Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/376/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000153 від 16 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Худяки, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено: за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст..75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до ст..76 КК України на ОСОБА_8 покладені такі обов`язки, як повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 судові витрати на користь держави в сумі 3782 грн. 28 коп.за проведення експертиз.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 5 листопада 2016 року, перед початком експлуатації та керування автопоїздом у складі сідлового тягача «Renault Маgnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - платформою «ЕХО 99981», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення п. 2.3 (а) ПДР України, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан транспортного засобу, не забезпечив належну перевірку та технічну справність транспортного засобу. Так, при наявності видимих та завчасно відомих технічних несправностей транспортного засобу, при яких, його експлуатація заборонена, а саме: встановлення на першу, другу та третю вісь, шин з різними типами малюнка протектора, у порушення вимог п. 31.4 ПДР України (п.31.4.5 колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора), допустив та розпочав керування вищевказаним транспортним засобом. Дані несправності виникли задовго до моменту пригоди та об`єктивно проявлялися водію під час візуального огляду автопоїзда перед кожним початком експлуатації.

Проте, 16 листопада 2016 року ОСОБА_8 , в порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту, достовірно та завчасно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, яка у відповідності до п. 31.4 ПДР України забороняє його експлуатацію, продовжив рух на автопоїзді у складі сідлового тягача «Renault Маgnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом-платформою «ЕХО 99981», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , та рухаючись приблизно о 03.00 год. в темну пору доби на 40 км + 27 м автодороги Олександрівка - Кіровоград - Миколаїв, зі сторони смт. Олександрівка, в напрямку с. Велика Северинка на території Кіровоградського району, Кіровоградської області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автопоїздом, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України (п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), маючи намір здійснити з`їзд на праве узбіччя по ходу свого руху, допустив порушення вимог п. 13.1 ПДР України (п. 13.1. водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, повинен дотримувати безпечного інтервалу), не вибрав безпечний боковий інтервал та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався по правому узбіччю в попутному напрямку з автопоїздом.

В результаті наїзду на пішохода, сідловий тягач «Renault Маgnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , отримав механічні пошкодження, проте останній, зупинившись на деякий час, продовжив рух на пошкодженому автопоїзді в напрямку м. Пологи, Запорізької області, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпіпим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 ПДР УКраїни, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред 'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити, про дорожньо - транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

Так, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на пішохода ОСОБА_10 , поставив останнього в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, завідомо залишив потерпілого без допомоги і з місця пригоди зник, переховуючись з 03.00 год. 16 листопада 2016 року по 14 год. 25 хв. 18 листопада 2016 року від правоохоронних органів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітини: багато уламкового перелому тіла лівої лопатки з крововиливом в підлеглі м`які тканини, переломи правих 5,6,7 ребер по передньо-підпахвовій лінії, переломи 4,5,6,7,8,9 лівих ребер по передньо-підпахвовій лінії і 5,6,7,8,9,10 лівих ребер по біля хребтової лінії з пошкодженням пристінкової плеври і крововиливом в міжреберні м`язи в місцях переломів, забій легких, тупої травми органів заочеревиного простору: крововилив в фіброзну капсулу обох нирок; тупої травми органів черевної порожнини: розриви лівої частки печінки і крововилив в зв`язку Трейца; саден на лобі зліва, на спинці носа зліва, на лівій гомілки; синець правого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1053 від 09.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті ОСОБА_10 і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання степеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особи, ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, а за ч.2 ст.135 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст..70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, без застосування вимог ст..75 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.65 КК України та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»,призначив ОСОБА_8 надто м`яке та несправедливе покарання, яке не відповідає його основним цілям та засадам.

Прокурор вважає, що наведені обставини, не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, що вплинуло на його законність та обґрунтованість.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі дослідження характеризуючих даних обвинуваченого, заслухавши в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 та ч.1 ст.135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Згідно диспозиції ст. 286 КК України кримінальна відповідальність за зазначеним законом настає, як у разі порушення особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, так і за порушення правил експлуатації транспорту, тобто об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки, як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом.
Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Обстановка вчинення даного злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єкт злочину спеціальний - осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

З обсягу та характеру фактичних обставин цієї справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась 16 листопада 2016 року приблизно 03.00 год. в темну пору доби на 40 км + 27 м автодороги Олександрівка Кіровоград - Миколаїв, зі сторони смт. Олександрівка, в напрямку с. Велика Северинка на території Кіровоградського району, Кіровоградської області ОСОБА_8 керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача «Renault Маgnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - платформою «ЕХО 99981», реєстраційний номер НОМЕР_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який рухався по правому узбіччю в попутному напрямку з автопоїздом.

В результаті наїзду ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1053 від 09.12.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та призвели до смерті ОСОБА_10 .

Як пояснив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, завдані потерпілому збитки відшкодував, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та невеликої тяжкості, його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Як пояснив, потерпілий ОСОБА_7 , під час перегляду справи, до ОСОБА_8 матеріальних претензій не має, у зв`язку з повним та добровільним відшкодуванням ОСОБА_8 завданих йому матеріальних збитків та просив не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі.
Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини,які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_8 під час досудового слідства та судового розгляду свою вину визнав повністю, розкаявся, розказав і показав, як і при яких обставинах він вчинив наїзд на пішохода, тим самим сприяв розкриттю даного кримінального правопорушення.
Крім того, ОСОБА_8 на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має двох малолітніх дітей та постійне місце проживання.
А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе і без ізоляції його від суспільства та можливість призначення йому умовного покарання,із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 , ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор в апеляцій скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції - відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року в кримінальному проваджені № 0000153 від 16 листопада 2016року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 1286, ч.1 ст.135 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ (підписи):
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .