Ухвала
іменем україни

30 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:
За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рацинська Дача Вознесенського району Миколаївської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,
не судимого в силу ст. 89 КК України,
- за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання про долю речових доказів, стягнення процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 29 листопада 2015 року близько 22:00 год., знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистої неприязності, у зв`язку з відмовою в наданні грошових коштів розпочав з ОСОБА_5 , з якою проживав близько двох тижнів, суперечку, в ході якої з корисливих спонукань, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, застосував насильство, внаслідок якого ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та заволодів майном потерпілої на загальну суму 2889, 71 гривень.

У касаційній скарзі засуджений не заперечує правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК України та зазначає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу внаслідок суворості, з огляду на що, просить суд касаційної інстанції про його пом`якшення до 3 років позбавлення волі. Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував його щире каяття у вчиненому злочині, те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Засудженим ОСОБА_4 не оскаржуються доведеність винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК України. При цьому, у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо нього.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, обтяжуючу покарання обставину.

Зокрема, як зазначено у вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, не визнання ним винуватості та відсутність щирого каяття у вчиненому, а також те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства, посередньо характеризувався, вів бродячий спосіб життя, ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, проте на спеціальних обліках не перебував, в силу ст. 89 КК України не мав судимостей, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Обтяжуючою покарання обставиною судом було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно як убачається з копії ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, які за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, зазначив, що у матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_4 як батько двох неповнолітніх дітей матеріально їх утримує. Також як зауважив суд, у матеріалах провадження є дані про те, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 по телефону погрожував потерпілій, у зв`язку з чим вона звернулася з відповідною заявою до суду, повідомивши, що боїться за своє та здоров`я своїх дітей. Викладене, а також покази ОСОБА_4 , надані ним в судах як першої, так і апеляційної інстанцій, на думку суду, свідчать про відсутність його щирого каяття у вчиненому злочині.

Суд касаційної інстанції не має підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга засудженого немає доводів на їх спростування.

У касаційній скарзі засудженим не наведено таких обставин, які б не були враховані судом при обранні йому міри покарання, та могли б бути для суду касаційної інстанції підставами для його пом`якшення, як про це зазначає вимогу ОСОБА_4 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.
Виходячи з викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3