Справа № 362/2196/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/629/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 19.06.2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, тимчасово непрацюючого, не одруженого, інваліда 3 групи з/з, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю три роки, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 10.02.2016 близько 22 год. 30 хв. по вул. Декабристів в м. Василькові Київської області, поблизу перехрестя з вул. Пархоменка, грубо порушуючи вимоги п. 2.9 А) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин» керував у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «OpelAstra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався в напрямку центра міста, із швидкістю 65 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР, відповідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», в порушення вимог п.2.3.б) ПДР, відповідно до якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» проявив неуважність, відволікся від керування автомобілем, у зв`язку з чим при виявленні перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку, заходів для його безпечного об`їзду не застосував та скоїв наїзд на останнього, чим порушив вимоги п.12.3 ПДР, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Згідно висновку судово-медичного експерта №049 від 15.03.2016, у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в м`які тканини голови, переломи кісток склепіння та основи черепа, забій-руйнування головного мозку, переломи 2-6 ребер справа, садно на лобі, синець на тильній поверхні лівої кисті. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів в м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, забою-руйнування головного мозку. Між даною травмою та смертю прямий причинний зв`язок. Вказана черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 могли виникнути за обставин вказаних у постанові, тобто в результаті ДТП. В момент первинного контакту ОСОБА_9 найбільш вірогідно був звернений задньою поверхнею тіла до травмуючої сили.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.2.3.б), 2.9.а), 12.3, 12.4 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурорне оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
На думку апелянта, судом при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не було враховано суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та посягає на найвищу соціальну цінність життя людини.
Також, прокурор зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, яку суд при призначення обвинуваченому покарання не врахував.
В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;
обвинуваченого, який проти апеляційної скарги прокурора заперечував та просив відмовити в її задоволенні;
потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,
вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений судом від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку, суд послався на те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, стан здоров,я, щире каяття, критичну оцінку своєї злочинної діяльності і готовність нести кримінальну відповідальність, скоєння ним злочину, що відноситься до необережних злочинів, його позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність інших негативних даних про його особу, відшкодування заподіяної шкоди і відсутність матеріальних претензій у потерпілого і його думку щодо суворості покарання, яке повинен понести обвинувачений.
Однак, застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, зокрема те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, поведінку останнього після вчинення злочину, а саме те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він втік із місця злочину і був затриманий лише завдяки діям осіб, які були безпосередніми свідками злочину. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки характеру допущених порушень правил дорожнього руху та тяжкості наслідків, які настали в результаті дій обвинуваченого, а саме те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_10 правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння спричинена смерть потерпілому ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, належним чином не вмотивований, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК Українивиді позбавлення волі на строк5 (п`яти) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)