Дата документу Справа № 333/27/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/230/17
Єдиний унікальний № 333/27/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001747, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_10 , яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

-10.03.1995 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 140 ч.3 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-13.06.1995 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 213 ч.1 ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 10.09.1997 року на підставі ЗУ «Про амністію»;

-19.06.1998 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.. 229-6 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 15.04.1999 року за відбуттям строку покарання;

-16.08.1999 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст. 17, 81 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 08.05.2002 року у зв`язку із закінченням строку покарання;

-14.06.2004 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.2, 185 ч.2, 70 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 11.05.2007 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

-20.08.2008 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 186 ч.2, 309 ч. 2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30.04.2012 р. за відбуттям строку покарання;

-16.10.2012 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до двох років позбавлення волі; звільнений 10.09.2014 р. за відбуттям строку покарання;

-12.11.2015 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 до 1 року позбавлення волі; 16.06.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. Призначено остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2016 року у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.

Початок строку відбування покарання обчислюється з моменту його затримання з 07 липня 2015 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07 липня 2015 року по 13 жовтня 2016 року у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 днів покарання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 24.02.2015 року приблизно о 15 год. 20 хв., діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, біля будинку АДРЕСА_2 побачив потерпілу ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_10 нібито випадково впустив заздалегідь приготовлені сувенірну купюру, які знаходились в його кишені. Побачивши це, ОСОБА_11 підібрала цю купюру та повернула їх ОСОБА_10 . ОСОБА_10 під вигаданим приводом подяки та розміну грошової купюри номіналом у 500 грн., яка є сувеніром, передав вищевказану купюру потерпілій ОСОБА_11 . Після чого, остання, не розуміючи, що отримала сувенірну банкноту, передала ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 400 грн. Отримавши грошові кошти ОСОБА_10 попросив розміняти ще одну купюру номіналом 500 грн., яка була сувенірною. На цю пропозицію потерпіла погодилась, однак повідомила, що має лише 350 грн. На що ОСОБА_10 під вигаданим приводом вдячності передав їй ще одну купюру та отримавши грошові кошти в розмірі 350 грн. з місця скоєння злочину зник. В результаті злочинних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно майнову шкоду на загальну суму 750 грн.

Крім того, 19 квітня 2015 року приблизно о 10 год. 30 хвилин ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись біля ТЦ «Варус», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_12 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_10 нібито випадково впустив заздалегідь приготовлені сувенірні купюри, які лежали в нього в кишені. Побачивши це, ОСОБА_12 підібрала ці купюри та повернула їх ОСОБА_10 . ОСОБА_10 під вигаданим приводом подяки та розміну грошової купюри номіналом 500 грн., передав вищевказану купюру потерпілій ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_12 , не розуміючи, що отримала сувенірну банкноту, передала ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 205 грн. Отримавши вищевказані грошові кошти ОСОБА_10 зник з місця вчинення злочину. В результаті злочинних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_12 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 205 грн.

Крім того, 19 квітня 2015 року приблизно о 14 год. 00 хвилин ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись біля будинку №9-Б по вул. Північнокільцевій, м. Запоріжжя, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_10 нібито випадково впустив заздалегідь приготовлені сувенірні купюри, які лежали в нього в кишені. Побачивши це, ОСОБА_7 підібрала ці купюри та повернула їх ОСОБА_10 . ОСОБА_10 під вигаданим приводом подяки та розміну грошової купюри номіналом 500 грн., передав вищевказану купюру потерпілій ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 , не розуміючи, що отримала сувенірну банкноту, передала ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 400 грн. Отримавши вищевказані грошові кошти ОСОБА_10 зник з місця вчинення злочину. В результаті злочинних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 400 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених в ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що суд в порушення вимог ст.314 КПК України провів підготовче судове засідання без участі потерпілих. Крім того потерпіла ОСОБА_12 взагалі не була допитана під час судового слідства. Також захисник ОСОБА_8 зазначає, що суд при постановленні вироку вийшов за межі висунутого обвинувачення. Події та обставини вчинених кримінальних правопорушень викладених у обвинувальному акті не співпадають з ухваленим вироком.
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_10 в порядку ст. 63 Конституції України відмовився від надання показань під час судового розгляду, стверджувати про те, що він свідомо скоїв злочини на думку захисника неможливо, оскільки суд першої інстанції у судовому засіданні не з`ясував мотиви скоєння обвинуваченим злочину.
Постановляючи вирок суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 242 КПК України, оскільки зазначив про розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілим без відповідних висновків експертів щодо визначення розміру матеріальних збитків, надавши право визначення розміру шкоди самим потерпілим на власний розсуд.
З огляду на вказане, захисник вважає, що викладені обставини свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, під час якого саме суду першої інстанції необхідно дослідити докази у повному обсязі.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності виниОСОБА_10 у скоєнні злочинів за обставинами, викладеними у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх аналізі і належній оцінці, відповідають вимогам закону і не викликають сумнівів у своїй правильності.

Потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_11 в судовому засіданні показали суду, що кожна з них, відповідно 19.04.2015 року і 24.02.2015 року, рухаючись по Космічному мікрорайону м. Запоріжжя, побачили, як у чоловіка, яким в подальшому виявився ОСОБА_10 , щось випало з кишені, про що йому повідомили. Той, дякуючи за це, запропонував віддячити грошима в сумі 100 грн., але зважаючи на те, що у нього є тільки 500 гривневі купюри, попросив розміняти їх на більш дрібні гроші. Таким чином ОСОБА_7 передала чоловіку 400 грн., а ОСОБА_11 750 грн. Пізніше кожна з них виявила замість 500 гривневих банкнот сувенірні картки зовні нагадуючі грошові банкноти. Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 повністю відшкодував потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 завдані збитки.

Судом першої інстанції також досліджені речові докази, а саме паперові купюри, надані потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_7 з написами: «500 гривняков», «п`ятсот гривняков», «Не является платежным средством».

Обвинувачений ОСОБА_10 визнав себе винним у скоєнні інкримінованих злочинів і відмовився від дачі пояснень.

Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ст.190 ч.2 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Доводи апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню, оскільки вони не відповідають обставинам провадження. Так, не відповідають дійсності доводи про те, що не встановлено місце скоєння злочину, оскільки формулювання обвинувачення містить чіткі дані про місце злочину, а покази потерпілих не суперечать даним, що наведені у формулюванні обвинувачення, зокрема зупинка транспорту «Висотна» розташована на вул. Чумаченка. Не відповідає матеріалам провадження і твердження апеляційної скарги щодо обов`язкового призначення товарознавчої експертизи для встановлення завданої потерпілим шкоди, оскільки предметом злочину, за який засуджено ОСОБА_10 є гроші в національній валюті, а не майно. Отже, оскільки потерпілі передали ОСОБА_10 банкноти, вартість яких відповідає їх номіналу, розмір завданої шкоди не підлягає сумніву.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги і в частині твердження про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, а саме обману потерпілих, які, нібито помилилися, сприймаючи сувенірну продукцію за грошові банкноти. Суд апеляційної інстанції вважає, що такі фактичні обставини як місце скоєння злочину, вік потерпілих, є сукупністю умов скоєння шахрайства, штучно створених ОСОБА_10 для досягнення мети своїх дій і заволодіння грошовими коштами потерпілих. Обвинувачений свідомо обирав в якості об`єкту посягання, жінок похилого віку під час їх пересування на вулиці, коли існує можливість, використовуючи подібність сувенірної продукції, видати за грошові банкноти. Про правильність висновків суду щодо дійсних намірів ОСОБА_10 свідчить факт відшкодування потерпілім завданої шкоди.

Колегія суддів не вбачає також істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, оскільки суд першої інстанції належним чином повідомив потерпілих про час та місце розгляду провадження, тобто вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення процесуальних прав потерпілих.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без змін.
Відповідно до вимог ст.72 ч.5 КК України зарахувати в строк покаранняОСОБА_10 термін попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року по 01.02.2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4