя не приймає до уваги посилання скаржниці на те, що працівником поліції, який приймав у неї заяву у формі протоколу та пояснення було дуже стисло записано зміст, так як і протокол і пояснення нею були підписані особисто, з зазначенням, що з її слів записано вірно. Крім того. ОСОБА_3 , не була позбавлена можливості не підписувати такі документи, робити у них самостійні записи, або звертатися на адресу поліції з власною заявою, у якій описати події у точній відповідності.

Відповідно до положень ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Однак положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, є діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З огляду на зазначене випливає, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Крім того, заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення має містити об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального.
Судовим розглядом скарги ОСОБА_3 встановлено, що заява про кримінальні правопорушення за ознаками ст. ст. 129, 296 КК України не містила таких даних, в зв`язку з чим вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесеною до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 2, 197-1 КК України, керуючись ст. 214, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Одеській області відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1