Справа № 353/1081/14-к
Провадження № 11-кп/779/17/2017
Категорія ч.1ст.383 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000679 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Тисменицького районного суду від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.383 КК України

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Павлівка, Тисменицького району, житель АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України та призначено йому, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в твердій грошовій сумі 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання призначеного даним вироком суду менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним згідно вироку Тисменицького районного суду від 01.07.2014 р., остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_8 3000 грн. спричинених моральних збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вчинив завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення злочину.

Вказаний злочин вчинено за наступних обставинах: 25.12.2012 року, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні сільської ради с. Майдан, Тисменицького району, на засіданні виконавчого комітету, у стверджувальній формі заявив ОСОБА_10 : «Ти купив собі групу, інвалідність купив собі за гроші».

ОСОБА_10 будучи обуреним такою неправомірною поведінкою обвинуваченого, оскільки дійсно являється інвалідом 2 групи внаслідок отриманої травми при виконанні службових обов`язків та на законних підставах володіє посвідченням інваліда війни 2-ої групи ДПА України серії НОМЕР_1 від 30.05.2006 року, з метою спростування такої недостовірної інформації змушений був звернутися до суду.

Рішенням Тисменицького районного суду від 09.08.2013 року по справі №352/630/13-ц визнано недостовірною інформацію, поширену 25.12.2012 року ОСОБА_8 на засіданні виконавчого комітету Майданської сільської ради Тисменицького району, а саме про те, що ОСОБА_10 є «неосудним» та «купив собі інвалідність за гроші», також інформацію, яка міститься в протоколі допиту, як свідка, ОСОБА_8 від 20.03.2013 року про те, що « ОСОБА_10 є співжителем його невістки та конфлікти виникають через хату».

Вказане рішення ОСОБА_8 було оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області, який своєю ухвалою від 16.09.2013 р. залишено дане рішення без змін в частині визнання недостовірною інформацію з приводу підробки посвідчення інваліда війни, поширену ОСОБА_8 на засіданні виконавчого комітету Майданської сільської ради 25.12.2012 року.

В подальшому, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що інформація, яку він розповсюджував відносно ОСОБА_10 з приводу підробки останнім посвідчення інваліда війни є недостовірною, перебуваючи у неприязних відносинах з останнім, звернувся до Міністра Внутрішніх Справ України ОСОБА_11 із заявою про те, що ОСОБА_10 використовує у своїх цілях завідомо підроблений документ - посвідчення інваліда війни 2-ої групи.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_8 слідчим відділенням Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківської області 30.07.2013 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000594 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В подальшому проведення досудового розслідування на підставі постанови прокурора прокуратури Тисменицького району Івано-Франківської області ОСОБА_12 про визначення підслідності було передано до СВ Івано-Франківського МВ УМВС в області.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено відсутність будь-яких даних, які б вказували на наявність факту події злочину (використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення інваліда війни 2-ої групи), у зв`язку з чим 18.10.2013 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події злочину.

Постанову про закриття кримінального провадження ОСОБА_8 оскаржив до Івано-Франківського міського суду, однак 13.11.2013 року суд своєю постановою в задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого відмовив, визнавши її законною, про що останній був ознайомлений, оскільки особисто перебував в залі судового засідання під час розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Незважаючи на вище викладене, ОСОБА_8 , знаючи, що ОСОБА_10 дійсно являється інвалідом 2-ої групи внаслідок отриманої травми при виконанні службових обов`язків та на законних підставах володіє посвідченням інваліда війни 2-ої групи ДПА України, 09 січня 2014 року перебуваючи в приміщенні службового кабінету Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області, що розташоване за адресою: м. Тисмениця, вулиця К. Левицького, 4, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, умисно та в черговий раз надав неправдиве повідомлення слідчому СВ Тисменицького РВ УМВС України лейтенанту міліції ОСОБА_13 про вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що вирок Тисменицького районного суду від 04.11.2015 р. є невмотивованим та необґрунтованим підлягає скасуванню через неправильне застосування ст. 69 КК України. Приймаючи рішення по справі суд послався, на думку потерпілого, на неіснуючі обставини, а саме: вкрай незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, те що він позитивно характеризується та являється утриманцем дружини-інваліда першої групи. Щодо моральної шкоди, то на думку ОСОБА_10 , судом неповно оцінено його моральні страждання через неправомірні дії ОСОБА_8 , а призначена судом сума моральних збитків є заниженою. Просить вирок Тисменицького районного суду Іванно-Франківської області скасувати в частині застосування ст. 69 КК України та призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч. 1 ст. 383 КК України. Цивільний позов про відшкодування моральних збитків задовольнити, збільшивши суму відшкодування моральних збитків.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що вирок суду є невмотивованим та незаконним, ухвалений некомпетентним складом суду, судом була відхилена заява про відвід, яка на думку обвинуваченого була, вмотивованою і підлягала задоволенню. Судом першої інстанції не було проведено оцінки жодного доказу з точки зору належності, допустимості і достовірності. Посилається на те, що органами досудового слідства не здобуто належних та допустимих доказів його вини. Зокрема, зазначає, що обвинувачення ґрунтується тільки на його показах, даних в якості свідка 09.01.2014 року слідчому СВ Тисменицького РВ УМВС, а відповідно до ст.87 КПК України, докази, отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, є недопустимими. Зазначає, що ні органами досудового слідства, ні судом не було зроблено відповідних запитів та експертиз на предмет дослідження достовірності посвідчення ОСОБА_10 . Вважає, що належне ОСОБА_10 посвідчення інваліда війни 2-ої групи є підробленим.

Просить суд витребувати з Тисменицького районного суду звукозапис всіх засідань суду по розгляду даної кримінальної справи. Вирок Тисменицького районного суду від 4 листопада 2015 року скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу злочину.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 зазначає, що вирок Тисменицького районного суду від 04 листопада 2015 року є незаконним та необ`єктивним, викладені у судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є недоведеними. Судом першої інстанції порушено норми процесуального законодавства та неправильно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що дане кримінальне провадження було розпочате 14.09.2013 року із внесенням відповідних відомостей до ЄРДР за №0000679 за заявою ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, а саме про надання ОСОБА_8 правоохоронним органам неправдивих відомостей щодо підроблення ним посвідчення інваліда війни другої групи. Однак, в повідомленні про підозру та в обвинувальному акті вказано про вчинення 09.01.2014 року ОСОБА_8 злочину за ст.383 ч.1 КК України, тобто через чотири місяця після повідомлення ОСОБА_10 про злочин вчинений ОСОБА_8 .

Просить вирок Тисменицького районного суду від 04 листопада 2015 року скасувати з підстав передбачених ч. 1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 383 КК України закрити на підставі ст. 417 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, вирок суду просять скасувати, а провадження у справі закрити, доводи потерпілого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив залишити вирок першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Незважаючи на заперечення у поданій апеляційній скарзі обвинуваченим своєї вини, висновок суду про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, ґрунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах.

Так, зокрема вина обвинуваченого доводиться протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09 січня 2014 року, де він стверджує про те, що посвідчення інваліда війни ОСОБА_10 є підробленим, (а.с. 219-224), постановою старшого оперуповноваженого СДСБЕЗ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 12 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю події злочину, передбаченого статтями КК України (а.с. 29), постановою слідчого СВ в Івано-Франківській області ОСОБА_15 від 18.10.2013 року про закриття кримінального провадження, відносно ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю події кримінального провадження (а.с. 201-202), на дану постанову була подана скарга ОСОБА_8 в задоволенні якої відмовлено Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2013 року (а.с. 203), скаргою ОСОБА_8 до міністра Внутрішніх справ України ОСОБА_11 про використання ОСОБА_10 завідомо підробленого документа - посвідчення інваліда війни 2-ої групи (а.с. 21-23). Крім того, рішенням Тисменицького районного суду від 09 серпня 2013 року визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_8 на зборах виконавчого комітету Майданської сільської ради 25.12.2012 року про те, що ОСОБА_10 є «неосудним» та «купив інвалідність за гроші»( а.с. 187-189), рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2013 року зобов`язано ОСОБА_8 на наступному засіданні виконавчого комітету Майданської сільської ради Тисменицького району після набрання рішенням суду законної сили спростувати в усній формі інформацію про те, що ОСОБА_10 є неосудним, купив собі інвалідність за гроші, зазначивши, що така інформація не відповідає дійсності(а.с. 190-196).

Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про непричетність до вчинення злочину були предметом дослідження в суді першої інстанції. Суд дав належну оцінку в сукупності досліджених та перевірених у справі доказах, які доводять вину обвинуваченого, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_10 , показанням свідка ОСОБА_16 , а також письмовим доказам.

Покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неповне проведення досудового розслідування за його заявою, щодо ОСОБА_10 , та факту підроблення ним посвідчення інваліда війни 2 групи, є необґрунтованим, оскільки на постанову слідчого СВ в Івано-Франківській області ОСОБА_15 від 18.10.2013 року про закриття кримінального провадження, відносно ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю події кримінального провадження ОСОБА_8 було подано скаргу в задоволенні якої Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13 листопада 2013 року було відмовлено і дане рішення вступило в законну силу.

Що стосується доводів апеляційних скарг ОСОБА_17 та його захисника ОСОБА_14 про незаконність часткового задоволення цивільного позову, оскільки за цими ж мотивами і доказами вже були ухваленні рішення в порядку цивільного судочинства і шкода вже ним відшкодована є безпідставними. Рішення судів в порядку цивільного судочинства стосувались визнання недостовірною інформації, яка була поширена ОСОБА_8 і відшкодування моральної шкоди, яка була завдана поширенням недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права ОСОБА_10 .. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлявся потерпілим для відшкодування моральної шкоди завданої злочином, передбаченим ч.1 ст. 383 КК України.

Щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі, про те що дане кримінальне провадження було розпочато 14.09.2013 року із внесенням відповідних відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 , а в повідомленні про підозру ОСОБА_8 , а також в обвинувальному акті інкримінується вчинення злочину за ч. 1 ст. 383 КК України і часові рамки вчинення злочину ОСОБА_8 , на які вказував ОСОБА_10 відрізняються із часом вчинення злочину обвинуваченим, то вони є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви про вчинення злочину, передбаченого ст. 383 КК України від 13.09.2013, яку було подано ОСОБА_10 у ній йдеться про письмове повідомлення, яке надійшло від ОСОБА_8 на ім`я міністра внутрішніх справ України ОСОБА_11 , а не про завідомо неправдиве повідомлення слідчому про вчинення злочину.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, то воно відповідає загальним засадам призначення покарання. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, особу винного, належним чином вмотивував застосування ст. 69 КК України.

Покарання призначене ОСОБА_8 є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

А тому апеляційна скарга потерпілого на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не підлягає до задоволення.

Що стосується апеляції потерпілого про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, то вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Положення ст. 28 КПК України визначають, що особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер, тривалість та істотність моральних страждань потерпілого ОСОБА_10 і відповідно до тяжкості вчиненого, виходячи з вимог розумності і справедливості, задовольнив позов частково. Тому доводи апелянта про необґрунтованість цивільного позову апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у вироку наведені мотиви вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральних збитків.

За таких обставин колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування вироку.

Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України строк давності встановлений три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи злочин вчинено 09 січня 2014 року, вирок суду набирає законної сили 10 лютого 2017 року, оскільки у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. З дня вчинення обвинуваченим злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, а тому ОСОБА_8 звільняється від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

К е р у ю ч и с ь ст. ст. 404, 405, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення, вирок Тисменицького районного суду від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 1 ст. 49 КК України.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення через Апеляційний суд Івано-Франківської області, а обвинуваченими в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5