У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілої: - ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого, адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

та ОСОБА_8

секретаря- ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеконоференції, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, -

Встановив:

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2017 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 квітня 2017 року (включно).

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважала за доцільне продовжити термін тримання ОСОБА_5 під вартою, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зникли. Крім того зазначила, що за клопотанням сторони захисту по справі призначено експертизу, а тому існує також вплив на експертів.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , підтримали думку прокурора. Потерпіла ОСОБА_3 зазначила, що родичі обвинуваченого неодноразово приїздили до неї, а тому вона боїться за своє життя та здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники, адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що прокурором не доведено підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та не наведено обставин щодо існування на даний час ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_5 крім цього вказав, що злочину він не вчиняв, а тому прохає суд застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи є посяганням на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі.

Статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи. Статеві злочини проти неповнолітніх посягають на їх статеву недоторканість та нормальний статевий розвиток, а також часто призводять до глибоких душевних травм.

ОСОБА_5 обвинувачується у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом, вчиненого щодо неповнолітньої, що є тяжким кримінальним правопорушенням.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Суворість покарання за кримінальним правопорушенням, за якими обвинувачується ОСОБА_5 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але і високі стандарти охорони загальногромадянських прав. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд по правам людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з обмеженням волі є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, оскільки існують ризики того, що ОСОБА_5 перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення, з огляду на його матеріальні можливості та наявність в Україні непідконтрольних територій.

Потерпіла ОСОБА_3 неодноразово зазначала, що боїться за своє життя та здоров`я. Даним злочином їй заподіяно тяжких душевних травм, а тому суд вважає, що ризик впливу на потерпілу також існує.

Суд також враховує, що на даний час по справі призначено експертизу, а тому ризик впливу на експертів теж існує.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вище викладене та з урахуванням того, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до насильницького, суд вважає, що застава у даному провадженні не підлягає застосуванню.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, проводиться експертиза, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 12 червня 2017 року (включно) щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя: