АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/631/17 Справа № 204/4343/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 0001841 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року, ухвалений відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-17.06.1997 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 229-6, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, 42 КК України до 3 років позбавлення волі, ст. 14 лікування від наркоманії;
-02.06.2000 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 143, ст. 43 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-28.12.2004 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
-10.06.2005 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
-13.10.2011 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
-09.10.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком 2 роки;
-10.12.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років 1 дня позбавлення волі;
-06.05.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 1 дня позбавлення волі. Звільнений 25.03.2016 року з Солонянської ВК умовно достроково на невідбутий строк 7 місяців 16 днів;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднана частина невідбутого покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено та стягнуто процесуальні витрати.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та в червні 2016 року знову став на шлях вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності.
Так, ОСОБА_7 21.06.2016 року близько 12.00 години, знаходячись біля магазину «Єва» за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 77, побачив на проїзній частині автомобіль «ВАЗ 2105» червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , та в ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення майна, що знаходилось в багажнику автомобіля та належало потерпілому, яке ОСОБА_7 визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_7 , знаходячись у вказаний час за вказаною адресою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, наблизившись до автомобіля «ВАЗ 2105» червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , використовуючи ножиці, відкрив багажник автомобіля, після чого заволодів майном, що належало потерпілому ОСОБА_10 , а саме: зварювальним апаратом марки «Патон СТШ-250» у кількості 1 штука, вартість станом на 21.06.2016 року складає 1817,48 гривень; болгаркою «Inter Tool» РТ 0210 потужністю 630 Ватт у кількості 1 шт, вартість якої станом на 21.06.2016 року складає 799,20 гривень. Всього викрав майно на загальну суму 2616,68 гривень.
З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинуваченим та прокурором подані апеляційні скарги, в яких обвинувачений просить пом`якшити йому покарання, знизивши його до одного року; прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, призначивши покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого ОСОБА_7 покрання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2016 року, остаточно визначивши ОСОБА_7 покрання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що не оскаржуючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції не взяв до уваги пом`якшуючи обставини, а саме: вину визнав повністю, допомагав слідству, на час слідства знаходився під домашнім арештом та за першою вимогою з`являвся до слідчого, не переховувався, перед останнім засіданням знаходився у лікарні після оперативного втручання, про що повідомив оперуповноважених. Вказує, що проживає з дружиною та дочкою 2007 року народження, які знаходяться на його утриманні. Потерпілий не має ні матеріальних ні моральних претензій. Щиро кається в тому, що зробив.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом не надана належна оцінка тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке належить до категорії середньої тяжкості, не прийнято до уваги, що обвинувачений суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, за наявності обставини, що обтяжує покарання у вигляді рецидиву злочинів, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 надто м`яку міру покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив пом`якшити покарання, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій обвинуваченим та прокурором з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом першої інстанції не допущено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглишення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014 року, остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 2 років одного дня позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу (а.с. 85-86).

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015року набрав законної сили 06.06.2015 року.

Згідно довідки про звільнення від 25 березня 2016 року ОСОБА_7 на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 року умовно-достроково звільнився з Солонянської ВК-21, невідбутий строк 7 місяців 16 днів (а.с.76).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 21 червня 2016 року, тобто в період невідбутої частини покарання, призначеного вироком від 06.05.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України передбачає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення покарання до одного року та доводи сторони обвинувачення щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його особі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується опосередковано, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та повне визнання своєї вини, обставину, що обтяжує покарання, визнав рецидив та вірно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням ст. 71 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд вірно дійшов висновку про те, що підстав для призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається, у зв`язку з чим судом першої інстанції вірно призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, доводи обвинуваченого та прокурора, які викладені в їх апеляційних скаргах, є необґрунтованими та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням вимог ст. 71 КК України за вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 06 грудня 2016 року по 29 березня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: