Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/577/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарєм ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 000838, за апеляційними скаргами, прокурора, потерпілого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , на вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21 квітня 2016 року, яким,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньо-спеціальню освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 2008 р. та 2016 р. народження, громадянина України, раніше судимого:

- 16.09.2015 р. Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р., за яким ОСОБА_10 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Українка Кіровоградського р-ну Кіровоградської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження, громадянина України, раніше судимого 16.09.2015 р. Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р. за яким ОСОБА_12 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Українка Кіровоградського р-ну Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, громадянина України, раніше не судимого

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В силу ст. 75 КК України звільноно ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового терміну 3 (три) роки не скоїть іншого злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_10 06.09.2015 р. близько 23-50 год. за попередньою змовою з ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, з метою власної наживи, реалізуючи свій злочинний умисел, відповідно до раніше розподілених ролей, проникли через паркан, яким огороджена територія ГК «Автолюбителів N 7» за адресою: м. Кіровоград, вул. 2-га Залізнодорожня 1, де ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, зламали навісний замок на дверях гаражного приміщення NN НОМЕР_1 на території вказаного ГК, та підібравши ключі до дверей, проникли до вказаного приміщення, звідки викрали належні ОСОБА_13 зварювальний апарат вартістю 2997-15 грн., зварювальний апарат вартістю 3510-00 грн., газовий балон вартістю 800-00 грн., компресор вартістю 1885-00 грн., зарядний пристрій вартістю 320-00 грн., газовий балон вартістю 800-00 грн., 3 ящика з інструментами, розтяжку гидравлічну, 2 валізи, набор голівок торцевих вартістю 5961-05 грн., ущільнювач для дверей вартістю 1216-00 грн., автомагнітолу вартістю 250-00 грн., акумуляторну батарею вартістю 150-00 грн., акумуляторну батарею вартістю 748-00 грн., після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 передали викрадене майно через паркан ОСОБА_11 , який очікував за парканом на викрадене майно для його подальшого переміщення, та отримавши від останніх викрадене майно, склав його поряд з собою, після чого ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_11 за попередньою змовою перенесли викрадене майно до будинку за адресою: АДРЕСА_5 , де залишили його для подальшого його перевезення на належному ОСОБА_12 автомобілі «ВАЗ-2109» д/н НОМЕР_2 і подальшого збуту, але довести свій спільний злочинний умисел до кінця не змогли, оскільки були помічені гр-ми ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі, прокурор, не оспорюючи висновку суду щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 зібраними по справі доказами, вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими: ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.З ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р. , яким ОСОБА_10 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. З ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконувати самостійно; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. З ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р. , яким ОСОБА_12 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконувати самостійно. У решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, судом при винесенні вироку та призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не враховано та не застосовано положення ч. 3 ст. 68 КК України, а саме: за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Враховуючи вище викладені обставини, вважає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, необхідно призначити покарання у розмірі не більше двох третин мінімального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті, тобто не більше 4 років позбавлення волі.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_10 в своїх апеляційних скаргах просять вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року, змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що призначене ОСОБА_10 реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців є суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та ставленню обвинуваченого до вчиненого.

Просять призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки , передбачені п.2, п.3, п.4 цієї статті.

Потерпілий ОСОБА_13 , в своїй апеляційній скарзі присить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року, змінити в частині призначення покарання ОСОБА_10 , та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі та застосувати при призначенні покарання положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_10 , єдиний з обвинувачених, визнав себе винним та покаявся у скоєному злочині, а також в повному обсязі відшкодував йому усі матеріальні збитки, внаслідок чого він подав до суду заяву про відсутність будь-яких претензій до нього.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 , просить скасувати вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року, в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо нього, за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Вважає, що відсутні докази, які б беззаперечно доводили його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, пред`явлене йому обвинувачення не доведено в судовому засіданні.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в частині призначеного покарання та підтримав задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 у частині застосування ст. 68 КК України, та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , та потерпілого ОСОБА_13 .

Захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги та апеляційну скаргу потерпілого, та частково підтримли апеляційну скаргу прокурора в частині застосування ст. 68 КК України в задоволенні решти апеляційних вимог прокурора просили відмовити. Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 думку не висловили , у зв`язку із конфліктом інтересів.

Захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_12 , які просили задовольнити апеляційну скаргу останього, заперечили, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та у зв`язку із конфліктом інтересів не висловились стосовно апеляційних скарг потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 .

Захисника ОСОБА_8 , яка просила вирок суду залишити без змін, заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, та у зв`язку із конфліктом інтересів не висловилась стосовно апеляційних скарг потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_10 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 , зваживши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вирок районного суду в частині доведеності вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому колегією суддів в порядку ч.1 ст. 404 КПК України не переглядається.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегією суддів встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого ОСОБА_12 , винуватим у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у приміщення.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 , вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України визнав частково, пояснивши, що ввечері 06.09.2015 р. ОСОБА_16 запропонував йому та ОСОБА_17 перевезти його особисті речі з орендованого гаражу вночі, оскільки, як він пояснив, він винен хазяїну гаража гроші. Вони погодились на цю пропозицію та коли він в нічний час у той же день приїхав на власному автомобілі ВАЗ-2109 до ГК на вул. Залізнодорожній, побачив там ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які стояли поряд з купою різних речей біля паркану кооператива, але невдовзі якись люди з сусіднього подвір`я почали щось кричати їм, тоді вони почали тікати, а зустрівшись через нетривалий час він відмовився їхати, а ОСОБА_16 сказав, що він все одно повернеться за речами, вважає, що ОСОБА_16 його оговорює.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_12 вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК Україниповністю доведена дослідженими та перевіреними судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні, з яких вбачається, що ввечері 06.09.2015 р. його знайомий ОСОБА_12 запропонував йому та ОСОБА_11 скоїти крадіжку з гаражу в гаражному кооперативі, на що усі погодились. Вночі, того ж дня втрьох прибули до ГК на вул. Залізнодорожній, де згідно розподілених ролей ОСОБА_11 залишився біля паркану спостерігати за обстановкою, а він і ОСОБА_12 , перелізли через паркан на територію кооператива, підійшли до одного з гаражів, ножицями по металу перекусили навісний замок, потім шляхом підбору ключів відімкнули гараж, звідки викрали різні речі (зварювальні апарати, компресор, акумулятор, балони, інструменти та ін.). Вказані речі перенесли вдвох до паркану та передали ОСОБА_11 , а потім перенесли їх далі по вулиці та зложили на одну купу, після чого їх помітили мешканці приватних будинків, у зв`язку з чим, вони поховалися, а ОСОБА_12 пішов за власним автомобілем. Коли через деякий час ОСОБА_12 повернувся на власному автомобілі ВАЗ-2109, ці люди чекали на них та намагалися їх затримати , у зв`язку з чим вони втрьох втікли з того місця, кинувши викрадені речі, шкоду потерпілому відшкодував, у скоєному розкаюється.

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні, з який вбачається, що вранці в один з днів вересня 2015 р. ОСОБА_15 повідомив його по телефону про те, що на вул. Волинський у м. Кіровограді він знайшов його майно. Коли він приїхав на вказану адресу, де на вул. Залізнодорожній знаходиться автомобільний кооператив, то побачив на подвір`ї помешкання ОСОБА_15 належні йому речі інструменти, обладнання, зварювальні апарати, запасні частини від автомобілей та ін. ОСОБА_15 йому повідомив, що коли він вночі почув шум та вийшов на вулицю, то побачив, що ці речі були складені на вулиці. Він почав їх охороняти. Через деякий час до цих речей приїхав автомобіль ВАЗ, в якому, як він побачив, знаходилось 3 чоловіка, які після спілкування з ним, втікли на вказаному автомобілі. Він прийшов до свого гаражу, який знаходився на території цього кооператива, та побачив, що замок на вхідних дверях гаражу був зламаний. Шкода від крадіжки йому відшкодована у повному обсязі поверненням викрадених речей.

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який суду першої інстанціїї надав пояснення про те, що він восени 2015 р. прийшов на роботу до автомобільного кооперативу на вул. Залізнодорожній у м. Кіровоград. В кооперативі він працює нічним охоронцем. Охоронець ОСОБА_21 , який чергував напередодні, повідомив йому, що вночі в кооперативі було вчинено крадіжку речей з гаража ОСОБА_13 . Згодом він побачив, що замок на вхідних дверях гаражу ОСОБА_13 було взламано.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , з яких вбачається, що вночі в один з днів у вересні 2015 р., приблизно о 02 чи 03 годині, його розбудив гуркіт, який доносився з вулиці. Коли він почав дивитися, що трапилося, то побачив ( вулиця була добре освітлена), що якийсь чоловік переносить речі від території автомобільного кооператива, який розташований неподалік його житла, до будинку навпроти. Потім до нього приєднався ще один чоловік, а згодом до них зі сторони того ж автомобільного кооператива під`їхав автомобіль ВАЗ-2109 червоного кольору. Він разом зі своєю жінкою ОСОБА_14 , яка також прокинулася, взявши ліхтарик, пішли до того місця. Коли ці чоловіки їх побачили, то двоє з них втікли, а третій сів до автомобіля та також втік. Тоді він по телефону повідомив міліцію про вчинення крадіжки та разом з жінкою залишився охороняти це майно. Під час очікування міліції протягом приблизно 40 хвилин до них під`їхав та зупинився автомобіль ВАЗ-2109 червоного кольору. Коли він посвітив ліхтарем до салону, то побачив в салоні трьох чоловіків,які втекли на автомобілі, незважаючи на те, що він з дружиною намагалися їм перешкодити. Після приїзду працівників міліції, за його згодою, викрадені речі перенесли до нього на подвір`я. Він зрозумів, що ці речі (інструменти, обладнання, зварювальні апарати, запасні частини від автомобілей та ін.) належать члену автомобільного кооператива ОСОБА_13 , який ремонтує автомобілі. Після чого, він по телефону повідомив про це ОСОБА_22 , який невдовзі приїхав до нього. Згодом він повідомив про ці події слідчого міліції. Крім того, він впізнав по фотокарткам чоловіків, які скоїли крадіжку, та яких він бачив в автомобілі під час тих подій, це були ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12

- показаннями свідка ОСОБА_14 у суді першої інстанції, яка дала покази, аналогічні показам ОСОБА_15 . Крім того, свідок суду пояснила, що коли вона вночі в один з днів вересня 2015 р. разом зі своїм чоловіком ОСОБА_15 охороняли викрадене іншими особами майно, то автомобіль ВАЗ-2109 червоного кольору проїзджав повз них декілька разів, а коли зупинився поруч з ними, і ОСОБА_15 посвітив у салон автомобіля ліхтариком, то вона побачила за кермом чоловіка, якого згодом впізнала у слідчого за фотокартками як ОСОБА_12

- заявою ОСОБА_13 від 07.09.2015 р. про скоєння крадіжки належного йому майна з гаражу по вул. Залізнодорожня у м. Кіровоград (т. 1, а.п. 7);

- протоколом огляду місця події від 07.09.2015 р., згідно якого зафіксовано сліди зламу замку гаражу по вул. Залізнодорожня у м. Кіровоград (т. 1, а.п. 9);

- протоколом огляду місця події від 07.09.2015 р., в якому зафіксовано, що під парканом будинку по вул. Волинській м. Кіровограда знаходяться викрадені з гаражу ОСОБА_13 речі (т. 1, а.п. 10);

- висновком судово-товарознавчої експертизи N 1676 від 14.09.2015 р., яким встановлена вартість викраденого з гаражу потерпілого ОСОБА_13 майна (т. 1, а.п. 38-40);

- висновком судово-автотоварознавчої експертизи N 1675 від 23.09.2015 р., яким встановлена ринкова вартість викрадених у ОСОБА_13 акумуляторних батарей (т. 1, а.п. 43-48).

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування винуватості обвинувачених, в тому числі ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, врахував сукупність всіх доказів у справі, та прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_12 умисно вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у приміщення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що його вина у вчиненні ним крадіжки з гаражу потерпілого ОСОБА_13 не доведена судом першої інстанції, відсутні належні та допустимі докази, щодо його винуватості, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, вони спростовуються правдивими, логічними та послідовними показами обвинуваченого ОСОБА_10 , які він надавав суду першої інстанції та з яких вбачається, що саме ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_10 і ОСОБА_11 скоїти крадіжку з гаражу в гаражному кооперативі, на що всі погодились. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_10 детально розповів про обставини скоєння ними крадіжки з гаражу потерпілого. Вказані покази підтверджені в суді першої інстанції показами потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_23 , які узгоджуються між собою та є взаємопідтверджуючими.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що вказаним доводам суд першої інстанції дав правильну та вмотивовану оцінку.

Також колегія суддів вважає, що районним судом у вироку зроблено правильний висновок про те, що усі умисні, послідовні, цілеспрямовані активні дії обвинувачених, а саме: спільна домовленість ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_19 про вчинення злочину та подальше розподілення ролей кожного з них під час скоєння злочину, проникнення через огорожу на охоронювану територію гаражного кооператива та спільний злам за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів у нічний темний час доби, за відсутності інших осіб, вхідних дверей гаражу потерпілого, спільне винесення з гаражу майна потерпілого у значній кількості, спільне складування викраденого майна для його подальшого перевезення, заздалегідь приготовленим автомобілем, втеча їх з місця події під час виявлення їх сторонніми особами, послідуюче за цим спостерігання з автомобіля за діями подружжя ОСОБА_26 , які охороняли місце події, їхні дії після того, як подружжя ОСОБА_26 побачили їх в обличчя, а саме спільна втеча усіх співучасників з місця події, подальше повернення усіх співучасників на місце події для спроби довести злочин до кінця та заволодіння майном, а при виявленні на місці сторонніх осіб подальша втеча з місця події та залишення викраденого з метою позбавлення працівників поліції в разі затримання подальшої їх ідентифікації, як злочинців, охоплювалися їхнім єдиним злочинним умислом, направленим на досягнення єдиної злочинної мети, спрямованої на таємне викрадення із приміщення за попередньою змовою групою осіб чужого майна, яке вони не змогли довести до кінця з незалежних від них причин.

Показання обвинуваченого ОСОБА_12 в частині невизнання своєї вини суд першої інстанції правильно розцінив критично, як спосіб захисту ним від кримінальної відповідальності, оскільки його винуватість у скоєнні інкримінованого йому злочині доведена в суді першої інстанції належними та допустими доказами, які викладені у судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що вирок суду першої інстанції не достатньо вмотивований та обґрунтований, що кримінальне провадження стосовно нього за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України необхідно закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки суд першої інстанції безпосередньо,повно та всебічно дослідив всі належні та допустимі докази у справі, допитав обвинувачених , потерпілого, свідків, встановив наявність в діях обвинувачених складу інкримінованого їм злочину і правильно визнав, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням у приміщення.

А тому, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як це вказав суд першої інстанції, є правильною та відповідає матеріалам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним кримінального правопорушення, а тому задоволенню не підлягає.

Призначаючи міру покарання обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_10 районний суд у відповідності до положень ст. 65 КК України в повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , судом правильно визнано відшкодування шкоди, щире каяття, обставини, які обтяжують покарання не встановлені

Обставин, які пом`якшують та які обтяжують покарання ОСОБА_12 судом першої інстанціїї не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, особи обвинувачених: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р. засуджені за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці та на 4 роки 1 місяць відповідно, на підставі ст. 75 КК України звільнені від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 лише за умови їхньої ізоляції від суспільства.
Проте, призначаючи покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції порушив вимоги ч.3 ст.68 КК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.
Так, оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_10 призначено покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у видіпозбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців , а обвинуваченомуОСОБА_12 призначено покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у видіпозбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Разом з тим, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки ч.3 ст. 68 КК України та п.6-1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», чітко регламентовано, що у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.
Санкцією ч.3 ст. 185 КК України передбачено максимальний вид та розмір покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Таким чином, строк покарання визначений ОСОБА_10 та ОСОБА_12 судом за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України не повинен перевищувати 2/3 максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченою санкцією вказаної статті, тобто 3 роки позбавлення волі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні.
Також, колегія суддів зазначає, що при призначенніОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання правильно застосовано вимоги ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до яких, вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р., за яким ОСОБА_10 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, та згідно ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки, ОСОБА_12 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі позбавлення волі, та згідно ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки необхідно виконувати самостійно.
Таке рішення, буденеобхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , в його інтересах потерпілого та захисника ОСОБА_7 , які є аналогічними в тому, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання не врахував, що ОСОБА_10 єдиний з обвинувачених, який вину у скоєному визнав, надавав органу досудового розслідування послідовні та об`єктивні покази, завдяки яким в короткі строки було розкрито злочин, відшкодував збитки в повному обсязі, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини в повній мірі враховані районним судом при призначенні ОСОБА_10 покарання, що підтверджується вироком суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , в його інтересах потерпілого та захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , в інтересах останнього, обвинуваченого ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21 квітня 2016 року, змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Вважати засудженим ОСОБА_10 за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р., за яким ОСОБА_27 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 років 3 місяців, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_10 обчислювати з момента затримання.

Вважати засудженим ОСОБА_12 за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2015 р., за яким ОСОБА_12 був засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 років 1 місяця, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки - виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_12 обчислювати з момента затримання.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2