АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/141/17 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Розтока, Воловецького району, Закарпатської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2017 року обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 366 КК України ОСОБА_6 повернено прокурору Ужгородської місцевої прокуратури для усунення порушень вимог КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 25.03.2008 року біля 15:00 години, будучи службовою особою, обіймаючи посаду начальника гірничого цеху Кам`яницького кар`єроуправління Державного підприємства Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України, до обов`язків якого входила, згідно з наказом директора кар`єроуправління ОСОБА_7 № 62 від 18.02.2008 року відповідальність за безпечне здійснення масових вибухів у відповідності до Єдиних правил безпеки при вибухових роботах в кар`єрі Кам`яницького кар`єроуправління, перебуваючи на території кар`єроуправління, з метою приховання допущеного ним того ж дня порушення вимог п. 4.5, 4.7, 4.11 посадової інструкції начальника гірничого цеху від 19.02.2008, розділів 1,2 інструкції з охорони праці № 8 для постових по охороні небезпечної зони при вибухових роботах від 08.05.2007, параграфу 130 розділу 2 Загальних правил ведення вибухових робіт, Єдиних правил безпеки при проведенні вибухових робіт, яке виразилося у не проведенні інструктажу з постовими під розпис в журналі реєстрації інструктажів з охорони постів безпечної зони, вніс до офіційного документа Журналу реєстрації інструктажів з охорони постів безпечної зони при вибухових роботах завідомо неправдиві дані шляхом підроблення підписів на 37-му арк. в графі 7 особа, яку інструктують від імені працівників Кам`яницького кар`єроуправління, яких він повинен був проінструктувати, але не проінструктував.

Того ж дня ОСОБА_6 з метою приховання неналежного виконання ним наказу директора Кам`яницького кар`єроуправління Про призначення постових з охорони постів безпечної зони при вибухових робіт від 24.01.2008 № 25 (далі наказ № 25), п. 4.5, 4.7, 4.11 посадової інструкції начальника гірничого цеху від 19.02.2008 розділів 1,2 інструкції з охорони праці № 8 для постових по охороні небезпечної зони при вибухових роботах від 08.05.2007 року, параграфу 130 розділу 2 Загальних правил ведення вибухових робіт, Єдиних правил безпеки при проведенні вибухових робіт, що виразилося у виставленні на межі небезпечних зон чотирьох постів охорони небезпечної зони, замість 28 таких постів, передбачених наказом № 25, власноручно підписав та видав керівнику масового вибуху начальнику Закарпатської дільниці БВР ДП Західдорвибухпром ОСОБА_8 офіційний документ Повідомлення керівнику масового вибуху, передбачене розділом XI Технологічної інструкції по веденню вибухових робіт при видобуванні рудних та нерудних місцезнаходжень корисних копалин відкритим способом.

Вищезазначений офіційний документ містив завідомо неправдиві відомості, які засвідчували факти, що в подальшому могли мати юридичне значення та були необхідною підставою для безпосереднього проведення вибухових робіт: інформацію про те, що ОСОБА_6 до проведення вибуху особи, виділені на охорону вибухонебезпечної зони, проінструктовані під розпис в журналі; особи, не зайняті підготовкою вибуху, виведені за межі вибухонебезпечної зони; механізми, обладнання відведено на безпечну віддаль; пости оточення вибухонебезпечної зони виставлено, хоча фактично вказаний перелік робіт ОСОБА_6 виконано не було.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 366 КК України ( в редакції 2001 року) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Підставою для повернення обвинувального акта прокурору в ухвалі суду зазначено те, що такий не містить формулювання обвинувачення, що свідчить про його невідповідність вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Зазначені порушення можуть бути розцінені, як порушення права обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Суд першої інстанції вказав на те, що главою 28 КПК України не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, а тому єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту є повернення його прокурору з метою усунення цих недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду відносно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, відповідно, рішення про повернення прокурору обвинувального акту є незаконне та підлягає скасуванню. Звертає увагу суду, що відповідно до постанови Верховного суду України від 24.11.2016 року відсутність вказівки в обвинувальному акті щодо формулювання обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило судам вищих інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення й таким, що є підставою для їх скасування. Зазначає, що важливим є саме виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення та конкретну його модель.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого , який вказав на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, обговоривши доводи суду першої інстанції і апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

З обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вбачається, що він складений з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст. 291 КПК України та не містить всі необхідні відомості за матеріалами кримінального провадження, так як в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Так, ст. 91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ця норма відповідає на питання - встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. Обставини, викладені у ст. 91 КПК, мають узагальнюючий, орієнтуючий характер для всіх видів кримінального провадження. Водночас, індивідуалізація предмета доказування по конкретному провадженню здійснюється з урахуванням вимог диспозиції статті Кримінального кодексу, за якою кваліфікується діяння, що підлягає доказуванню. Аналіз змісту вказаної статті вказує на те, що в ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.

Відповідно ж до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння , передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Це твердження має містити характеристику (опис) кримінального правопорушення, його юридичну кваліфікацію. Тобто, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах , які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості , тощо.

Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які становили предмет та межі доказування не тотожні поняттю - формулювання обвинувачення.

З цих підстав, колегія суддів приходить до переконання, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист особи, і , як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

У рішенні від 09.10.2008 року , прийнятому Європейським судом з прав людини Абрамян проти Росії, вказано: Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. У цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної , детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на вимоги ч.1 ст. 337 КПК України відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.

Отже розгляд провадження без формування обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, на що і вказав Апеляційний суд Закарпатської області своєю ухвалою від 30.08.2016 року у вказаному кримінальному провадженні, скасовуючи вирок від 06.06.2016 року, постановлений щодо ОСОБА_6 , зазначивши, що це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону ( а. м. с. п. 91-96).

Так, відповідно до ч.3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких підстав, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання було встановлено порушення кримінального процесуального закону, наведено їх в ухвалі суду, виконано вказівки вищестоящого суду, а тому колегія суддів прийшла до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора.

Наведені в ухвалі суду порушення кримінального процесуального закону не можуть бути усунуті в судовому засіданні в силу вимог ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.

Отже, відсутність у обвинувальному акті формулювання обвинувачення призводить до порушення прав сторін кримінального провадження, які на подальших стадіях кримінального провадження ( в тому числі на стадії судового розгляду) усунути не можливо.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.01.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: