Дата документу Справа № 311/502/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/961/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/502/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000012, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, українця, громадянина України, що має неповну середню освіту (9 класів), неодруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, місця реєстрації немає, зі слів фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: 1) 13 лютого 2008 року Василівським районним судом за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавленні волі, з іспитовим строком 1 рік; 2) 18 червня 2010 року Василівським районним судом за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 2 ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 10 травня 2011 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі; 4) 10 березня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі. 21.11.2016 року звільнений з Харківської ВК №43 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Василівського районного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 відраховувати з 04 січня 2017 року, згідно ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2017 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2017 року залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04 січня 2017 року по день набрання даним вироком законної сили, у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 02 січня 2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись на сходовому майданчику навпроти квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої зареєстровані до Єдиного реєстру досудових розслідувань та виділені в окреме кримінальне провадження, з прямим умислом та з метою відкритого викрадення чужого майна, постукали до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_8 , та у той момент, коли останній відчинив вхідні двері до своєї квартири, особа, матеріали відносно якої зареєстровані до Єдиного реєстру досудових розслідувань в окреме кримінальне провадження, відповідно до відведеної ролі співвиконавства у вчиненні злочину, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, розпилила в очі ОСОБА_8 газом із заздалегідь підготовленого газового балончика невстановленої моделі, від чого ОСОБА_8 сів навколішки, а ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої зареєстровані до Єдиного реєстру досудових розслідувань в окреме кримінальне провадження, проникли до приміщення вказаної квартири. Одразу після цього, продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , утримуючи потерпілого ОСОБА_8 на підлозі, наніс йому кулаками рук кілька ударів в область обличчя, а особа, матеріали відносно якої зареєстровані до Єдиного реєстру досудових розслідувань в окреме кримінальне провадження, в цей час у приміщенні однієї з кімнат квартири відшукала у серванті паспорт на ім`я громадянина України ОСОБА_7 , мобільний телефон ОСОБА_7 марки «Нокіа» моделі 63-03 в корпусі сіро-чорного кольору, а також чорний гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, у якому знаходились грошові кошти в сумі 400 гривень та пакет, у якому, як виявилось, знаходились особисті документи потерпілого ОСОБА_8 - трудова книжка, диплом про освіту, пенсійне посвідчення, військовий квиток, закордонний паспорт та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої зареєстровані до Єдиного реєстру досудових розслідувань в окреме кримінальне провадження, зникли з місця події, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 400 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме: повне визнання вини, активна участь в розкритті злочину та відшкодування матеріальної шкоди. На підставі зазначених обставин, просить застосувати до нього ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який просив задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши добровільність їх позицій, роз`яснивши, при цьому, порядок та об`єм права на оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі, і обвинуваченим.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій та призначений вид покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не переглядаються.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, призначив його, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі пов`язаних незаконним обігом наркотичних речовин, судимість за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, однак висновків для себе не зробив та невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та є суспільно-небезпечною особою, водночас постійного місця реєстрації немає, як немає і чітко визначеного місця проживання, утриманців немає, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не навчається, суспільно-корисною працею не займається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, регулярного доходу та постійного джерела прибутку не має, заподіяну потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду не відшкодував, однак матеріальних претензій потерпілий до обвинуваченого не мав, на суворій мірі покарання ОСОБА_7 не наполягав.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав його повне визнання вини у скоєному, щиросердне каяття, активне сприяння встановленню істини під час судового розгляду.
До обставин, які обтяжують покарання, суд відніс вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Врахувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України.
Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, по доводах, зазначених в його апеляційній скарзі, не вбачається.

Порушень права ОСОБА_7 на захист колегія суддів не встановила.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 03 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4