Дата документу Справа № 332/2569/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/318/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/2569/16-к
Категорія: ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000708,

за апеляційною скаргоюпрокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 1 КК України,

встановила:
в апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку висновок щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України повторно, та змінити в мотивувальній частині висновок суду про ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, вчиненого ОСОБА_7 , із злочину невеликої тяжкості на злочин середньої тяжкості.

Апелянт зазначив, що в мотивувальній частині вироку, в порушення п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд зробив висновок про доведеність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , кваліфікувавши дії останнього за обставинами злочину, вчиненого 25.02.2016 року, за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно. Однак, вказані висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки фактів вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України до вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), яке відбулось 25.02.2016 року, органами досудового розслідування не встановлено, що підтверджується довідкою про судимості ОСОБА_7 , виданою УІАЗ ГУ НП в Запорізькій області, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, в порушення п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, ст. 12 КК України та ч. 1 ст. 186 КК України, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме допущено неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки в мотивувальній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме, вказано, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, є злочином невеликої тяжкості, хоча останній в силу ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено:

-за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;

-за ст. 186 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 104 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти його про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати без їх відома за межі України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 25.02.2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку № 13 по вул. Соціалістичній в м. Запоріжжі, переконавши раніше незнайомого йому ОСОБА_11 у необхідності передання йому мобільного телефону «Lenovо А 516» для, нібито, здійснення телефонного дзвінка, шляхом обману одержав від ОСОБА_11 мобільний телефон «Lenovо А 516» та, усвідомлюючи, що його дії вчиняються відкрито та мають очевидний характер, відкрито викрав у ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон «Lenovо А 516» в корпусі чорного кольору, вартість якого згідно з експертним висновком ОЦ-52/2 від 22.07.2016 року складає 962 гривні 50 копійок, чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

09.03.2016 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 67, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Радіаторна, 26, скориставшись тим, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «Sаmsung Gаlаху Stаr» в корпусі чорного кольору, який випав з кишені малолітнього ОСОБА_12 , вартість якого згідно з експертним висновком ОЦ-52/1 від 22.07.2016 року складає 1 037 гривень 50 копійок, який належить ОСОБА_13 , чим завдав останній матеріальну шкоду у розмірі 1 500 гривень.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, неповнолітнього обвинуваченого, законного представника та захисника, які не заперечували проти скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами провадження, ніким не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, обґрунтовано призначив покарання в межах санкцій ст. ст. 185 ч. 2, 186 ч. 1 КК України та звільнив від відбування призначеного покарання на підставі ст. 104 КК України.

Проте, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 та вирішуючи питання про призначення покарання за епізодом від 25.02.2016 року за ч. 1 ст. 186 КК України, суд помилково зазначив в мотивувальній частині вироку, що ним злочин вчинено повторно та, що цей злочин є злочином невеликої тяжкості, оскільки до його вчинення він злочинів не вчиняв, а відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

За таких обставин з мотивувальної частини вироку слід виключити таку кваліфікуючу ознаку як повторність, зазначену при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК України та замінити в мотивувальній частині висновок суду про ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, із злочину невеликої тяжкості на злочин середньої тяжкості.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити: виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку повторність, зазначену при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК України, та замінити ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, із злочину невеликої тяжкості на злочин середньої тяжкості.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4