В И Р О К
іменем України
Справа № 126/2044/16-к

Провадження № 1-кп/126/171/2016

"20" січня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бершадь кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000514 від 10.07.2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шумилів Бершадського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, громадянина України, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимого, за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до зміненого обвинувачення від 13.12.2016 року, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що Бершадським районний судом Вінницької області позов ОСОБА_6 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 до відповідача ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщенням квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, заборону вчинення дій та відшкодування моральної шкоди задоволено частково 23.10.2014. Відповідно до вказаного рішення Бершадський районний суд визначив порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділивши: ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 18,9 кв.м; ОСОБА_7 в користування житлову кімнату площею 20,7 кв.м та лоджію площею 4,0 кв.м.; ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м. Приміщення тамбуру, коридору, туалету, ванни, кухні залишено в спільному користуванні власників квартири. Також рішенням суду ОСОБА_4 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в користуванні та володінні належними кожному з них по1/3 частині квартири АДРЕСА_2 .

У подальшому рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 частково змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2015, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено в користування житлові кімнати, відповідно площею 20,7 та 13,2 кв.м., а ОСОБА_4 житлову кімнату площею 18,9 кв.м., інші частини квартири залишено в спільному користуванні, в решті рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014 залишено без змін.

05.09.2015 відповідно до виконавчого листа Бершадського районного суду від 23.10.2014 головним державним виконавцем ВДВС Бершадського РУЮ відкрито виконавче провадження, в межах якого ним складено акт державного виконавця, згідно якого боржнику, тобто ОСОБА_4 , доведено до відома резолютивну частину рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014 про зобов`язання останнього не чинити перешкод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в користуванні та володінні належними кожному з них по1/3 частині квартири АДРЕСА_2 . У вказаному акті ОСОБА_4 поставив свій підпис, чим підтвердив своє ознайомлення зі змістом вищевказаного зобов`язання. У зв`язку з виконанням виконавче провадження 22.09.2015 закінчено.

ОСОБА_4 , будучи у встановленому законом порядку, зобов`язаним рішенням Бершадського районного суду від 23.10.2014 не чинити перешкод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в користуванні та володінні належними кожному з них по1/3 частині квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, всупереч вимогам ч. 5 ст. 124, п.5 ч.3 ст. 129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», достовірно знаючи про чинні правосудні рішення, будучи ознайомленим зі змістом резолютивної частини вказаного рішення суду, усвідомлюючи свій обов`язок по виконанню судових рішень, умисно з 08.07.2015 по 29.09.2015 перешкоджав вільному входу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до квартири, шляхом самовільної, без будь-якого погодження з іншими власниками, заміни замків вхідних дверей, або невідчиняючи замкнені з внутрішньої сторони двері, перебуваючи при цьому у квартирі, крім того, заблокував колодами двері належних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кімнат, чим чинив перешкоди у користуванні та володінні належними останнім частинами квартири. У зв`язку з цим, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 змушені проживати не у власній квартирі, а тимчасово у своїх рідних та близьких.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 не виконує рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014, яке набрало законної сили, 21.01.2015, в частині зобов`язання останнього не чинити перешкод

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користуванні належній кожному з них по1/3 частині квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину,

передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, тобто, умисному невиконанні

рішення суду, що набрало законної сили.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині не взнав та показав, що дійсно він ознайомлений зі змістом рішення суду, за яким за ним , його бувшою дружиною та сином визнано право власності в рівних частинах по 1/3 на житлову квартиру. Крім того, до нього приходив державний виконавець, який склав акт про ознайомлення його зі змістом вищевказаного рішення суду.

Він є членом громадської організації та часто приходив із чергування о 00-00 год. При цьому, він не міг потрапити до квартири через двері та змушений був залазити через вікно.

Так він провів заміну замків на вхідних дверях, оскільки вони були пошкоджені тим, що в серцевину замка були запхані скріпки чи інші предмети.

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з невідомих йому причин, почали проживати у сестри ОСОБА_6 . Після заміни замків у квартиру вони не могли потрапити через вхідні двері, а ключів від замка він їм не надав, оскільки, як вже зазначав вони у квартирі не проживали та не звертались до нього з даного приводу. Про заміну замка інших власників квартири він не попереджав.

Дільничний інспектор був присутнім при тому, що він був позбавлений можливості увійти до квартири через наявність сторонніх предметів у замку. Крім того, працівників поліції викликала і ОСОБА_6 , та саме від них він дізнався про претензії останньої щодо заміни замка.

На даний час його бувша дружина та син у квартирі не проживають, їх кімнати зачинені, тому він змушений був їх відчинити, щоб провітрити.

Після заміни замків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потрапили до приміщення квартири через вікно у підвалі, хоча він у цей час був вдома та вони могли подзвонити у двері і попросити його відчинити.

Ні ОСОБА_6 ні син з приводу отримання ключів від нових замків до нього не звертались, що вказує на те, що він жодним чином не перешкоджає їм у користуванні їх частками квартири.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому складу злочину доведена сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених в судовому засіданні та показами свідків.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що є сестрою бувшої дружини обвинуваченого ОСОБА_6 . Близько року тому вона була допитана слідчим з приводу того, що її сестру та племінника бувший чоловік - ОСОБА_4 не впускав до їх спільної квартири.

Коли ОСОБА_7 хотів потрапити до квартири через підвал, то обвинувачений його побив, на підставі чого викликали працівників поліції. Нестерпні умови проживання стали причиною того, що її сестра та племінник з весни 2015 року почали проживати у неї, а обвинувачений не пускав їх до квартири та змінив замки.

ОСОБА_6 розлучилась із чоловіком, так як він постійно її бив. Згідно рішення суду між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було в рівних частинах поділено квартиру, однак користуватись нею її сестра не могла через агресію чоловіка до неї та їх сина.

Коли ОСОБА_9 хотів піти додому та взяти свої речі, виявилось, що замки у вхідних дверях замінені, а в його кімнаті та кімнаті матері навпаки замки були зірвані та двері відчинені.

Так само і ОСОБА_6 хотіла увійти до квартири вдень, однак потрапити до квартири змогла лише після того, як викликала працівників поліції. Її сестра не просила ОСОБА_4 дати її ключі від вхідних дверей, так як вона не могла відчинити двері по тій причині, що він зачинявся із середини приміщення, що унеможливлювало відчинення дверей ключем.

Замки ОСОБА_4 змінив після того, як ОСОБА_6 поїхала з м. Бершадь на роботу, а ОСОБА_7 не міг потрапити до квартири.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є чоловіком сестри ОСОБА_6 , яка була раніше одружена із обвинуваченим. Близько року тому його допитував слідчий з приводу конфлікту, який виник між ОСОБА_4 , його бувшою дружиною та сином ОСОБА_7 .

Так ОСОБА_7 з матір`ю майже два роки проживали у його будинку, оскільки ОСОБА_4 створював їм нестерпні умови для життя: бив та вчиняв сварки. Потрапити у квартиру, яка перебуває у спільній власності вказаних осіб, ОСОБА_6 та їх син могли лише за допомогою працівників поліції.

Так він особисто допомагав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поставити замки на виділені їм кімнати.

ОСОБА_6 на даний час в м. Бершадь не проживає, так як поїхала працювати за кордон. ОСОБА_7 з навчання приїжджає до них, так як не може потрапити до квартири.

Про заміну замків він дізнався від ОСОБА_6 , яка казала що вона і син не можуть потрапити до квартири. На прохання останньої він допомагав підключати світло у виділених їм кімнатах, а ОСОБА_4 постійно чинив перешкоди у під`єднанні електрики.

Коли саме ОСОБА_6 забирала свої речі, він не знає, але коли приходив з нею, то до квартири потрапляли через вхідні двері за допомогою ключа. Коли ж приходив з ОСОБА_7 , то обвинувачений відчинив їм двері.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що він є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Після розлучення батьків кожному з них було виділено по 1/3 частки житлової квартири в АДРЕСА_3 . Однак більше року він з матір`ю не можуть потрапити до квартири та користуватись нею, а тому змушені проживати у маминої сестри.

Часті конфлікти з батьком призводили до необхідності звертатись до правоохоронних органів, однак жодних результатів немає. Так, ОСОБА_4 змінив замки на вхідних дверях, тому він з мамою змушені були потрапити до квартири через вікно у підвалі, а коли все ж зайшли, то його батько вчинив бійку. Так як ключів у нього немає, щоб потрапити до квартири він змушений чекати, щоб ОСОБА_4 був вдома.

Кімнати, які виділені йому та матері вони замкнули, але коли він потрапив до квартири, побачив, що замок у його кімнату зламаний, а кімната матері відчинена.

Про зміну замків на вхідних дверях йому та матері батько не повідомляв та не пропонував ключів від нового замка. Не завжди коли вони приходили, батько відчиняв двері. Щоб пройти до своїх кімнат, вони з матір`ю в присутності працівників поліції зламували замок. Мати просила ОСОБА_4 дати ключ від нового замка, але він відмовився.

Причиною розпаду сім`ї стало те, що батько створював неможливі умови для життя та застосовував фізичну силу до матері.

Крім того, його вина підтверджена зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- відповіддю директора Бершадських ЕМ №СО/50/303 від 28.07.2015 року (а.с.50), де вказано, що споживачеві ОСОБА_4 згідно із його заявкою №187 від 06.07.2015 року майстром ЕПО ОСОБА_11 та бригадир контролера ОСОБА_12 було відключено від електромережі в присутності споживача;

- відомостями, наявними у листі Бершадського РВ УМВС №9141 від 10.08.2015 року (а.с.52), з якого вбачається, що ОСОБА_6 4 рази зверталась до правоохоронних органів із заявами про те, що ОСОБА_4 не впускає її до будинку( 27.03.2015 року, 09.07.2015 року, 11.07.2015 року, 12.07.2015 року);

- рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23.10.2014року у цивільній справі №126/2011/14-ц (а.с.61-65), яким було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділивши ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 18,9 кв.м. (№6); ОСОБА_7 в користування житлову кімнату площею 20,7 кв.м. (№4) та лоджію площею 4,0 кв.м. (№5); ОСОБА_4 в користування житлову кімнату площею 13,2 кв.м. (№11); приміщення тамбуру (№1), коридору (№2,3,7), туалету (№8), ванни (№9), кухні (№10) залишити в спільному користуванні співвласників квартири. Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в користуванні та володінні належним кожному з них по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 . Компенсувати ОСОБА_6 за рахунок державного бюджету 243 грн. 60 коп. судових витрат;

- ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 15.06.2015 року у справі №126/2011/14-ц (а.с.66-68), якою ОСОБА_6 було відмовлено у роз`ясненні вищевказаного рішення;

- рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2015 року (а.с. 69-73) у цивільній справі №126/2011/14-ц, яким рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014 року у даній справі було змінено та визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 виділивши в користування ОСОБА_6 та її неповнолітньому синові ОСОБА_7 житлові кімнати, позначені на плані технічного паспорту № НОМЕР_1 та 11 площею 20,7 та 13,2 кв.м.; ОСОБА_4 житлову кімнату , позначену на плані технічного паспорту № НОМЕР_2 площею 18,9 кв.м.; інші залишити в їх спільному користуванні. В іншій частині рішення залишити без змін;

- копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.78-84), з якого вбачається наявність правовстановлюючих документів на дану квартирі , площа та розміщення приміщень;

- рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі №126/1248-13ц (а.с.85-86), яким було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ;

- копією розписки (а.с.100), з якої вбачається, що ОСОБА_4 з копією рішення Апеляційного суду Вінницької області ознайомлений 10.02.2015 року та його копію отримав;

- супровідним листом Бершадського районного суду Вінницької області від 16.10.2015 року (а.с.101), де містяться відомості, що 16.02.2015 року ОСОБА_4 отримав виконавчий лист у справі №126/2011/14-ц;

- копією заяви ОСОБА_4 від 10.02.2015 року (а.с.102) про видачу виконавчого листа у вищевказаній справі;

- заявою ОСОБА_6 від 10.09.2015 року до т.в.о. начальника Бершадського РВ УМВС(а.с.103) про прийняття мір до ОСОБА_4 , який не пускає її та їх сина до квартири та погрожує фізичною розправою;

- протоколом огляду місця події від 10.09.2015 року (а.с.104), в якому описано, що вхід у квартиру АДРЕСА_2 здійснюється через одностворчаті металеві двері, які на момент огляду без ручки та замкнені на два замки. Зі змісту даного протоколу вбачається, що ОСОБА_6 не має можливості потрапити у квартиру, належну їй на праві спільної часткової власності, оскільки її бувший чоловік ОСОБА_4 без її відома змінив вхідні замки;

- вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 13.03.2014 року у кримінальній справі №126/16/14-к (а.с.112-114), яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який полягає у нанесенні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень та призначено узгоджене сторонами в угоді про примирення покарання у виді 510 грн. штрафу;

- ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 27.05.2014 року у кримінальній справі №126/16/14-к (а.с.115-116), якою ОСОБА_4 звільнено від покарання призначеного вищевказаним вироком суду на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році»;

- вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 03.09.2015 року у кримінальній справі №126/751/15-к (а.с.117- 120), яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який полягає у нанесенні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень та призначено покарання у виді 850 грн. штрафу;

- рапортом оперативного чергового Бершадського РВ УМВС від 26.09.2015 року (а.с.121) , де вказано, що 26.09.2015 року ОСОБА_6 звернулась до правоохоронних органів з приводу невиконання ОСОБА_4 рішення суду про встановлення порядку користування квартирою;

- заявою ОСОБА_6 від 26.09.2015 року (а.с.122) про невиконання ОСОБА_4 рішення суду;

- протоколом огляду місця події від 26.09.2015 року (а.с.123-124), де вказано, що ОСОБА_6 не може відчинити своїм ключем один із двох замків на вхідних дверях вищеописаної житлової квартири;

- рапортом оперативного чергового Бершадського РВ УМВС від 25.09.2015 року (а.с.125) , де вказано, що 25.09.2015 року ОСОБА_6 звернулась до правоохоронних органів з приводу невиконання ОСОБА_4 рішення суду про встановлення порядку користування квартирою;

- протоколом огляду місця події від 25.09.2015 року (а.с.126), де вказано, що вхідні двері у квартиру АДРЕСА_2 зачинені на два різних замки, які зачинені та не мають пошкоджень;

- розпискою ОСОБА_6 (а.с.127) про надання дозволу на огляд вищевказаного домогосподарства;

- рапортом оперативного чергового Бершадського РВ УМВС від 28.09.2015 року (а.с.128) , де вказано, що 28.09.2015 року ОСОБА_6 звернулась до правоохоронних органів з приводу невиконання ОСОБА_4 рішення суду про встановлення порядку користування квартирою;

- матеріалами виконавчого провадження №48626494 (а.с.134-144), де вбачається, що 02.09.2015 року на виконання до ВДВС Бершадського РУЮ надійшов виконавчий лист №126/2011/14-ц, цього ж дня постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження та копію постанови надіслано боржнику ОСОБА_4 , 17.09.2015 року державним виконавцем було складено акт про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 поставив власний підпис; постановою державного виконавця від 22.09.2015 року провадження у справі було закінчено; 24.09.2015 року ОСОБА_6 подала заяву про скасування акту державного виконавця, оскільки ОСОБА_4 не виконує рішення суду, однак у скасуванні даного акту їй було відмовлено.

Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що невизнання ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому в вину злочині є способом захисту і бажанням уникнути відповідальності за скоєне. Судом критично оцінено його покази, однак взято до уваги той факт, що він не заперечує наявності конфлікту між ним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з приводу користування житловим приміщенням. Так він підтвердив те, що був ознайомлений зі змістом рішення суду, яким врегульовано порядок користування житловим приміщенням, самочинно змінив замки на вхідних дверях та не повідомив інших співвласників про їх заміну. Крім того, обвинувачений підтвердив той факт, що він самочинно відчинив вхідні двері до кімнат, які були виділені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та від`єднав електропостачання.

Суд критично оцінює покази ОСОБА_7 з приводу його мотивів вчинення вищеописаних дій, зокрема те, що двері у кімнати він відчиняв, щоб провітрити приміщення, а електропостачання від`єднував для врегулювання способу користування, оскільки дані дії він повинен був вчиняти за погодженням з іншими співвласниками.

Крім того, суд критично ставиться також до показів ОСОБА_4 , що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не просили його надати їм ключі від змінених замків, оскільки дані особи фактично не були повідомлені про їх заміну, що підтверджує наявність фактичної перешкоди у користуванні житловою квартирою.

Його покази в частині невизнання вини повністю спростовуються також показами свідків, які підтвердили те, що в результаті невиконання ОСОБА_4 рішення суду, ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 фактично були позбавлені можливості користуватись, належним їм, житловим приміщенням, що в свою чергу викликало необхідність тривалого проживання (понад 1 рік) у родичів та обмежило доступ до належних їм речей, які залишились у квартирі, після заміни замків на вхідних дверях.

Факт заміни замків на вхідних дверях без відому їх співвласників також підтверджений неодноразовим зверненням ОСОБА_6 до правоохоронних органів з приводу наявності перешкод у доступі до квартири.

Наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків підтверджено той факт, що ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із змістом судового рішення, яким його зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , провів заміну вхідних замків без відому інших співвласників та шляхом пошкодження замка відчинив двері до кімнат, які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тобто чинив перешкоди останнім у користуванні житловим приміщенням.

Отже, суд прийшов до висновку, що вчинене ОСОБА_4 діяння слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи обставини вчиненого злочину та особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, умовно позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає, що йому необхідно призначити покарання, яке, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

При цьому суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_4 є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, окрім пенсії іншого джерела доходу не має та сплачує аліменти на утримання сина. Тому суд вважає, що застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу у розмірі визначеному санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, призведе до значного погіршення матеріального становища ОСОБА_4 та значно знизить рівень його життя. Однак, з досліджених в судовому засіданні матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого вбачається, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому є всі підстави застосувати положення ст. 75 КК УКраїни та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Речові докази та судові витрати, пов`язані з проведенням досудового розслідування кримінального провадження - відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд на протязі 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1