У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/1588/16к

№ 1-о/336/1/2017

25 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаною заявою, за якою просить суд у порядку провадження за нововиявленими обставинами скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року та ухвалити по справі новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 за усім обвинуваченням.

У судовому засіданні ОСОБА_5 наполіг на свій заяві, але просив змінити вирок суду, виправдавши його за епізодами розбійних нападів на ОСОБА_8 від 18.10.2010 року та ОСОБА_9 від 16.09.2010 року.

Захисники підтримали подану засудженим заяву.

Потерпілий ОСОБА_9 погодився із доводами ОСОБА_5 , також підтримавши заяву останнього про перегляд вироку Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні прокурор просив відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його заяви як безпідставної.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши подану заяву та перевіривши її доводи матеріалами справи, суд дійшов висновку, що подана засудженим заява задоволенню не підлягає.

Так, відповідно ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Як вбачається зі змісту ст. 369 КПК України видами судових рішень є вироки і ухвали.

Як передбачає ч.1 ст. 467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч.2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Обов`язковою умовою розгляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення цього провадження, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, такими, що у матеріалах кримінального провадження не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Проте засуджений так і не навів жодних підстав, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, з яких вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 листопада 2012 року щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що 8 листопада 2012 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за вчинення злочинів, передбачених ст.185 ч.3, ст.187 ч.2,3, ст.263 ч.1 (в ред. Закону 15.04.2008 р.), ст.289 ч.3 КК України, було засуджено ОСОБА_5 до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2013 року вирок змінено в частині призначеного ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.70 КК України: застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно за сукупністю злочинів визначено покарання у виді позбавлення волі на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок залишено без зміни.
Отже, вирок суду набрав законної сили.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2013 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення. Вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 08 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 квітня 2013 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_10 залишити без зміни.
Наполягаючи на поданій заяві, ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив у якості нововиявлених обставин: штучне створення та підроблення доказів по справі; завідомо неправдиві показання свідків та потерпілих, на яких ґрунтується вирок; а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Так, зі змісту поданої ОСОБА_5 заяви слідує, що установлена судом апеляційної інстанції обставина його затримання саме 25-го жовтня 2010 року свідчить про завідомо неправдиві показання свідків по справі та підроблення протоколу обшуку особи ( ОСОБА_5 ) від 26.10.2010 року.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу в період часу з 00-30 год. по 00-50 год. 26.10.2010 року було проведено обшук затриманого в порядку ст. 115 КПК України в редакції 1960 року ОСОБА_5 (том 13, а.с. 112).

Дійсно, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2016 року, постановленої за результатами розгляду апеляції засудженого на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2015 року щодо клопотання ОСОБА_5 про роз`яснення сумнівів та протиріч у вироку Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року, датою затримання ОСОБА_5 було визнано саме 25 жовтня 2010 року.
Але, як вбачається із змісту ухвали від 2 квітня 2016 року, суд апеляційної інстанції ухвалив вищевказане рішення через констатацію певного протиріччя, яке відповідно до вимог ст. 62 Конституції України і було розтлумачено на користь засудженого, зокрема, встановивши, що процесуальний документ про затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 115 КПК України (в ред. 1960 р.) в матеріалах провадження відсутній, протокол обшуку особи від 26.10.2010 року не може бути визнаний таким документом, що доводить затримання ОСОБА_5 , а факт затримання ОСОБА_5 25.10.2010 року ще у судовому засіданні суду першої інстанції (т. 19 а.с. 83-87, 94-98) підтверджували свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також засуджений ОСОБА_13 . Власне, останній щодо обставин затримання ОСОБА_5 допитувався судом і у порядку провадження за нововиявленими обставинами, про які також повідомив суду і допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 .
Отже, наведена заявником обставина була відома як суду, так і самому ОСОБА_5 , який брав участь у судових засіданнях та, як вбачається із вироку суду від 08.11.2012 року вже під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснював про обставини і свого затримання 25.10.2010 року, і про наявне у нього алібі по епізоду від 18.10.2010 року.

Крім того, засуджений посилається на численні порушення під час досудового розслідування його права на захист, зважаючи на проведення слідчих дій за відсутності його адвоката, на відсутність у матеріалах справи протоколу його затримання у порядку ст. 115 чи згідно ст. 106 КПК України в ред. 1960 року, на невідповідність вилученого під час його обшуку портсигару іншому, який згодом було впізнано свідком ОСОБА_15 за протоколом від 18.11.2010 року, що був визнаний речовим доказом по справі.

Але ж наведені у заяві підстави фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже неодноразово досліджувалися судовими інстанціями та яким дана належна оцінка, у зв`язку з чим зазначені обставини також не можуть вважатися нововиявленими та бути підставою для перегляду вказаного судового рішення.

Зокрема, як слідує із вироку від 08.11.2012 року, суд першої інстанції вже досліджував та надавав оцінку і протоколу обшуку від 26.10.2010 року, і показанням свідка ОСОБА_15 , і самому портсигару «Charmant».

При цьому суд зауважує, що надані у судовому засіданні під час провадження за нововиявленими обставинамипояснення потерпілого ОСОБА_9 , як і допитаних свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , не впливають на вищевказаний висновок суду, оскільки показання вказаних осіб щодо фактичних обставин справи також досліджувалися судовими інстанціями з наданням відповідної оцінки, а сама по собі належно не вмотивована зміна ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у судовому засіданні під час цього провадження викладу ними обставин справи не доводять неправильність вироку суду, який зроблений з урахуванням усіх досліджених під час судового розгляду доказів, через що суд ставиться критично до поясненень як ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , так і ОСОБА_13 , який фактично змінив свої пояснення вже після відбуття покарання, а тому суд розцінює такі пояснення як спробу ввести суд в оману, надавши ОСОБА_5 можливість уникнути відповідальності за учинений злочин.
Посилання засудженого на судові рішення про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заявах ОСОБА_5 (ухвали слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2016 року та від 10.10.2016 року) також не впливають на вирок суду від 8 листопада 2012 року, оскільки вказані судові рішення слідчих суддів, як й інші, на які послався засуджений, були прийняті лише на виконання вимог ст. 214 КПК України через непереконливість та передчасність постанов про закриття кримінальних проваджень, а ухвала від 25.05.2016 року знов-таки стосується портсигару, що був пред`явлений на впізнання свідку 18.11.2010 року.

Отже, вказані у заяві засудженого обставини ні самі по собі, ні разом з іншими обставинами, встановленими судом, не доводять неправильність вироку суду та безпосередньо не впливають на висновок суду, який зроблений з урахуванням усіх досліджених у судовому засіданні доказів, а тому наведені в заяві підстави фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже неодноразово досліджувалися судовими інстанціями та яким дана належна оцінка, у зв`язку з чим зазначені засудженим обставини не можуть вважатися нововиявленими та бути підставою для скасування вказаного судового рішення.

З викладених підстав не впливають на висновок суду і вирішенні під час провадження за нововиявленими обставинами клопотання засудженого про допит свідків від 13.11.2016 року, від 20.11.2016 року та від 13.04.2017 року, оскільки наведена ОСОБА_5 обставина його відсутності на місці вчинення злочину у м. Приморську по епізоду від 18.10.2010 року не може вважатися нововиявленою, оскільки вона була відома на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, про що достовірно слідує із матеріалів справи та знайшло своє відображення у судовому рішенні, про перегляд якого заявлено, а установленій судом апеляційної інстанції обставині затримання ОСОБА_5 саме 25-го жовтня 2010 року судом вже була надана належна оцінка, про що зазначалося вище.

Усі інші доводи поданої заяви також не впливають на правильність висновку суду, оскільки не є прийнятними за змістом ст. 459 КПК України стосовно скасування вироку суду та ухвалення нового, бо заявник фактично знов-таки повторно посилається на ті ж самі обставини, які вже неодноразово перевірялися судовими інстанціями.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами необхідно відмовити.

За вимогами ст. 374 КПК України рішення про залік строку попереднього ув`язнення, у тому числі перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження, зазнається при ухваленні вироку, але такий за результатами провадження за нововиявленими обставинами судом не ухвалюється, бо суд дійшов до висновку про необхідність залишення без задоволення заяви ОСОБА_5 , через що вбачаються підстави для звернення до апеляційного суду з поданням про направлення провадження за відповідним клопотанням ОСОБА_5 до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання - до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

На підставі викладеного, керуючись ст. 318-380, 459-467 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 8 листопада 2012 року за нововиявленими обставинами.

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1

25.04.17