Дата документу Справа № 337/5272/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/167/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, не зареєстрованого, останнє місце проживання АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, будучи раніше засудженим за скоєння корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, знову скоїв корисливий злочин за таких обставин.
Так, 02.12.2014 року, близько 00 годин 05 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись біля дитячої стоматологічної поліклініки, розташованої по бул. Будівельників, 11 у м. Запоріжжі, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя особи, а саме, завдавши ряд ударів ногами по корпусу та обличчю потерпілого ОСОБА_11 , заподіявши йому фізичний біль, після чого відкрито викрав мобільний телефон «Lenovo A-516» imei НОМЕР_1 та imei НОМЕР_2 , чохол чорного кольору «Niukin», вартість яких, згідно висновку експерта № 8 від 19.01.2015 року складає 649 грн. 70 коп. та 117 грн. 06 коп. відповідно, сім карти операторів «МТС» та «Life», які матеріальної цінності не представляють, що належали ОСОБА_11 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 766 грн. 76 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Йому призначено покарання за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково покарання, не відбуте за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2014 року у виді семи місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді чотирьох років семи місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, речові докази у справі, про грошові кошти, внесені в рахунок застави.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин справи і правову кваліфікацію своїх дій, просить зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого, його захисника та законного представника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, вивчивши позицію прокурора, який заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи звільнити себе від відбування призначеного йому покарання у відповідності до ст.75 КК, ОСОБА_7 виходив з того, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого, оскільки суд не з`ясував і не врахував причини, що призвели до вчинення злочину, умови проживання та стан його здоров`я.

Проте з такими доводами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, скоєння кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, та дані про особу винного, який раніше був засуджений за скоєння умисних корисливих злочинів, скоїв кримінальне правопорушення у період іспитового строку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд, не застосувавши до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК, дійшов вірного висновку про відсутність обставин і даних про особу, які б давали підстави стверджувати про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з відповідним контролем за ним.
Не встановлено таких обставин і даних про особу ОСОБА_7 і в ході апеляційного розгляду за його скаргою.
До ОСОБА_7 у липні 2014 року вже застосовувалось звільнення від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК із встановленням іспитового строку, проте, його встановлення не було ефективним, оскільки ОСОБА_7 знову вчинив корисливий злочин проти власності протягом даного іспитового строку.
При цьому суд враховує роз`яснення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких виходячи з положень частини 2 статті 75 КК у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає. Вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 08.07.2016 року (включно) до 21.02.2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4