АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 / ОСОБА_5 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11
ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розслученого, не працюючого, раніше судимого: 07.09.1990 р. Суворовським районним судом м. Одеса за ст. 81 ч. 3, 25 КК України (в редакції 1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого від відбуття покарання на умовний термін з трудовим зобов`язанням; 03.02.1995 р. Ватутінським районним судом м. Києва за ст. 140 ч.2, 3, ст. 12 ч. 2, ст. 140 ч. 2, ст.ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 р.) до 9 років позбавлення волі посиленого режиму з конфіскацією майна; 12.09.2003 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області за ст. 185 ч.ч. 3, 4, ст. 69, ст. 185 ч. 5, ст.69, ст.15 ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 22.05.2007 р. Івано-Франківським міським судом за ст.185 ч.3, ст.ст. 15, 185 ч.3, ст.ст.70, 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 22.11.2010 р. Першотравневим районним судом м. Чернівці за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 3, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 13.03.2014 р. на підставі ст. 81 КК України, не відбутий термін покарання 11 місяців 13 днів,

Провадження №11-кп/794/232/17 Головуючий в І інстанції:
Категорія: ч.3, ч.4 ст. 185, ОСОБА_13
ч.1 ст. 309 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 02.11.2011 р. Кіцманським районним судом Чернівецької області ст. 187 ч. 1, ст. 15 ч. 2, ст. 186ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 14.07.2015 р. по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця с. Рідків, Радивилівського району, Рівненської області, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 4 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ст. 185 ч. 3 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим, у виді 6 (шість) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обраховано з моменту затримання - 11.02.2016 р.. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, залишено ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід - тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнано винним і призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 3 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ст. 309 ч. 1 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, з розрахунку, що згідно ст. 72 КК України одному дню арешту відповідає один день позбавлення волі, у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховано з моменту затримання 11.02.2016 р.. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, залишено ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід - тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнано винним і призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 3 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ст. 309 ч. 1 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточно призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, з розрахунку, що згідно ст. 72 КК України одному дню арешту відповідає один день позбавлення волі, у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обраховано з моменту затримання 11.02.2016 р.. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, залишено ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід - тримання під вартою.

Вирішено долю речових доказів.

На вказаний вирок обвинуваченим ОСОБА_9 , обвинуваченим ОСОБА_8 та в його інтересах захисником ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_7 та в його інтересах захисником ОСОБА_14 подано апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі з вироком Шевченківського районного суду не згоден, так як вважає його надто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято належним чином до уваги позитивні характеристики з місць його проживання та навчання. Відсутність претензій до нього зі сторони потерпілих та відсутність їхніх прохань про суворе покарання, стан його фізичного та психічного здоров`я в результаті тривалого перебування в установі виконання покарань.
Вказує, що за час проведення досудового та судового слідства він вже багаторазово пошкодував про те, що мав необачність познайомитися та деякий час спілкуватися з особами раніше неодноразово судимими за скоєння злочинів, які приходили в квартиру по АДРЕСА_3 , в якій він тимчасово знімав помешкання і в якому під час обшуку знайшли та вилучили частину речей, які вони там залишали, викрадених ними раніше в потерпілих. Також визнає та шкодує про свою причетність до виявленої і вилученої у його тимчасовому помешканні, подрібненої речовини рослинного походження, яка являється наркотичним засобом.
Просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання та не позбавляти його волі, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_15 в своїх апеляційних скаргах вважають винесений вирок незаконним та необґрунтованим, який підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Звертають увагу на покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні І інстанції вказав, що крадіжку по АДРЕСА_5 у потерпілого ОСОБА_16 вчинив сам, що співучасниками вказаної крадіжки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не були, що він не поставив останніх до відома про свої

наміри вчинити крадіжку, в них не

було будь якої змови на вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло.

Вважають, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна вчинене повторно із проникненням у житло не доведена, жодних доказів в причетності та участі ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення немає.

Крім того, заперечують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України, оскільки в судовому засіданні після дослідження всіх фактичних обставин цієї справи, їх аналізу та оцінки, вважають, що обвинувачення не довело належними та допустимими доказами його вину, в зв`язку з чим, через недоведеність вини ОСОБА_8 у вчинені вказаного злочину, його слід виправдати за цим обвинуваченням.

Зауважують, що аналіз досліджених в суді доказів і фактичних обставин справи, дають підстави стверджувати, що отримані працівниками міліції докази щодо виявлення та вилучення наркотичних засобів були одержані ними із суттєвим порушенням чинного кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим і не можуть бути належними і допустимими доказами вини ОСОБА_8 по цьому обвинуваченню.

Просять вирок районного суду скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню за ст. 185 ч.3 КК України закрити за відсутності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, а також закрити кримінальне провадження за ч.1 ст. 309 КК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді та вичерпанням можливості їх отримання.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_14 у своїх апеляціях посилаються на те, що в суді І інстанції обвинуваченим було визнано свою вину у вчиненні вищевказаних злочинів, крім епізоду крадіжки з будинку ОСОБА_17 та крадіжки з квартири ОСОБА_16 . Він щиро розкаявся у вчиненому та детально розповів про обставини вчинення крадіжок, чим сприяв розкриттю злочинів.

Звертають увагу, на покази потерпілого ОСОБА_17 , який вказав, що 14.10.2015 року звернувся з письмовою заявою про крадіжку з його квартири майна, а саме: грошей в сумі 2300 доларів США, 250 євро, 15000 гривень та золотих виробів в кількості 16 одиниць. За його заявою внесено відомості до ЄРДР за ознаками ч.3 ст. 185 КК України. З даного приводу потерпілий написав заяву та був допитаний на досудовому слідстві. Будучи допитаний як потерпілий ОСОБА_17 , через 5-ть місяців, пригадав, що нібито з його квартири були викрадені грошові кошти в сумі не 2300 доларів США, а 4800 доларів США. На підтвердження своїх показів, потерпілий надав до цивільного позову заяву своєї тещі ОСОБА_18 від 06.02.2017 року про те, що нібито вона залишила у свої дочки ОСОБА_19 на збереженні грошові кошти у сумі 5000 доларів США і викрадені кошти належать їй. На досудовому та судовому слідстві ОСОБА_18 допитана не була.

У зв`язку з чим вважають, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в своїй скарзі заперечує участь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки в потерпілого ОСОБА_16 ..

Просять вирок суду І інстанції змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ст. 185 ч.4 КК України на ст. 185 ч.3 КК України та призначити покарання в межах санкції статті, а також зменшити суму матеріальної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_17 ..

Судом І інстанції встановлено, що період з серпня 2015 року по лютий 2016 року, ОСОБА_7 вчинив 28 епізодів крадіжки з метою особистого збагачення, протиправно проникав у приватні будинки та квартири, звідки умисно, повторно та таємно викрадав майно, чим спричиняв значну матеріальну шкоду потерпілим, а саме:

- 05.08.2015 р. ОСОБА_20 на загальну суму 7700 грн.;

- 11.08.2015 р. ОСОБА_21 на загальну суму 3600 грн.;

- 02-03.09.2015 р. ОСОБА_22 на загальну суму 17300 грн.;

- 05.09.2015 р. ОСОБА_23 на загальну суму 2000 грн.;

- 04-05.09.2015 р. ОСОБА_24 на загальну суму 2650 грн.;

- 06.09.2015 р. ОСОБА_25 на загальну суму 11900 грн.;

- 05-07.09.2015 р. ОСОБА_26 на загальну суму 5007 грн.;

- 17.09.2015 р. ОСОБА_27 на загальну суму 100963 грн. 35 коп.;

- 23.09.2015 р. ОСОБА_28 на загальну суму 19500 грн.;

- 25.09.2015 р. ОСОБА_29 на загальну суму 10600 грн.;

- 05.10.2015 р. ОСОБА_30 на загальну суму 13972 грн. 12 коп.;

- 09.10.2015 р. ОСОБА_31 на загальну суму 29348 грн.77 коп.;

- 14.10.2015 р. ОСОБА_17 на загальну суму 172228 грн. 45 коп.;

- 16-17.10.2015 р. ОСОБА_32 на загальну суму 30811 грн. 90 коп.;

- 28.10.2015 р. ОСОБА_33 на загальну суму 29995 грн. 30 коп.;

- 02-03.11.2015 р. ОСОБА_34 на загальну суму 31010 грн.;

- 09.11.2015 р. ОСОБА_35 на загальну суму 51554 грн. 94 коп.;

- 20.11.2015 р. ОСОБА_36 на загальну суму 19400 грн.;

- 26-27.11.2015 р. ОСОБА_37 на загальну суму 11250 грн.;

- 27.11.2015 р. ОСОБА_38 на загальну суму 11 000 грн.;

- 08.12.2015 р. ОСОБА_39 , на загальну суму 30 000 грн.;

- 23.12.2015 р. ОСОБА_40 на загальну суму 36370 грн.;

- 25.12.2015 р. ОСОБА_41 на загальну суму 52150 грн.;

- 30.12.2015 р. ОСОБА_42 на загальну суму 148135 грн. 59 коп.;

- 18.01.2016 р. ОСОБА_43 на загальну суму 2250 грн.;

- 18.01.2016 р. ОСОБА_44 на загальну суму 22640 грн.;

- 20.01.2016 р. ОСОБА_45 на загальну суму 34869 грн. 09 коп..

Крім того, 11.02.2016 р. о 19.15 год., ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення, вступив у попередню змову із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , попередньо розподіливши між собою ролі, шляхом віджиму металопластикового вікна, допомогли ОСОБА_7 проникнути до квартири АДРЕСА_6 , звідки ОСОБА_7 викрав майно ОСОБА_16 на загальну суму 9704 грн. 35 коп..

Крім того, 11.02.2016 р., за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11.02.2016, в приміщенні будинку за вказаною адресою, в одній із кімнат під ліжком, виявлено та вилучено три паперові згортки з подрібненою речовиною зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №43-Х від 26.02.2016 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складала 7,772 грама.

11.02.2016 р., за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_3 , в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11.02.2016 р., в приміщенні квартири за вказаною вище адресою, в шафі однієї із кімнат, виявлено та вилучено чотири паперових згортки та один згорток з фольги, усередині яких знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №56-Х від 22.04.2016 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складала 15,812 грама.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, а саме обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 , які просили змінити вирок та пом`якшити призначене покарання, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок та закрити провадження, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 , які просили змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ст. 185 ч.4 КК України на ст. 185 ч.3 КК України та призначити покарання в межах санкції статті, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог сторони захисту, залишити вирок суду І інстанції без змін, а апеляційні скарги учасників кримінального провадження без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та сторони захисту слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час

судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3, ч.4 ст. 185 КК України, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 309 КК України, і висновок про доведеність вини обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що викладено та наведено докладні мотиви в судовому рішенні.

В апеляційній інстанції обвинувачені підтримали свої покази надані в суді першої інстанції та підтримали свої апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні. Разом з тим, їх вина спростовується матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні І інстанції вказав, а в апеляційній підтвердив, що свою вину в скоєнні інкримінованих злочинів визнає частково, винним себе визнає по всіх епізодах, крім епізоду крадіжки майна по АДРЕСА_7 у потепрілого ОСОБА_17 , в частині вартості викраденого майна. Не визнає додатково зазначену потерпілим суму в розмірі 2500 дол. США, окрім заявлених спочатку 2300 дол. США. Щодо іншого майна, переліченого в обвинуваченні та суми заподіяних збитків, свою вину визнає повністю. Також частково визнає себе винним по епізоду крадіжки з квартири по АДРЕСА_5 . Стверджує, що крадіжку вчиняв сам, а ОСОБА_9 і ОСОБА_8 не знали куди йдуть. Він їм говорив, що там живе знайомий, який має повернути борг. Він сам проник у квартиру, а останні пішли в сторону зупинки і там чекали на нього.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні І інстанції вказав, а в апеляційній підтвердив, що свою вину визнає частково, за ст. 185 ч. 3 КК України не визнає і заперечує свою причетність до скоєння злочину та не бажає давати показання. По епізоду незаконного зберігання наркотичних засобів за ст. 309 ч. 1 КК України визнає себе винним, т.я. зазначив, що вживав їх особисто.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні І інстанції вказав, а в апеляційній підтвердив, що свою вину визнає частково, за ст. 185 ч. 3 КК України не визнає і заперечує свою причетність до скоєння даного злочину та не побажав давати покази. По епізоду незаконного зберігання наркотичних засобів за ст. 309 ч. 1 КК України, визнає себе винним. Наркотики знайшов в парку ім. Шевченка, приблизно в січні 2016 року, у паперовому згортку. Вміст пакету розділив на кілька згортків, щоб просушити. Після цього як знайшов, один раз вживав його. Кількість пакетів точно не пам`ятає, а також, в які місця їх клав. У кімнату по АДРЕСА_8 , заселився в січні 2016 року і проживав там сам, а в іншій кімнаті квартири проживав власник. З ОСОБА_7 знайомий з осені 2015 року, між ними дружні стосунки. Як давно знає ОСОБА_8 не вказав.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цілком доведена, спростовується матеріалами кримінального провадження і доказами наведеними у вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів. Суд у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, зазначив джерело доказу, фактичні дані, що стосуються обставин кримінального провадження, а також зазначив, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дав з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, а висновки суду, викладені у вироку, виключають сумніви в їх достовірності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних стосовно того, що під час збирання (формування) та процесуального закріплення покладених в основу прийнятого судового рішення доказів було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг всіх учасників кримінального провадження, а саме захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 в частині не визнання вини останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів, захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 в частині заперечення участі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки в ОСОБА_16 та суму крадіжки у ОСОБА_19 , а також обвинуваченого ОСОБА_9 і його адвоката ОСОБА_10 , які в змінах до своєї апеляційної скарги заперечують його причетність до крадіжки у ОСОБА_16 ..

Колегія суддів, вважає, що суд, як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3, ч.4 ст. 185 КК України, обґрунтовано послався на покази всіх потерпілих: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_46 , ОСОБА_17 , ОСОБА_47 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_48 , ОСОБА_37 , ОСОБА_49 , ОСОБА_39 , ОСОБА_50 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_51 , ОСОБА_16 , які повністю відповідають їх заявам в протоколах про прийняття заяв про злочини, протоколами огляду місць подій та фототаблицями до них, висновками експертів за результатами проведення трасологічних експертиз слідів рукавичок та протоколами пред`явлення речей для впізнання, а також показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 та рядом письмових доказів по кримінальному провадженню. Всі ці докази були предметом детального дослідження в суді першої інстанції.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 в апеляціях про недоведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме щодо суми викраденого майна у ОСОБА_17 спростовуються доказами наведеним у вироку суду.

Зокрема, вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_19 , яка є його дружиною. Вони, будучи допитаними в

районному суді повідомили про те, що після повернення додому в квартиру, виявили крадіжку, в кімнатах був бардак, все було перевернуто. З самого початку потерпілий не заявляв про все викрадене майно, оскільки перебував з дружиною в шоковому стані. Зі слів свідка вона спочатку навіть не могла описати як виглядають викрадені в неї прикраси, однак пізніше коли давали показання слідчому, а потім вже в суді, заспокоївшись дали правдиві і повні свідчення.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_57 , який є слідчим Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області, і який в складі СОГ здійснював виїзд на місце події за заявою про скоєння крадіжки майна ОСОБА_17 , та який будучи допитаним в суді показав, що приїхавши на місце події він спостерігав порушення обстановки в квартирі, відбирав заяву у потерпілого про скоєння злочину, та добре пам`ятає, що останній, коли заявляв про крадіжку грошей був у схвильованому стані, сильно переживав.

Щодо посилання захисника ОСОБА_14 на, начебто, неналежного потерпілого в даному кримінальному провадженні, то зі слів свідка ОСОБА_19 вбачається, що частина викрадених грошей належала її матері ОСОБА_18 , а тому це не є підставою для виправдання ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину та перекваліфікації дій останнього з ч.4 ст. 185 КК Україна на ч.3 ст. 185 КК України. Так, в ході судового розгляду справи сторона захисту намагалася спростувати наявність такої значної суми коштів у потерпілого і свідок ОСОБА_19 була допитана в суді за клопотанням захисника ОСОБА_14 з метою спростування чи підтвердження правдивості показань потерпілого ОСОБА_17 щодо суми викраденого. Також слід звернути увагу на те, що ОСОБА_18 не є сторонньою людиною по відношенню до потерпілих, а свої гроші вона залишила на зберігання сім`ї у зв`язку з виїздом за кордон, що також підтверджено наявними у кримінальному проваджені документами.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо крадіжки у потерпілого ОСОБА_16 , то зазначений епізод злочину повністю спростований матеріалами кримінального провадження та доказами наведеними у вироку, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Отже, в даному епізоді, основним, невід`ємним і беззаперечним доказом спільної участі ОСОБА_8 з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_16 є протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді візуального спостереження за ОСОБА_7 №1/132 від 16.02.2016 (т. 4 а.с. 13-27). Згідно із змістом даного протоколу під час візуального спостереження за ОСОБА_7 , оперативними працівниками було встановлено, як останній спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перед скоєнням крадіжки, декілька разів обійшли навколо будинку, в одній з квартир якої в подальшому було скоєно проникнення, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 допомогли ОСОБА_7 проникнути всередину, де останній діючи за попередньою домовленістю скоїв злочин.

Крім того, протоколами затримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 11.02.2015, згідно яких, останніх було затримано практично відразу після скоєння ними злочину, а також в ході проведеного особистого обшуку ОСОБА_9 було виявлено та вилучено з поміж іншого, викрадений у потерпілого ОСОБА_16 мобільний телефон марки «Нокіа 5800 Хргеss Мusic» НОМЕР_1 , що свідчить про співучасть ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та їх необґрунтовані заперечення у вчиненні крадіжки в потерпілого ОСОБА_16 ..

Таким чином, на переконання колегії суддів, надуманими є доводи захисників та обвинувачених щодо вчинення крадіжки в потерпілого ОСОБА_16 одним ОСОБА_7 без участі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також про незаконність проведення негласних слідчих(розшукових) дій.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вищевказані доводи недопустимості були предметом ретельної перевірки судом І інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними і належним чином мотивував у своєму рішенні висновки, з якими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Що ж стосується доводів захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримання, то колегія суддів вважає їх також безпідставними, оскільки ці доводи суперечать установленим районним судом фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується матеріалами провадження. Всі докази, покладені в основу вироку, були предметом дослідження в суді і інстанції, та нічим не спростовані стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Отже, при вивченні матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, оскільки були допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові матеріали кримінального провадження, розглянуті клопотання учасників судового процесу, а тому на думку суддів, доводи апеляційних скарг захисників та обвинувачених є безпідставними.

Всі письмові докази, які були досліджені під час судового розгляду виготовлені згідно вимог КПК, свідчення є послідовними та узгоджуються між собою, не містять протиріч та взаємно доповнюють один одного.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді потерпілих та свідків відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або містять протиріччя, колегією суді не встановлено.

Що стосується міри покарання, то колегія суддів вважає, що вона обрана ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно загальних принципів призначення покарання з врахуванням тяжкості скоєних правопорушень, даних про особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 12.06.2009 року про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - «Призначаючи покарання в кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів».

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Так, при призначенні судом виду та міри покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 враховано, а апеляційним судом перевірено, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ними кримінальних правопорушень те, що злочини, передбачені ч.3 та ч.4 ст.185 КК України (у випадку ОСОБА_7 ) відносяться до категорії тяжких злочинів, злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, що інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до злочинів середньої тяжкості, а також відомості про особи обвинувачених.

Зокрема, до пом`якшуючих обставин при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано те, що він активно сприяв розкриттю злочинів, вибачився перед потерпілими, є інвалідом 3-ї групи, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено. Під час розгляду справи апеляційним судом підсудний ОСОБА_7 частково відшкодував спричиненні збитки 16 потерпілим в сумі 100 грн.кожному.

А також враховано особу ОСОБА_7 , який раніше вчиняв корисливі злочини, належних висновків не зробив та не став на шлях виправлення, вчинив 28 епізодів крадіжок на значну суму.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , до обставин, що пом`якшують покарання останньому враховано позитивну характеристику, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено.

Щодо особи ОСОБА_8 , то як вбачається з матеріалів провадження, він раніше вчиняв корисливі злочини за які був судимий, винним себе не визнав, належних висновків не зробив та не став на шлях виправлення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 до пом`якшуючих обставин віднесено те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується по місцю проживання, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого не встановлено. А також враховано особу обвинуваченого, який частково визнав свою вину, разом з тим, не до кінця усвідомив скоєне та не розкаявся у вчиненому.

Отже, покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України, крім того, суд обґрунтовано прийшов до

висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених неможливе без ізоляції від суспільства і призначив їм покарання за вчинені тяжкі та середньої тяжкості злочин в межах санкції статті.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочині.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3