АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/675/17 Справа № 202/845/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000263 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Світловодськ, Кіровоградської області, українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей 2009 і 2016 року народження, не працюючу, раніше не судиму, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В апеляції:
- обвинувачена ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України закрити у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує на те, що: вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; неповноту судового розгляду, так як суд відхилив клопотання сторони захисту про призначення повторної автотехнічної експертизи та про доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент; порушення її права на захист на досудовому розслідуванні, і судом не усунуто; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому заявлено відвід з підстав очевидних сумнівів щодо її неупередженості, так як нею не був задоволений відвід прокурору.

В апеляції обвинувачена зазначає, що суд не обґрунтував свою думку щодо встановлення її вини, чим порушив ст. 370 КПК України.

Вказує, що на досудовому слідстві вона викликалась у справі в якості свідка, однак фактично була особою, підозрюваною у скоєнні злочину, при цьому вона не могла скористатись належним чином правом на захист. Повідомлення про підозру їй вручено лише 26.11.2014 року і про право на захист, як підозрювана також дізналась лише 26.11.2014 року, та до цього часу перебувала у справі як свідок. Приписи ст. 290 КПК України були виконані 27.11.2014 року.

Також зазначає, що клопотання захисника про визнання недопустимими доказами, а саме постанову про призначення автотехнічної експертизи від 20.06.2014 року, висновки автотехнічної експертизи від 26.06.2014 року, постанову про призначення автотехнічної експертизи від 11.09.2014 року та висновки автотехнічної експертизи від 11.09.2014 року, залишилося поза увагою суду і суд у вироку не зазначив про результати розгляду цього клопотання.

Зауважує, що висновки автотехнічних експертиз є сумнівними, так як на її думку не було взято до уваги її покази і вона не приймала участі у слідчому експерименті, який був врахований при проведенні експертиз. Наголошує в апеляції на наявність розбіжностей в посяненнях свідків з боку обвинувачення, а саме скутеристів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та свідків захисту ОСОБА_16 та ОСОБА_17 самої обвинуваченої ОСОБА_7 , та під час проведення слідчого експерименту, пояснення ОСОБА_7 , з питань механізму ДТП експертам до уваги не приймались.

В апеляції обвинувачена акцентує на істотне порушення судом чинного законодавства, яке регламентує право на захист, вважає, суд безпідставно прийшов до висновку замість виправдання про її винність за ч.1 ст. 286 КК України.

Прокурор в апеляції, не оспорюючи правильності кваліфікації та доведеності дій обвинуваченої, просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання щодо речових доказів, які зберегли на собі сліди правопорушення.

В обґрунтування, зазначає, що у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 368 КПК України, необхідно було вирішити питання «що належить вчинити з речовими доказами».

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти витрачені на проведення експертиз розмірі 1572,48 гривень, 393,12 гривень.

Цим вироком ОСОБА_7 ,, визнано винним за ч. 2 ст.289 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Обвинувачена ОСОБА_7 26 травня 2014 року близько 17 години 40 хвилин керуючи технічно справним автомобілем "Honda HR-V", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджала заднім ходом з території автостоянки в Індустріальному районі м. Дніпро, на проїжджу частину вул. Б.Хмельницького, в районі електроопори №11. На шляху руху обвинувачена ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, виїжджаючи на дорогу з місця стоянки не надала дорогу мопеду "Suzuki", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_9 , що рухався по проїжджій частині вул. Б.Хмельницького, з боку вул. Косіора ( вул. П.Калнишевського), у напрямку пр. ім. газ. Правда (пр. Слобожанський), внаслідок чого допустила зіткнення з ним.

В результаті дорожньо-транспортної події неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, субарахноїдального крововиливу, гемомастиодиту ліворуч, гемосинусу, численних забійних ран на голові, обличчі, шиї; саден та забійних ран на тулубі та кінцівках, що відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що обвинувачена ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом "Honda HR-V", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п.10.2 "Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає", невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вислухавши обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 які підтримали апеляцію обвинуваченої і просили вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження в зв`язку з недоведеністю, думку потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника та представника потерпілих які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах принесених апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за який її засуджено, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

Доводи апеляції обвинуваченої ОСОБА_7 стосовно неповноти судового розгляду про невідповідність висновків вироку фактичним обставинам кримінального провадження та про порушення її права на захист на досудовому розслідуванні, що не усунуто судом, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими.

Згідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зазначені у статті 91 КПК України обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Так, досліджені судом та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Факт порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху, що знаходяться в причинному зв`язку з настанням наслідків, спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень підтверджений, зокрема, свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , із яких слідує, що рухаючись на мопеді зі швидкістю близько 40-50 км/год, у зазначеному у вироку місці події, раптом із автостоянки заднім ходом почав виїжджати автомобіль "Honda HR-V" під керуванням ОСОБА_7 , в результаті чого він не встиг загальмувати та відбулось зіткнення і він втратив свідомість. Вказані обставини підтверджені і поясненнями свідків, які безпосередньо бачили момент зіткнення, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , покази яких узгоджуються між собою є послідовними і не мають суттєвих розбіжностей.

Даних, які б свідчили про не об`єктивність, неправдивість показів потерпілого та вказаних свідків не виявлено.

Окрім того, пояснення потерпілого та вказаних свідків є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються як між собою так і з іншими фактичними даними в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 2014 року зі схемою та фото таблицею до нього в ході якого зафіксовано обставини цієї дорожньо-транспортної події; протоколами проведення слідчих експериментів від 06 серпня 2014 року зі схемами та фототаблицями до них за участю потерпілого, свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , які відтворили механізм та обставини даної події. За висновком транспортно трасологічної експертизи від 27 червня 2014 року, мало місце перехресне, поперечне зіткнення, при якому повздовжні осі в моменти первинного контакту були розташовані під кутом приблизно 100+ градусів відносно повздовжньої осі мопеда. Та за висновком судових автотехнічних експертиз від 16.09.2014 року та від 26 червня 2014 року, дії водія «Хонда» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Водій мопеда ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом екстреного гальмування. Згідно висновків судово-медичних експертиз, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад 2 тижні (більш як 21 день).

Суд перевірив і дав оцінку всім обставинам, встановленим у суді у їх сукупності. При цьому, ніяких суттєвих суперечностей між даними, викладеними у протоколі огляду місця пригоди і протоколах слідчих експериментів, немає.

Таким чином, висновки експерта базувалися не на неправомірних, суперечливих вихідних даних, а на даних, отриманих законним шляхом, які відображали дійсні події.

Дослідженні судом першої інстанції усі обставини в їх сукупності спростовують ствердження обвинуваченої, щодо того, що її автомобіль стояв на узбіччі в нерухомому стані на момент зіткнення і на чому ґрунтується позиція сторони захисту щодо відсутності вини обвинуваченої.

Є безпідставними посилання в апеляції на наявність розбіжностей в показах свідків з боку обвинувачення та з боку захисту, що на думку обвинуваченої є суттєвим для розгляду справи, у зв`язку з чим стороною захисту було заявлене клопотання про призначення повторної судово-автотехнічної експертизи та судом безпідставно відмовлено в його задоволенні.

Як вбачається зі змісту вироку, суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченої в інкримінованому їй вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у тому числі і щодо показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , від повторного допиту яких сторони кримінального провадження відмовились, що вмотивовано зазначено судом у вироку і обґрунтовано.

Інших даних, які б свідчили про необхідність проведення повторної судово-автотехнічної експертизи відсутні і апеляційним судом не виявлені.

Стосовно доводів сторони захисту щодо недопустимості взятих судом до уваги висновків судових-автотехнічних експертиз посилаючись на те, що за її участі не проводився слідчий експеримент, не були взяті експертом до уваги її покази, і на її думку, порушено право її на захист, так як призначення слідчим цих експертиз і їх висновки були складені коли вона не була підозрюваною, що позбавило її права їх оскаржити, колегія суддів, вважає безпідставними і таким, що не знайшли свого підтвердження, та такими, які в апеляції фактично зводяться до переоцінки цих доказів у даному кримінальному провадженні.

Так, усі протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого, свідків складені у відповідності до вимог кримінального процесуального закону (ст.104, 223, 240 КПК України), який містить усі необхідні відомості, передбачені вказаними нормами закону і експерименти проведені в умовах, що відповідає і узгоджується з цими нормами, які регулюють порядок його проведення.

Судом надана вмотивована і обґрунтована підстава дослідження і прийняття судом як належного і допустимого доказу висновків експерта,викладеного у вироку, з чим погоджується і колегія суддів.

Даних, які б свідчили про необ`єктивність висновків автотехнічних експертиз чи незаконність їх проведення не виявлено. Правових підстав для визнання цих висновків та постанов слідчого про їх призначення неналежними та недопустимими доказами не встановлено, і на переконання колегії суддів, сам факт проведення вказаних експертиз до моменту пред`явлення ОСОБА_7 підозри, не може слугувати підставою для визнання їх такими.

Щодо посилання обвинуваченої на порушення її права на захист на досудовому розслідуванні, так як вона не могла оскаржити висновки експертів, оскільки після пред`явлення їй підозри на наступний день були вже виконані приписи ст. 290 КПК України є безпідставними і надуманими, оскільки дана обставина не обмежувала наданих законом їй прав на досудовому розслідуванні, і таких даних які б свідчили про обмеження її права на захист матеріалами справи не підтверджено і апеляційним судом не встановлено. Окрім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_22 підписали протокол про ознайомлення з матеріалами провадження без зауважень, і дані, які б свідчили про обмеження прав ОСОБА_7 на наявність у неї достатнього часу і можливості для підготовки свого захисту, відсутні.

Інші доводи сторони захисту з цих обставин з мотивів невинуватості обвинуваченого в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, у тому числі і акцентування в апеляції на порушення права на захист з посиланням, що на досудовому розслідуванні і у суді не був проведений слідчий експеримент за її участі, зводяться в апеляції фактично до переоцінки показів свідків та встановлених обставин справи і носять більш емоційний характер ніж фактовий.

Окрім того, відповідно до ст. 63 Конституції України та норм чинного Кримінального процесуального закону, які надають право підозрюваному, обвинуваченому не свідчити проти самого себе і своїх близьких родичів. Таким чином, згода на участь у слідчому експерименті ОСОБА_7 є правом, а не обов`язком останньої.

Апеляційним судом перевірені заперечення в апеляції обвинуваченої на ухвалу суду про відмову у відводі судді, і колегія суддів дійшла висновку, що обставин які б очевидно викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні не встановлено, і підстави, з наведених мотивів в апеляції, вважати заяву про відвід судді обґрунтованою відсутні.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі прокурора про зміну вироку і вирішення питання у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 368 КПК України, про долю речових доказів, то такі доводи, колегія суддів, вважає безпідставними, оскільки не вирішення судом долі речових доказів не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і не є підставою для зміни або скасування вироку в цій частині. Дані питання можуть бути вирішені у порядку виконання вироку у відповідності вимог ст.ст. 537, 539 КПК України.

Таким чином, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки, враховуючи вищенаведене, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :
_______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3