Справа № 738/112/17
№ провадження 1-кс/738/42/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року місто Мена Чернігівської області
Слідчий суддя Менського районного суду Чернігівської області

ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена клопотання засудженого ОСОБА_5 про негайне звільнення з під варти, забезпечення працевлаштування та матеріально технічне забезпечення по утриманню в приміщеннях з необхідним температурним режимом,

В С Т А H О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про звільнення його з під варти та зобов`язати посадових осіб Домницького виправного центру № 135 забезпечити додержання його прав, посилаючись на те, що він був засуджений 02.04.2014 року Чернігівським районним судом Чернігівської області до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Чернігівського райсуду Чернігівської області від 07.10.2014 року скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком і направлено для відбування покарання у виді 1 року обмеження волі. 30.11.2016 року засуджений прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до Домницького виправного центру № 135 Управління ДПтС України в Чернігівській області, але з під варти не був звільнений, що свідчить про невиконання посадовими особами ДВЦ № 135 вищевказаного вироку суду, утримуючи засудженого під вартою, не даючи можливості вільного виходу за територію установи для реалізації свого права на працевлаштування, налагодження соціальних зв`язків з метою соціальної реабілітації.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник установи виконання покарань в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи з його участю до суду не надходило.
За таких обставин, справу можливо розглянути без участі засудженого та представника установи.
Прокурор в судовому засіданні вказав, що заява засудженого не підлягає задоволенню.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви засудженого, суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.04.2014 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 122, 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.10.2014 року скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком і направлено для відбування покарання у виді 1 року обмеження волі, яке відбуває в Домницькому виправному центрі № 135.
Відповідно до ст. 16 КВК України виправні центри виконують покарання у виді обмеження волі стосовно осіб, засуджених за злочини невеликої та середньої тяжкості, а також засуджених, яким даний вид покарання призначено відповідно до статей 82, 389 Кримінального кодексу України.
Засуджені Домницького виправного центру (135) користуються всіма правами засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі, за винятком обмежень визначених діючим законодавством України і встановлених вироком суду.
Жодних судових рішень щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до установи не надходило.
Окрім цього всі засуджені мають змогу вільно пересуватись в межах території установи та проживати в гуртожитку разом з іншими засудженими.
Відповідно до Наказу № 2186/5 п. 1 розділу 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, межі виправного центру встановлюються наказом начальника територіального органу управління ДПтС за погодженням з органами місцевого самоврядування з урахуванням особливостей установи по межі населеного пункту, але в радіусі не більше 5 кілометровій зоні від території виправного центру.
В ст. 59 КВК України, передбачені випадки короткочасного виїзду за межі виправного центру, лише з дозволу.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у Домницькому виправному центрі № 135 призначене вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.04.2014 року та по території виправного центру переміщається вільно, тому підстав для задоволення заяви засудженого не має.
Щодо вимог засудженого про забезпечення працевлаштування та матеріально технічне забезпечення по утриманню в приміщеннях з необхідним температурним режимом, то вказані вимоги не розглядаються в даному провадженні слідчим суддею, тому їх необхідно залишити без розгляду.
На пiдставi викладеного i керуючись Конституцією України, ст. 59 КВК України, ст. 206 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення з під варти відмовити.
В іншій частині вимог залишити без розгляду.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1