Справа № 338/502/13-к
Провадження № 11-кп/779/1/2016
Категорія Категорія ч.3 ст. 191 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :
Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, тимчасово не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий.

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.3, 366 ч.1, 190 ч.2 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності на 2 роки;

- за ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності;

- за ч.2 ст. 190 КК Укрвїни у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено з урахуванням покарання, визначеного вироком Богородчанського районного суду від 27.02.2013 року та призначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах, та організаціях всіх форм власності на 3 роки та штраф у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні зобов`язанння: повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Цивільні позови ПАТ «Фінанси та кредит» до ОСОБА_7 про стягнення 31432,99 грн. задоволено частково, щодо стягнення 80189,61 грн. задоволено в повному обсязі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Івано-Франківській області 1411,20 грн. судових витрат.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 працюючи на посаді начальника відділення №24 філії «Прикарпатське регіональне управління» ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», будучи службовою особою, в серпні 2008 року, маючи в своєму розпорядженні персональні дані та копії особистих документів ОСОБА_10 , 13.08.2008 року склав та підписав одночасно від імені банку та від імені ОСОБА_10 завідомо неправдивий договір про відкриття банком відновлювальної кредитної лінії на суму 12000 грн. Оформивши кредитну справу та отримавши платіжну картку по цьому договору, ОСОБА_7 незаконно привласнив кошти банку «Фінанси та Кредит» у сумі 12000грн.

Крім того, працюючи на посаді начальника Богородчанського відділення №24 філії «Прикарпатське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», будучи у товаристських взаєминах з головою Богородчанської районної ради ОСОБА_11 , упродовж 2008-2009 років ОСОБА_7 отримав від нього 6280 дол. США, що еквівалентно 50163,38 грн., які той передавав через нього, як керівнику банку, для погашення своєї заборгованості по кредитному договору №003-Р/001100 від 11.07.2008 року, що був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_11 . Однак зловживаючи довірою ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , взяті на себе зобов`язання не виконав, ці грошові кошти в касу банку для погашення заборгованості ОСОБА_11 перед банком не вносив, а використав їх на власні цілі, чим завдав ОСОБА_11 шкоди на суму 50163,38 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2014 року вирок суду змінено в частині стягнення коштів за проведення експертизи в сумі 1411,20 грн. на користь держави, а також відповідно до ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_7 скасовано з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та про можливість його виправлення без реального відбування покарання. Конкретні обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 , які встановлені судами, а також неналежне враховуванння судами тяжкості вчинених ним злочинів, тривалий характер вчинених ним шахрайських дій, відсутність повного відшкодування завданої злочинами шкоди, призвели до недостатньо обгрунтованого висновку про можливість його виправлення без від відбування призначеного покарання.

Апеляційним судом не враховано, що у вироку місцевого суду не надано належної оцінки даним про особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, а також повністю не враховано конкретну тяжкість вчинених ним злочинів, один з яких належить до категорії тяжких, один до злочинів середньої тяжкості, та один невеликої тяжкості, тривалий характер вчинених шахрайських дій, відсутність повного відшкодування завданої злочинами шкоди. На думку колегії суддів, наведені обставини свідчать про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів і не буде встановлено інших обставин, які впливають на призначення покарання, то застосування положень ст. 75 КК України слід вважати явно несправедливим внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування кримінального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Просить вирок Богородчанського районного суду від 12 листопада 2013 року скасувати та постановити новий вирок, яким призначити засудженому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, ч.1 ст.366 КК України 1 рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 1 рік, ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання 3 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України допустити самостійне виконання призначеного покарання та покарання призначеного ОСОБА_7 згідно вироку Богородчанського районного суду від 27.02.2013 року. Процесуальні витрати в сумі 1411, 20 грн. стягнути з обвинуваченого на користь держави.

У засіданні апеляційного суду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями в повному обсязі. Вважав вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування кримінального закону, просив скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на 2 роки, також на підставі ч.4 ст. 70 , ч.3 ст. 72 КК України допустити самостійне виконання призначеного покарання та покарання призначеного ОСОБА_7 згідно вироку Богородчанського районного суду від 27.02.2013 року. Процесуальні витрати в сумі 1411, 20 грн. з обвинуваченого стягнути на користь держави;

- захисник просив апеляційну скаргу прокурора з доповненнями залишити без задоволення, вказуючи на те що вирок суду є законним і обгрунтованим, а тому немає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора;

обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи свого захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора з доповненнями, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Твердження прокурора про незаконність даного вироку з підстав неправильного застосування кримінального закону, що виразилось в призначенні ОСОБА_7 занадто м`якого покарання колегя суддів вважає обгрунтованими, оскільки призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції хоч і врахував пом`якшуюючі його покарання обставини, а саме щире каяття, добровільне відшкодування частини заподіяних збитків, його позитивну характеристику, однак належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу та те, що злочин передбачений ч.3 ст. 191 КК України, в якому він обвинувачується є тяжким злочином, за який передбачено відповідальність до 8 років позбавлення волі, що він раніше судимий за аналогічного роду злочини, заподіяну потерпілим шкоду до цього часу так і не відшкодував, його дії характеризуються підвищеною суспільною небезпечністю.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, вищенаведені пом`якшуючі його покарання обставини і приходить до висновку, що йому слід призначити покарання, зазначене в санкціях статтей, за якими він обвинувачується, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, колегія суддів вважає, що покликання прокурора в апеляційній скарзі з доповненнями про те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_7 судових витрат за проведення почеркознавчих експертиз на користь НДЕКЦ при УМВС в Івано-Франківській області є обгрунтованими, оскільки відповідно до ч.2 ст.122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За таких обставин, вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання є незаконним, а тому в цій частині його слід скасувати, та ухвалити новий, яким призначити йому покарання за сукупністю злочинів з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, які встановлені судом першої інстанції, а також даних про його особу .

Таким чином, апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 376, 419 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити .

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2013 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання за ст. 190 ч.2, ст. 191 ч.3, ст.366 ч.1 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити йому покарання за:

- ч.3 ст. 191 КК України три роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на два роки;

- ч.2 ст. 190 КК України два роки обмеження волі;

- ч.1 ст. 366 КК України один рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на один рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання три роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності строком на два роки.

На підставі ст.ст. 70 ч.4, 72 ч.3 КК України допустити самостійне виконання покарання, призначеного ОСОБА_7 вироком Богородчанського районного суду від 27.02.2013 року.

Процесуальні витрати в сумі 1411, 20 грн. стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в цей же строк з часу отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно оригіналу ОСОБА_2