Справа № 158/1748/17
Провадження № 1-кп/0158/102/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2017 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :
Згідно наказу директора Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, №23 о/с від 15.06.2012 року, ОСОБА_5 призначено на посаду заступника директора з господарського забезпечення Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1110, Пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, та належать до сфери управління ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно п. 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_4 , затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №405/2011, ІНФОРМАЦІЯ_5 є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через ІНФОРМАЦІЯ_6 , і входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції, у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців.
Згідно п. 2 цього Положення, ІНФОРМАЦІЯ_7 у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами ІНФОРМАЦІЯ_8 , іншими актами законодавства України.
Пункт тимчасового перебування у своїй діяльності також керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, міжнародними актами з прав людини та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання щодо іноземців та осіб без громадянства, а також положенням, розробленим відповідно до Типового положення і затвердженим ДМС України.
Наказом директора Пункту тимчасового перебування №05/42 від 14.04.2016 року «Про створення тендерного комітету ІНФОРМАЦІЯ_9 », задля забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, створено тендерний комітету, до якого серед інших чотирьох посадових осіб, ОСОБА_5 визначено головою даного комітету, та затверджено Положення про тендерний комітет.
Згідно пунктів 2.5, 2.6 зазначено вище Положення, формою роботи комітету є засідання, яке є правомочним за присутності на ньому не менше двох третин членів комітету, а рішення з питань, що розглядається на засіданнях комітету, приймаються простою більшістю голосів.
У відповідності до пункту 2.10 цього ж Положення, члени комітету зобов`язані забезпечувати рівні умови для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця.
Виходячи із викладених вище завдань і повноважень, покладених на ІНФОРМАЦІЯ_7 та безпосередньо Пункт тимчасового перебування, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника директора та голови тендерного комітету цього Пункту, будучи службовою особою державного органу, грубо порушив свої службові обов`язки та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII та зазначених вище нормативних актів.
Зокрема, ОСОБА_5 , перебуваючи в силу займаної посади у дружніх та службових стосунках з іншими членами зазначеного вище тендерного комітету, які згідно п.п. «и» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, і внаслідок наявних відносин, будучи в змозі здійснювати незаконний вплив на них щодо прийняття рішення про прийняття конкретної пропозиції під час публічних закупівель, вирішив використати це в особистих корисливих цілях, вчинивши зловживання впливом і зокрема одержати неправомірну вигоду для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , на початку листопада 2016 року, більш точний час досудовим розслідуванням не установлений, під час особистої зустрічі з ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що останній афілійовано наближений до ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_10 », яке поставило до Пункту тимчасового перебування камяне вугілля, відповідно до виграного 31.08.2016 року конкурсу, та фактично управляє діяльністю указаного товариства, на усні пропозиції останнього щодо подальшої співпраці на предмет продовження поставок кам`яного вугілля, забезпечення перемоги під час послідуючих публічних закупівель, запевнив, що в змозі сприяти у сприйнятті тендерним комітетом позитивного рішення щодо визначення переможцем підконтрольних ОСОБА_6 суб`єктів господарювання, шляхом впливу на думку і рішення кожного із членів даного комітету, з якими перебуває у дружніх та довірливих відносинах.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.
Разом із обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 23.06.2017 року між прокурором Волинської області ОСОБА_3 наділеним відповідно до ст. 37 КПК України повноваженнями прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 за умовами якої обвинувачений під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин, виявленні та припиненні інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Погоджена сторонами угоди міра покарання відповідає санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 не заперечив щодо укладення угоди про визнання винуватості та призначення його підзахисному узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 червня 2017 року між прокурором Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
Скасувати відносно ОСОБА_5 застосований в ході досудового розслідування запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
банківську карту VISA для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_2 , термін дії 06/18 повернути власнику ОСОБА_5 ;
- банківську карту Master Card для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_3 , термін дії 03/17 - повернути власнику ОСОБА_5 ;
- банківську карту Master Card для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_4 , термін дії 04/17 повернути власнику ОСОБА_6 ;
- банківську карту Master Card для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_5 , термін дії до 01/18 повернути власнику ОСОБА_6 ;
- банківську карту Master Card для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_6 , термін дії 10/17 повернути власнику ОСОБА_6 ;
- банківську карту Ощадна книжка для розрахунків ПАТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » № НОМЕР_7 , термін дії 02/20 - повернути власнику ОСОБА_5 ;
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ківерцівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1