Справа № 279/5695/16-к
1-кс/279/12/17
У Х В А Л А
"17" січня 2017 р. Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Слідчий суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду із клопотанням, яке уточнювали та просили :
-Скасувати арешт майна, а саме автомобіля «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 який належать ОСОБА_7 , володільцем якого є ОСОБА_6 в частині заборони користування майном, а в частині заборони відчуження залишити в силі;
-Передати на відповідальне зберігання ОСОБА_6 автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 .
Клопотання мотивовано тим, що у ОСОБА_6 на праві користування, на підставі генеральної дореності, є автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 .
16.08.2016 року на прохання односельчанина ОСОБА_8 для використання в господарстві він надав йому автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 та технічний паспорт до нього.
Пізніше стало відомо, що цього ж дня 16.08.2016 року в десь в лісі працівники поліції затримали та вилучили автомобіль та деревину. Вважає, що арешт в частині заборони користування потрібно скасувати, ні він ні власник відношення до викрадення деревини не мають.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з вказаних в ній підстав. Також пояснив, що ОСОБА_8 скрив дійсну причину з якої він брав автомобіль. Ні власник на володілець ніякого відношення до злочину не мають. Жодної експертизи по авто не призначалась, сліди не вилучались.
Слідчий вважає, що повертати на відповідальне зберігання авто не можна, так як на ній можуть знову викрадати деревину.
Прокурор підтримала позицію слідчого.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали судової справи та матеріали кримінального провадження судом встановлено наступне.
Автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 , відповідно до нотаріально посвідченої довіреності надаї ОСОБА_7 , знаходився у користуванні ОСОБА_6 , до 2026 року.
16.08.2016 року біля с.Мошківка, Коростенського району слідчим було проведено огляд місця події та вилучено автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 , 3 колоди деревини, що знаходились в ньому та 4 колоди деревини, що знаходились поруч.
При огляді місця події сліди протекторів шин, чи інши обєкти пов`язані з авто не вилучались.
Також, поряд з автомобілем знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9
17.08.2016 року своєю постановою слідчий визнав автомобіль та деревину речовим доказом, та визначив місцем зберігання автомобіля територію Коростенського ВП ГУНП.
До суду із клопотання про надання дозволу на проведення огляду іншого володіння майна автомобіля, слідчий не звертався.
Згідно ст.168 ч.2 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку і огляду.
Стаття 237 ч.7 КПК України говорить про те, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
25.08.2016 року ухвалою слідчого судді було накласти арешт на вилучені автомобіль та сім пород деревини породи «дуб» з метою збереження речового доказу.
Стаття 100 ч.1 КПК України говорить про те, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
На час розгляду клопотання досудове розслідування не завершено, рішення про долю речових доказів не приймалось.
Згідно ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо учасник провадження доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Суд прийшов до висновку, що у досудового слідства існує потреба у застосуванні арешта вказаного майна так як кінцеве рішення не прийнято, а безповоротне скасування арешту може призвести до відчуження, або знищення майна, що зашкодить інтересам слідства. Підстави вважати, що вказане майно можливо використати як доказ у кримінальному провадженні існують.
Вирішуючи питання щодо повернення чи передачі на відповідальне зберігання майна суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ст. 100 ч.6 п.1 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 168 ч.4 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов"язана забезпечити схоронність майна в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України
Майно фактично зберігається Коростенського відділу поліції, а не спеціалізованій стоянці чи майданчику.
Таким чином майно зберігається з порушенням правил зберігання, які визначає Постанова КМУ № 1104 від 19.11.2012 року.
Окрім того, в суді було з`ясовано, що по самому автомобілю жодної експертизи не призначалось і не може бути призначено, так як при огляді місця події ніякі сліди не вилучались. Огляд автомобіля і деревини в ньому проведено.
Допитані по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що перевозили деревину на прохання знайомих, а не Ширченка та Розвадовського. Доказів причетності останніх до участі у вчиненні даного злочину не має.
До того ж, вилучений автомобіль є вантажним мікроавтобусом загального призначення, і не являється спеціальним транспортним засобом для зрізання та завантаження деревини.
Під контролем органу слідства авто перебуває 5 місяців.
Єдиною необхідністю перебування авто у органу слідства вважають заборону його користування для недопущення вчинення інших злочинів.
Суд не має права враховувати таке пояснення як необхідність слідства, так як вона не передбачена чинним КПК.
Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)
За таких обставин суд приходить до висновку, що Клопотання в частині скасування арешту в частині заборони користування майном та передачі майна, як речового доказу, на відповідальне зберігання підлягає задоволенню так як такої потреби досудове слідство не має і це не зашкодить інтересам слідства.
Таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.
Відповідно до ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала про зобов"язання вчинити певну дію.
Керуючись ст. ст. 16, 110, 220, 303, 307 КПК України,-
УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити .
Арешт в частині заборони права відчуження автомобіля «Мерседес» р.н. НОМЕР_1 залишити в силі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1