МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2485/16-к
Провадження № 1-кп/480/62/17
УХВАЛА
Іменем України
21 квітня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ;
законного представника особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 (яка бере участь у судовому засіданні дистанційно з приміщення Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео-конференції із Миколаївською обласною психіатричною лікарнею № 2 в м. Миколаєві клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2016 року за № 0000687 щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; до якого: 19.05.2016 ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 289 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом; 23.08.2016 ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом,
який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України,
встановив:
Ухвалами Новоодеського районного суду Миколаївської області та Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19.05.2016 та 23.08.2016 до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. ОСОБА_7 було поміщено на стаціонарне лікування до 8-го відділення (відділення зі звичайним наглядом) Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2 (далі МОПЛ № 2), розташованої за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14.
16 липня 2016 року, у період часу з 22 години до 06 години, ОСОБА_7 перебував у приміщенні палати № 2 МОПЛ №2 та відповідно до розпорядку дня роботи відділення мав нічний сон. У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення втечі зі спеціалізованого лікувального закладу. З метою реалізації свого злочинного наміру направленого на вчинення втечі зі спеціалізованого лікувального закладу, ОСОБА_7 приблизно о 23 годині 55 хвилин, скористався тим, що медичний персонал відділення був відсутній на постах візуального спостереження, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, покинув приміщення 8 відділення та проник на територію внутрішнього двору МОПЛ № 2, де переліз через вхідні ворота та зник у невідомому напрямку.
За таких обставин ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.
01 листопада 2016 року з прокуратури Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000687 щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим наглядом.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.
Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_7 за станом здоров`я участі в судовому засіданні не брав.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 з 19.05.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 2 у відділенні № 8 зі звичайним наглядом. ОСОБА_7 міг самостійно пересуватися по території відділення, але залучався до соціально-реабілітаційних робіт у супроводі молодшої медсестри (санітарки).

16.07.2016, у зв`язку з відсутністю медичних сестер стаціонару на робочому місці, а отже нездійсненням нагляду за хворими відділення, ОСОБА_7 здійснив самовільну втечу з лікувального закладу.

Згідно з довідкою виданою Миколаївською обласною психіатричною лікарнею № 1 ОСОБА_7 на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 не перебуває. Неодноразово лікувався стаціонарно в МОПЛ № 1 з діагнозом: Шизотипичний розлад, стан ремісії. На обліку у лікаря нарколога ОСОБА_7 не перебуває.

Відповідно до акта судово-психіатричного експерта № 395 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає шизоафективним розладом у стані нестійкої компенсації.

ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься злочин, який інкримінується ОСОБА_7 останній не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

До ОСОБА_7 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у відділенні з посиленим наглядом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005 № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.
Суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки згідно зі статтями 65, 67, 75 КПК ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Пунктом 1 частини 1 статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 , який має психічний розлад, вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, у стані неосудності.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.
Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ч. 1 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд -
постановив:
Клопотання прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000687 щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сирове Врадіївського району Миколаївської області, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання ухвалою законної сили не обирати.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1

21.04.2017