Справа № 463/3578/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/313/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року,-
за участю прокурора : - ОСОБА_8

обвинуваченого : - ОСОБА_7

захисника : - ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.10.2015 року за ч.3 ст.186 КК України із призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненням від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим терміном 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Обрано покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.10.2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України і остаточно засуджено до 5 (п`яти) років 1 (одного) місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з часу звернення вироку до виконання і фактичного його затримання для направлення у місця відбування покарання.

За вироком суду ОСОБА_7 повторно 22.05.2016 року о 16 год. 50 хв., перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного безпідставного збагачення, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав металевий кований мангал, вартістю 1 500 грн., що належав потерпілому ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду. Таким чином скоїв злочин передбачений ч.2 ст.185 КК України.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року змінити та пом`якшити призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 . Мотивує це тим, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для виправлення і попередження нових злочинів. Зазначає, що призначаючи покарання, суд недостатньо врахував ст. 65 КК України, а саме ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання. Крім цього судом не повною мірою враховано пом`якшуючі обставини, а саме з`явлення обвинуваченого ОСОБА_7 із зізнанням, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, усунення заподіяної шкоди, та те, що ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи по зору.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що дійсно неодноразово допомагав потерпілому разом з працівниками ЛКП загружати та вивозити побутове сміття під час проведення ремонтних робіт потерпілим. А тому знав як зайти на ділянку і бачив на ньому металевий мангал. 22.05.2016 року йому терміново потрібні були гроші, а тому він вирішив викрасти мангал потерпілого та продати. З цією метою він на таксі приїхав до будинку де проживав потерпілий, зайшов на земельну ділянку і забрав мангал. Під час того, як він виносив мангал його побачила сусідка потерпілого, якій він збрехав, пояснивши, що мангал забирає по вказівці потерпілого. Вказаний мангал він продав своєму знайомому за 150 грн. Згодом, коли до нього приїхав потерпілий він зізнався у крадіжці, забрав мангал у знайомого, привіз у відділ поліції та зізнався у крадіжці. У скоєному розкаявся.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України стверджується поясненнями потерпілого, свідків та іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.05.2016 року (а.с.38) ;

- протоколом огляду місця події від 17.06.2016 року (а.с.50).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до вірного висновку, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними і ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Так, досудовим розслідуванням дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно, таємно викрав чуже майно кований мангал, вартістю 1 500 грн., який належав потерпілому ОСОБА_9 .

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінюючи докази у їх сукупності, прийшов до вірного висновку, що така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно виходив із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, щире каяття у скоєному, повернення потерпілому викраденого майна, сприяння розслідуванню злочину, на даний час обвинувачений ОСОБА_7 являється інвалідом 3 групи, а також те, що потерпілий не настоював на суровому покаранні, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання є щире каяття у скоєному, сприяння органам слідства у розслідуванні справи, інвалідність 3 групи.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочину не застосовується, оскільки така органом досудового слідства вмінена безпідставно, так як є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив даний злочин повторно, в період іспитового строку, також суд прийшов до правильного висновку про те, що його виправленню і перевихованню сприятиме лише покарання в умовах ізоляції від суспільства, а не інше, більш м`яке покарання та вірно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з врахуванням положень ст.71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.10.2015 року.

Апелянт захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ставить питання щодо пом`якшення йому покарання, а при розгляді апеляційним судом цієї справи просила застосувати щодо нього ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів доводи апелянта не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, де зазначено, що виходячи зі змісту ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення особою, під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4