АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2291/16-к Номер провадження 11-кп/786/532/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
володільця майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2017 року ,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним рішенням суду задоволене клопотання слідчого відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП ОСОБА_8 на накладено арешт на спеціальний вантажний фургон (автомобіль) марки «ГАЗ-3307», державний номер - НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , із позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт до скасування арешту майна у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом порядку.

Роз`яснено учасникам розгляду право на звернення із клопотанням про скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України.

Згідно ухвали слідчого судді До Комсомольського міського суду Полтавської області звернулась слідчий СВ відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП ОСОБА_8 із клопотанням, погодженим з прокурором, в якому порушує питання про накладення арешту на належний ОСОБА_7 транспортний засіб марки «ГАЗ-3307», державний номер - НОМЕР_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, із зберіганням транспортного засобу на території майданчика тимчасового утримання автомобілів відділення поліції №2 Кременчуцького ВП.

Слідчий суддя визнав клопотання обґрунтованим та задовольнив його.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки накладення арешту на транспортний засіб не відповідає розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Зазначає, що слідчим проведено детальний огляд автомобіля, що зафіксовано на фототаблиці до протоколу огляду, зроблено відповідні заміри. Слідчим не доведено, що незастосування арешту майна призведе до його приховування, псування, знищення, тощо.

Автомобіль є єдиним джерелом доходу апелянта, а його тривале простоювання на майданчику для тимчасового утримання автомобілів призведе до псування.

Вважає, що накладення арешту з позбавленням права відчуження та проведення будь-яких ремонтних робіт може забезпечити завдання арешту у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді доповідача, ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, та накладення арешту шляхом заборони відчуження автомобіля, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ч. 11 ст. 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання не в повній мірі дотримався вказаних вимог законодавства.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ст. 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно.

Разом з тим, слідчий суддя належним чином не з`ясував всі обставини кримінального провадження на підставі чого допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження органом досудового розслідування встановлено, що арештований автомобіль є предметом, що зберіг на собі сліди злочину та визнаний речовим доказом. При цьому, слідчим доведено, що існує ризик відчуження вказаного транспортного засобу, оскільки власник майна може здійснити продаж або передачу майнових прав на вказаний автомобілі, що призведе до його втрати або настання інших шкідливих наслідків, які негативно вплинуть на хід досудового розслідування.

Таким чином, накладення арешту на майно із забороною відчуження, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Водночас, органом досудового розслідування не наведено фактичних обставин та підстав, відповідно до ст. 170 КПК України, за якими розпорядження та користування вказаним транспортним засобом, окрім, проведення будь-яких відновлювальних робіт, пов`язаних з ушкодженнями, отриманими в результаті ДТП, може перешкодити даному кримінальному провадженню, а тому зазначення в клопотанні та ухвалі слідчого судді про необхідність заборонити розпорядження та користування майном є недоведеними у відповідності до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушень прав власника майна та необґрунтованого обмеження прав користування майном є слушними.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу власника майна необхідно задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання слідчого в межах доведеності необхідності арешту майна та заборони відчуження даного майна, а також проведення будь-яких відновлювальних робіт, пов`язаних з ушкодженнями, отриманими в результаті ДТП, що забезпечить збереження слідів злочину на транспортному засобі для ефективного досудового розслідування, зокрема, проведення експертиз, на які посилається слідчий у клопотанні, та водночас не призведе до надмірного обмеження прав власника автомобіля.

Керуючись ст.405, 407,409,422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 липня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «ГАЗ-3307», державний номер - НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження його в будь-який спосіб.

Заборонити проведення будь-яких відновлювальних робіт, пов`язаних з пошкодженнями, отриманими в результаті ДТП.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4