Справа № 159/275/17
Провадження № 1-кп/159/74/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002426 від 05 листопада 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Цир Любешівського району Волинської області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, вдови, пенсіонерки, раніше не судимої, -

у вчиненні нею кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачена ОСОБА_6 02 листопада 2016 року, близько 07 год. 00 хв., перебуваючи неподалік будинку № 7 по вул. Леся Курбаса в м. Ковелі, під час конфлікту, який виник в ході словесної суперечки з ОСОБА_4 , умисно кинула в останнього твердим тупим предметом, схожим на камінь, удар від якого припав на його грудну клітку, внаслідок чого заподіяла ОСОБА_4 побої, які завдали фізичний біль і не спричинили тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй діянь, на переконання суду, визнала частково, хоча вказувала, що визнає повністю. Заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, заподіяної злочином, не визнала повністю. Суду показала, що між нею та потерпілим, який є її сусідом по будинку, досить тривалий час існує конфлікт з приводу вигрібної ями, яку вона розташувала на свої частині прибудинкової території. Потерпілий декілька разів знищував побудовану нею вигрібну яму. Незадовго до 02 листопада 2016 року вона в черговий раз побудувала цю вигрібну яму. Близько 06 години ранку 02 листопада 2016 року вона вийшла на вулицю та побачила, що її вигрібна яма була знищена, зокрема - яма була засипана, все навколо було розламано. В неї стався нервовий зрив, внаслідок чого вона підійшла до вікон будинку потерпілого та почала кликати його на вулицю, щоб з`ясувати для чого він пошкодив цю яму. Через деякий час потерпілий вийшов та почав кричати на неї, після чого були викликані працівники поліції. По приїзду працівників поліції словесний конфлікт між нею та потерпілим продовжувався. Під час цього конфлікту вона підняла з землі груду піску та, перебуваючи на відстані близько чотирьох метрів від потерпілого, кинула цю груду в його сторону. Наміру попасти в нього не мала, кинула навмання. Куди саме вона влучила цією грудою не бачила. Про вчинене шкодує, просила суворо не карати.

Не зважаючи на вказану вище позицію обвинуваченої щодо визнання нею своєї винуватості, її винуватість у вчиненні інкримінованих протиправних діянь повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що в ніч з 01 на 02 листопада 2016 року він ночував на квартирі тестя, що розміщена в АДРЕСА_2 . За його місцем проживання по АДРЕСА_3 ночував його син. Близько 06 год. 30 хв. 02 листопада 2016 року до нього зателефонував син та повідомив про те, що наносять шкоду їх будинку. Він відразу поїхав додому та по дорозі викликав працівників поліції. Приїхавши до свого будинку, він побачив, що працівники поліції вже були на місці. Була пошкоджена сітка його огорожі, двері будинку та плитка біля вхідних дверей. При підході до свого двору, обвинувачена, перебуваючи на відстані близько півтора метри до нього, жбурнула в його сторону каменем. Удар цього каменю припав на ліву частину його грудної клітки, від чого відчув фізичний біль. Після цього разом з працівниками поліції пішов в будинок писати пояснення по даному факту. Через два тижні звернувся до лікарів, оскільки фізичний біль в лівій частині грудної клітки не проходив.

Показання потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні про обставини події об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема показаннями свідка.

Так свідок ОСОБА_8 , який є працівником поліції, підтвердив, що на початку листопада 2016 року, під час несення патрульної служби, поступило повідомлення про те, що в м. Ковелі по вул. Л.Курбаса відбувається конфлікт. По приїзду на місце виклику разом з поліцейським ОСОБА_9 було встановлено, що конфлікт виник через вигрібну яму. На момент їх приїзду ОСОБА_4 вдома не було, він приїхав пізніше. ОСОБА_6 звинувачувала ОСОБА_4 в тому, що той пошкодив вигрібну яму, а ОСОБА_4 звинувачував ОСОБА_6 в тому, що вона пошкодила сітку огорожі та його будинок. В ході цього конфлікту ОСОБА_6 взяла в руку якийсь предмет, схожий на груду спресованого ґрунту та цілеспрямовано кинула цей предмет в сторону потерпілого. Цей предмет попав потерпілому в область грудної клітки, після чого останній вказав на те, що цей момент має бути зафіксований працівниками поліції. Після цього працівники поліції втрутились в ситуацію та почали відбирати відповідні пояснення.

Обставини, викладені обвинуваченою, потерпілим та свідком повністю підтверджуються відеозаписом з камери відеоспостереження, що ведеться над входом будинку АДРЕСА_3 , який було переглянуто в судовому засіданні.

Зокрема, при перегляді даного відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_6 02.11.2016 року о 06 год. 54 хв., в присутності двох поліцейських, умисно, цілеспрямовано кинула в сторону потерпілого якийсь предмет, який влучив потерпілому в область грудної клітки.

Лазерний диск з даним відеозаписом у встановленому КПК України порядку був оглянутий слідчим та долучений до кримінального провадження як речовий доказ, про що свідчать протокол огляду предмету від 11.11.2016 року з фототаблицями та постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 11.11.2016 року /а.п. 52-55/.

Крім цього, як вбачається з письмового повідомлення ОСОБА_4 про вчинення злочину, останній 04.11.2016 року звернувся до відділу поліції з цим повідомленням, в якому вказував, що 02.11.2016 року близько 07 год. ОСОБА_6 нанесла йому удар каменем в груди та завдала йому тілесні ушкодження /а.п. 49-50/.

Як вбачається з висновку експерта № 366 від 17.11.2016 року, при судово-медичній експертизі в ОСОБА_4 відмічене тілесне ушкодження у вигляді забою грудної клітки, який утворився від дії тупого твердого предмету, можливо від удару каменем, в час, вказаний у постанові і в медичній документації. Діагноз - "Забій грудної клітки" виставлений у консультативному заключенні Ковельської ЦРП, при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався згідно п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, він виставлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджений об`єктивними відомостями. Вказане тілесне ушкодження в ОСОБА_4 утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту при наданні тілу прискорення не могло /а.п. 56-57/.

Крім цього, як вбачається з копії запису в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_4 , останній 17.11.2016 року звертався до лікаря зі скаргами на болі в грудній клітці від отриманого удару в грудну клітку /а.п. 17-18/.

Зазначений висновок експерта та запис в медичній картці амбулаторного хворого підтверджують показання потерпілого про те, що від удару даним тупим твердим предметом в грудну клітку потерпілого, останньому було заподіяно фізичний біль.

В той же час, в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження та обставина, що такий удар в грудну клітку потерпілого був нанесений куском цегли, як про це зазначено в обвинувальному акті.

Зокрема, обвинувачена вказувала на те, що предмет, який вона кинула в потерпілого, був спресованим куском ґрунту (грудою землі), в складі якого могли бути залишки бетону.

Потерпілий вказував на те, що предмет, яким обвинувачена влучила в його грудну клітку, був схожий на природний камінь, однак не був куском цегли.

Свідок ОСОБА_8 також не зміг підтвердити, що цим предметом був саме кусок цегли.

З врахуванням наведеного, суд вважає за доцільне уточнити предмет, яким було нанесено удар потерпілому, та виключити з обвинувального акта вказівку на заподіяння удару куском цегли.

На глибоке переконання суду, аналізуючи вказані вище докази, цим предметом був твердий тупий предмет, схожий на камінь.

Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено. Про визнання будь-яких доказів недопустимими учасниками судового провадження не заявлялось.

Доводи обвинуваченої та її захисника про те, що саме такі дії обвинуваченої були спровоковані неправомірними діями потерпілого суд визнає голослівними, оскільки провокативна поведінка потерпілого, навіть якщо така й мала місце, не давала обвинуваченій права вчиняти щодо потерпілого насильницькі дії у вигляді заподіяння фізичного болю. Такі їх доводи повністю спростовуються дослідженими доказами,а тому суд розцінює їх як спробу обвинуваченої уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, а тому відхиляє їх.

З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 126 КК України.

Таким чином обвинувачена ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винної у їх сукупності, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що обвинуваченою вчинено невеликої тяжкості кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 126 КК України (ст. 12 КК України).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, суд відносить активне сприяння розкриттю злочину.

Суд враховує також те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась /а.п. 59/, в цілому позитивно характеризується по місцю проживання /а.п. 62/, на диспансерному обліку в психіатра та нарколога не перебуває /а.п. 60, 61/, є пенсіонером за віком /а.п. 58/, має захворювання серцево-суддиної системи /а.п. 64-67/.

З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів, необхідним і достатнім покаранням є покарання, запропоноване прокурором, у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КК України.

На глибоке переконання суду, виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, таке покарання обвинуваченій відповідає характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про її особу, а також буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (злочинів).

Застосувати до обвинуваченої покарання у виді виправних робіт, про що просив потерпілий та його представник, не виявляється можливим в силу вимог ч. 2 ст. 57 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої в ході досудового розслідування не обирався. Підстав для застосування таких заходів до набрання вироком законної сили судом не вбачається, виходячи із даних про особу обвинуваченої та її належної поведінки.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до обвинуваченої про відшкодування немайнової (моральної шкоди), заподіяної злочином, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає переконливими твердження потерпілого про те, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої йому завдана моральна шкода.

Моральна шкода, яка заподіяна потерпілому ОСОБА_4 , полягає у фізичному болю та в душевних стражданнях, які він був змушений терпіти через нанесення травми, зміну усталеного ритму свого життя, через страх за своє здоров`я та перебування в постійному нервовому напруженні через дії обвинуваченої, тощо.

Суд вважає ці страждання відносно інтенсивними та такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Протиправні дії обвинуваченого безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілого у 3000 грн., тобто в меншій сумі, ніж просив позивач.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_6 не накладався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування заподіяної немайнової (моральної) шкоди.

В решті позову відмовити.

Речовий доказ лазерний диск з відеозаписом з камери відоспостереження, який долучено до матеріалів справи, - залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1