Номер провадження: 11-сс/785/1075/17
Номер справи місцевого суду: 523/8227/17,1-кс/523/1525/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2017 року про накладення арешту на майно,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000690, внесеного до ЄРДР 26.05.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах.
На ухвалу слідчого судді ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій зазначив, що вважає її незаконною з таких підстав:

- слідчий суддя не врахував, що він є законним власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2017 року, укладеному між ним та «Ерде Банком»;

- зазначена квартира не є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, а він не є підозрюваним у зазначеному кримінальному провадженні;

- злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України не відноситься до кримінальних правопорушень, за вчинення яких, відповідно до ст. 96-1 КК України, може бути застосована спеціальна конфіскація;

- слідчим суддею арешт на квартиру накладений безпідставно, адже прокурор не надав доказів на підтвердження того, що він має намір на відчуження майна.

Посилаючись на зазначені доводи, ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу і просла її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, відповідно до змісту клопотання прокурора, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , є предметом вказаного кримінального правопорушення, отже згідно критеріїв, визначених ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України підлягає арешту, оскільки існує ряд ризиків, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості буде передано стороннім особам, які стануть законними набувачами і можуть постраждати внаслідок пред`явлення позову щодо визнання договору нікчемним, а особи, які незаконно набули право власності на об`єкт нерухомості, розпорядяться ним на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи про те, що квартира, на яку накладено арешт, відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України і, чи визнана вона речовим доказом у кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона містить зміст клопотання слідчого, посилання на зміст ст. 170 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, та спосіб арешту майна, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000690, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що у матеріалах судового провадження відсутній журнал судового засідання, що відповідно до п.7 ст. 412 КПК України є істотним порушення вимого кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2017 року про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000690, внесеного до ЄРДР 26.05.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України повернути прокурору- процесуальному керівнику для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з моменту її отримання.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3