АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/430/17 Справа № 201/2431/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000018 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Багато Чернещина, Харківської області, проживаючого по АДРЕСА_1

засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України,-

встановила:
Згідно з вироком ОСОБА_11 визнано винним в тому, що той 17 січня 2016 року близько 15 год., керуючи технічно справним вантажним автомобілем «ДАФ» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухався в Жовтневому районі міста Дніпро по вул. Космічна з боку проспекту Праці в напрямку вул. Набережної Перемоги. Під час чого, грубо порушуючи п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виборі швидкості руху керованим ним автомобілем, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати йогу рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням та в районі АЗС «Сентоза», виїхав на зустрічну смугу де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку, в автомобілі якого знаходились пасажири - дружина ОСОБА_9 , та його малолітній син - ОСОБА_12 .

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_11 потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та малолітньому ОСОБА_12 завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_11 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК.

За даним законом йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавлення права керування транспортним засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з іспитом на 2 роки.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК на останнього покладено відповідні обов`язки.

З засудженого ОСОБА_11 в рахунок відкодування матеріальної та моральної шкоди на користь:

- потерпілого ОСОБА_8 постановлено стягнути відповідно 8 614 грн. 54 коп. та 30 000 грн.;

- потерпілої ОСОБА_9 як законного представника малолітнього ОСОБА_12 - 2 567 грн. 42 коп. та 40 000 грн.;

- потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода в розмірі - 30 000 грн.

Захисник не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його в частині розв*язання цивільного позову змінити. Зменшити розмір суми моральної шкоди, які підлягають стягненню з обвинуваченого. Крім того, в своїх доповненнях просить не позбавляти засудженого права керування транспортними засобами, оскільки даний вид діяльності є єдиним джерелом прибутку.

Вважає призначений розмір моральної шкоди завищеним та таким, який не відповідає розумності та справедливості. Стверджує, що суд призначаючи такий розмір не врахував майнового стану обвинуваченого, і що втакий висновок не підтверджується доказами дослідженими в ході судового розгляду.

В запереченнях на апеляцію потерпіла ОСОБА_9 просить в задоволенні скарги відмовити. Вирок вважає законним та обгрунтованим. Визначений розмір завданої шкоди справедливою та такою, що грунтується на фактичних обставинах справи. Вказує на те, що обвинувачений ніяких спроб додактово компенсувати понесені витрати на лікування не здійснював, а враховуючи позицію захисту вважає, що останній щиросердечно в скоєнному не розкаявся.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляції та просили вирок змінити зменшити розмір моральної шкоди та скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Прокурор та потерпілі заперечували проти апеляції та просили залишити її без задоволення, а вирок без змін.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції. В останньому слові обвинувачений просив вирок суду змінити та зменшити розмір моральної шкоди.

Заслухав суддю-доповідача, думки учасників судового процессу, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не може підлгати задоволенню з наступних підстав.

Як видно з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 та дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню.

Висновки про винуватість ОСОБА_11 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій, в апеляції не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, відповідно до ст. 1167 ЦК, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Із роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди та постановив стягнути з обвинуваченого на користь кожного із потерпілих саме 30 000 грн., що за своїм розміром є достатньою компенсацією завданих страждань.

Звертається увага на те, що при визначені розміру завданої моральної шкоди, судом першої інстанції враховано характер отриманих тілесних ушкоджень, що потепрілим відповідно до висновку судово-медичної експерта заподіяні тілесні ушкодження, віднесені до категорії середнього ступеню тяжкості, що спричинили довготривалий розлад здоров`я.
Судом першої інстанції встановлений як факт та обставини заподіяння потерпілим моральної шкоди, так і те, що вона спричинена внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_11 при обставинах встановлених судом і викладених у вироку.
Обгрунтовано судом прийнято до уваги зміни в образі життя потерпілих, які після отриманих тілесних ушкоджень були позбавлені можливості вести звичний для них спосіб життя, через те, що потребували довготривалого лікування та реабілітації.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження та показів потерплих вбачається, що обвинувачений в добровільному порядку лише частково відшкодував витрати на лікування, а саме сплатив 3 500 грн. інших заходів для надання матеріальної допомоги потерпілим не здійснював.

Доводи захисту про те, що потерпілі не надали суду доказів завданої їм моральної шкоди, є безпідставними, адже вони спростовуються висновком судово-медичної експертизи про завдання потерпілім середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок яких вони зазнали фізичних та душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалого лікування.

Посилання захисту щодо необережної форми вини обвинуваченого, його поведінки після отримання травми потерпілими, добровільне часткове відшкодування шкоди, позитивні характеристики, належним чином враховані судом при ухвалені вироку. Їм надана правова оцінка. Вона ґрунтується на досліджених матеріалах справи.

Колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення цивільних позовів в частині стягнення суми моральної шкоди, оскільки такий розмір визначено з урахуванням вимог розумності і справедливості цивільного судочинства, і відповідає ступеню вини обвинуваченого у порушенні прав цивільних позивачів.

Твердження потерпілих щодо необґрунтованості висновків суду при вирішення питання по цивільному позову є безпідставними.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що жодного доказу, який би підтвердив розмір моральної шкоди, яка заявлена потерпілими у позові на суму 100 000 грн., останніми не надано, а суд таких підтверджень не знайшов. Між тим, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що потерпілі зазнали моральних страждань, але розмір визначений останніми є занадто завищеним, тому підлягає стягненню саме та сума, яка вказана у вироку, і що вона буде достатньою компенсацією.

Не можна не відмітити, що при вирішенні цивільних позовів в частині відшкодування моральної шкоди, завданої обвинуваченим, суд першої інстанції врахував характер вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжкого, що вчинен він з необережності. В результаті якого потерпілі отримали тілесні ушкодження, які за характером відносяться до середнього ступеню тяжкості (а.п. т. 1), що обвинуваченим частково відшкодовано матеріальну шкоду. Суд дав належну оцінку глибині фізичних та душевних страждань потерпілих, ступеню вини обвинуваченого, дослідив позовні вимоги та з урахуванням ст. ст. 91; 92; 129 КПК України ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Сукупність вищенаведених даних приводить колегію суддів до висновку про те, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, і що такий висновок грунтується на вимогах закону.

Доводи сторони захисту щодо безпідставності застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, колегія вважає необґрунтованими, оскільки обвинуваченому призначено додаткове покарання у мінімальній межі передбаченої санкцією статті. Враховуючи тяжкість скоєного злочину, наслідки, а саме заподіяння шкоди троїм особам, а також малолітній дитині, що потягло їх довготривале лікування, беручи до уваги позицію останніх, колегія вважає, що призначене покарання є необхідним та таким, що відповідає принципам справедливості.

Тому колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування судового рішення під час апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3