Справа № 183/4858/15
№ 1-кп/183/26/17
В И Р О К
іменем України
12 червня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000393 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, не одруженого, освіта середня технічна, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 14.04.2015 року наказом № 91 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ) зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду оператора-топогеонезиста мінометної батареї 2 парашутно-десантного батальйону у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесено зміни та її доповнено ч.4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9,11,12, 16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
З 12 квітня 2015 року по 04 травня 2015 року солдату ОСОБА_5 була надана основна щорічна відпустка, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 91 від 14.04.2015 року, однак 05 травня 2015 року солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не прибув з наданої йому відпустки без поважних причин у розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
31 липня 2015 року солдат ОСОБА_5 був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, з 05 травня 2015 року по 31 липня 2015 року, солдат ОСОБА_5 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , а саме не прибув з наданої йому відпустки без поважних причин у розташування військової частини НОМЕР_1 та ухилявся від проходження військової служби в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_5 вину визнав повністю, раніше не судимий, за місцем служби характеризується задовільно, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на сході країни, разом з обставиною, яка пом`якшує покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1