ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 16 березня 2017 року касаційну скаргу засудженого на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року у кримінальному провадженні щодо нього
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, раніше судимого, останній раз вироком
Луцького міськрайонного суду Волинської області від
26 серпня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, на
підставі ст. 71 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк три роки один місяць,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений виклав вимогу про скасування судових рішень, постановлених щодо нього, із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано порушенням права на захист, оскільки несвоєчасно був забезпечений захисником під час досудового розслідування, участь якого вважає була обовязковою як для юридично неграмотної особи.Вказав на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій як розбій за ст. 187 КК України, замість як відкрите викрадення майна за ст. 186 КК України, заперечивши при цьому висновки експертиз щодо тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих. При цьому й стверджує про недоведеність його винуватості у вчиненні розбійних нападів 20 серпня 2015 року, так як не міг їх вчинити через те, що того дня перебував під вартою. Зазначив й про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України щодо немотивованості прийнятого рішення при залишенні його та його захисника апеляційних скарг без задоволення. Призначене йому покарання вважає невідповідним тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості.
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців; за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та попереднім вироком суду від 26 серпня 2015 року, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років два місяці з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задоволено повністю, зобовязано останнього повернути ОСОБА_7 золотий ланцюжок та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

13 серпня 2015 року, приблизно о 00 год. 03 хв., знаходячись поблизу будинку № 8 по вул. Ветеранів у м. Ковель, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив напад на ОСОБА_8 , під час якого застосував насильство, небезпечне для її життя і здоров`я, вдаривши кулаком в обличчя, чим заподіяв тілесні ушкодження у виді забою зубів 11, 12, 21, 22, 31, 32, 41, 42, перелому коронки 31 зуба, що за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого вирвав з її рук мобільний телефон, з яким зник з місця вчинення злочину, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 310 грн.

Продовжуючи злочину діяльність, ОСОБА_5 , 13 серпня 2015 року, приблизно о 00 год. 20 хв., знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_7 та відкрито заволодів її золотим ланцюжком, зірвавши його з шиї потерпілої, чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 2 453,90 грн.

Він же, 20 серпня 2015 року, приблизно о 00 год. 15 хв., знаходячись поблизу будинку № 9 по вул. Грушевського у м. Ковель, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, вчинив розбійний напад на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час якого з метою подолання можливого опору спочатку наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , від якого останній впав і більше не піднявся, після чого наніс кілька ударів руками та ногами в обличчя та по тулубу потерпілому ОСОБА_10 , коли той впав, витягнув у нього з кишень мобільний телефон, грошові кошти, інші речі, які не становлять майнової цінності, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 646,00 грн. В результаті розбійного нападу потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою правої скроневої ділянки, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гематоми та саден правої скроневої ділянки, що за ступенем тяжкості також відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Він же, тієї ж ночі, приблизно о 01 год., знаходячись поблизу центральної аптеки по вул. Незалежності, 57, у м. Ковель, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_11 , застосувавши при цьому фізичне насильство, що було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, і полягало у нанесенні удару кулаком в обличчя, від якого потерпілий впав на землю. Подолавши у такий спосіб можливий опір, ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого, зірвав з шиї срібний ланцюжок з хрестиком, зняв наручний годинник, витягнув з кишень грошові кошти, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3 823 грн. В результаті розбійного нападу потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у виді гематоми лівої половини обличчя, садна слизової в проекції 31 зуба, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року вирок суду від 04 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_12 без задоволення. В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього увязнення, з розрахунку, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі, з 20 серпня 2015 року до 01 червня 2016 року включно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджуються сукупністю зібраних у провадженні, перевірених у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, які в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій як розбій за ч.ч. 1 та 2 ст. 187 КК України замість як грабіж за ч. 2 ст. 186 КК України є безпідставними. При цьому заперечення ОСОБА_5 наслідків, що не могли настати від його дій спростовані даними, що містяться у висновках експертиз по кожному потерпілому (а.к.п. 56-57, 59-60, 62-63 т. 2).

Безпідставні й доводи на заперечення доведеності винуватості у вчиненні розбійних нападів через те, що не міг їх вчинити у звязку з тим, що того дня перебував під вартою. Разом з тим, як встановлено за вироком суду, після скоєння останнього за часом розбійного нападу ОСОБА_5 був затриманий через дві години після його вчинення о 03 год. 30 хв. 20 серпня 2015 року, згідно протоколу затримання, що спростовує твердження засудженого про неможливість їх вчинення.

Не погоджується суд й з твердженнями скарги засудженого щодо порушення права на захист через начебто незабезпечення йому послуг захисту, що спростовано видачею доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги того ж дня, коли був затриманий, та наданням послуг захисту цим же адвокатом в подальшому, при проведенні досудового розслідування та судового розгляду провадження, від послуг якого ОСОБА_5 не відмовлявся (а.к.п. 76 т. 2).

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Апеляційним судом доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі засудженого, перевірені всебічно та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Покарання, призначене судом ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

При визначенні розміру покарання суд повною мірою врахував суспільну небезпеку скоєних злочинів, що є тяжкими, корисливими та мають особливу суспільну небезпечність, дані про особу засудженого, який раніше судимий за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини під час умовно-дострокового звільнення, враховано й вік засудженої особи, сімейний стан, стан здоров`я, позитивну характеристику, ставлення до скоєного. Зважено й на думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання.

Обставиною, яка помякшує покарання, суд визнав часткове визнання вини, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Отже, суд за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України призначив покарання в мінімальних межах санкції статті, за ч. 1 ст. 187 КК України фактично в

мінімальних, визначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосував принцип поглинення, і лише за сукупністю на підставі ч. 4 ст. 70 КК України принцип часткового складання.
Таким чином, підстав вважати призначене покарання невідповідним внаслідок суворості та необхідності зміни судових рішень в частині пом`якшення покарання, суд не вбачає.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 червня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-6313км16 Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187,
ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_14
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1