Справа № 548/2039/16-к
Провадження №1-кс/548/244/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2017 року м. Хорол

Слідчий суддя Хорольського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 сна неправомірну бездіяльність органу досудового розслідування щодо не вчинення дій, які полягають у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України, -

в с т а н о в и в:

26.12.2016 року гр-н ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області зі скаргою в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України на неправомірну бездіяльність органу досудового розслідування щодо не вчинення дій, які полягають у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення (щодо ст.366 ч.1 КК України) до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Зі скарги ОСОБА_3 вбачається, що 16 грудня 2016 року він подав до Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області заяву про внесення відомостей до ЄРДР по факту складання посадовими особами (начальником служби у справах дітей Хорольської РДА, директором районного центру соціальних служб для дітей сім`ї та молоді, начальником сектору з питань опіки та піклування ССД Хорольської РДА ) завідомо неправдивого документа акту обстеження житлово-побутових умов в квартирі АДРЕСА_1 , в якому невірно зазначено кількість кімнат, а саме 4 замість 3-х. Посилаючись на те, що станом на 26.12.2016 року він не отримав відповіді на свою заяву звернувся зі скаргою до слідчого судді, в які просив зобов`язати орган досудового слідства прийняти та невідкладно зареєструвати подану ним 16.12.2016 року заяву до ЄРДР, та притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу підтримав скаргу в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що в ній викладені, вважаючи, що орган досудового розслідування повинен провести розслідування злочину, передбаченого ст.366 ч1 КК України (як вказав заявник) і просив його скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали надані цим скаржником для огляду в судовому засіданні, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується прийняттям одного з процесуальних рішень, що передбачено п.5 ст.3 КПК України. Тобто, початком досудового розслідування є момент внесення уповноваженою особою відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Частиною 2 цієї статті визначені повноваження слідчого. При цьому, відповідно до п.1 частини другої статті, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 16.12.2016 року ОСОБА_4 подав до Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області заяву про внесення відомостей до ЄРДР по факту складання посадовими особами (підписантами) акту обстеження житлово-побутових умов в квартирі АДРЕСА_1 09.06.2016 року, в якому зазначено недостовірна кількість кімнат в квартирі, та просив притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, і це не заперечується скаржником, що останній протягом 10 днів з дня подачі відповідної заяви не повідомлений Хорольським ВП ГУНП України в Полтавській області про результати розгляду своєї заяви.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_3 не просить внести відомості до ЄРДР по конкретній статті КК України, а просить притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності.

В своїй скарзі до слідчого судді ОСОБА_3 просить зобов`язати слідчі органи внести відомості до ЄРДР за ст. 366 ч.1 КК України.

В контексті вказаної скарги слідчий суддя вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч.2 цієї статті).

Виходячи із змісту даної процесуальної норми вбачається, що слідчий та прокурор або самостійно виявляє з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, або ці відомості повинні міститися у заяві або повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення. При цьому, лише на слідчого та прокурора згідно норм КПК України покладений законодавцем обов`язок у випадку настання умов, зазначених у ч.1 ст.214 КПК України, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Також, як вбачається з даної норми, головною умовою для внесення відповідних відомостей в ЄРДР є не будь-які обставини, а лише заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або виявлені прокурором обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Наказом МВС України №1377 від 06.11.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1498/27943 затверджено Інструкцію про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

Відповідно до п.1 розділу ІІ даної Інструкції, прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснюється цілодобово і невідкладно тим органом поліції, до якого надійшла заява чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію, або слідчим, або іншою посадовою особою органу поліції, якою самостійно виявлено з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення. Розділ ІІІ вищевказаної Інструкції встановлює порядок реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події. Так, згідно абз.2 п.5 цього розділу Інструкції, про заяви і повідомлення, які надійшли до чергової частини органу поліції і в яких відсутні відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, після їх реєстрації в журналі ЄО доповідаються уповноваженим працівником чергової частини начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Проаналізувавши зміст заяви гр. ОСОБА_3 від 16.12.2016 року, та зміст скарги до слідчого судді де він посилається на положення ст.366 ч.1 КК України, виходячи з аналізу та суті норми ч.1 ст.214 КПК України та Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події вбачається, що при розгляді вказаної заяви орган поліції (Хорольський ВП ГУНП в Полтавській області в особі його керівника), отримавши заяву ОСОБА_3 , виходячи з її змісту, діючи у межах своїх повноважень, не знайшов підстав, що свідчать про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, в тому числі і передбаченогост.366 ч.1 КК України.

В контексті розгляду скарги ОСОБА_3 слід зазначити про те, що згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Стаття 366 КК України встановлює кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 366 КК України офіційними документами можуть бути лише такі документи, які засвідчують факти, що мають юридичне значення, тобто такі, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини, надають права або звільняють від обов`язків.

Квалiфiкацiя злочину, передбаченого кримінальним законом, здійснюється шляхом характеристики чотирьох елементів суспiльно-небезпечного діяння, якi утворюють склад злочину: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта i суб`єктивної сторони злочину. Визначення складу злочину шляхом встановлення в законі його об`єктивних i суб`єктивних ознак є однiєю з найважливiших гарантiй законності притягнення особи до кримiнальноi вiдповiдальності.

Юридичний аналiз складу службового підроблення, як i будь-якого iншого злочину, здiйснюється, виходячи iз законодавчої характеристики його делiкту. Диспозицiя статтi 366 КК України визначає цей злочин наступним чином: складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Особливістю предмета даного злочину є те, що він є саме офіційним документом тобто документом, що складається і видається службовою особою від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ та організацій будь-якої форми власності, які посвідчують конкретні факти й події, що мають юридичне значення, складені належним чином за формою і мають необхідні реквізити штамп, печатку, номер, дату, підпис. Відповідно і однією з складових об`єктивної сторона даного злочину є внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Слідчий суддя приходить до висновку, про те, що акт обстеження житлово-побутових умов по своїй суті та змісту не є офіційними документами, тому в діях посадових осіб підписантів даного акту відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Такий висновок слідчого судді зроблений на підставі аналізу постанови Верховного Суду України від 09 липня 2015 року (справа № 1/485/2/13), винесену за результатами перегляду ухвали ВССУ від 22.01.2015 року. Предметом перегляду було питання про застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої статтею 366 КК, в аспекті визначення ознак офіційного документа як предмета цього злочину.

Верховний Суд України і раніше висловлював свою правову позицію щодо ознак предмета службового підроблення (справа № 5-10кс13), яка зводиться до того, що нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити.

Закон України від 02.10.1992 «Про інформацію» визначає документ як матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а інформацію - як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 цього Закону). ЦПК України до фактів, що мають юридичне значення, відносить ті з них, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Примітка до статті 358 КК, яка законодавчо визначила ознаки предмета злочинів, передбачених статтями 357, 358, 366 КК, під офіційним документом розуміє документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.

При встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Тому, аналізуючи правову позицію Верховного Суду України з цього питання, слідчий суддя при розгляді скарги ОСОБА_3 і приходить до висновку, що акт обстеження житлово-побутових умов хоча і складені та посвідчені посадовою особою за визначеною формою та з належними реквізитами, але він є інформаційним документом, зафіксована в ньому інформація не має юридично значущого характеру, він сам по собі не спричиняють наслідків правового характеру у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних прав чи обов`язків. Підтверджені чи засвідчені даними документами конкретні події, явища або факти не спричинять наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків, той факт, що цей акт був поданий до суду не робить його офіційним документом, так як цей документ був оцінений судом при розгляді відповідної справи, йому надано оцінку відповідно до вимог законодавства. Дана обставина перешкоджає визнанню цього акту офіційним документом. Скаржник, як відповідач по цивільній справі ( №548/750/16-ц за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним), мав можливість у встановленому процесуальному порядку подати відзив на позовну заяву, спростувати подані стороною позивача докази (в тому числі і акт обстеження житлово-побутових умов), що до речі і зробив скаржник.

Слідчий суддя констатує, що наявність зазначення в акту обстеження житлово-побутових умов від 09.06.2016 року вказівки про склад квартири із 4-х, а не 3-х кімнат не має ніякого процесуального значення,так як зазначені вище мотиви свідчать, що цей акт не є офіційним документом. Більш того вказаний акт був оцінений судом в сукупності з іншими доказами, суд володів інформацією, про те, що квартира складалася із 3-х, а не 4-х кімнат, допитував з цього приводу підписанта протоколу, яка з показань в судовому засіданні скаржника пояснила, що помилково сприйняла коридор як кімнату.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення, а тому за наведених вище обставин у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 10 січня 2017 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1