№ 5-458ск17
П О С Т А Н О В А

26 травня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року,
в с т а н о в и в:
зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Постановами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року та 09 березня 2017 року засудженому ОСОБА_2 було відмовлено у витребуванні матеріалів справи щодо нього із зазначенням недоліків та строку їх усунення.
При цьому йому роз`яснювалося, що в силу ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу, відповідно до якої в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому полягає незаконність судових рішень, доводи на обґрунтування такої позиції, а також конкретне прохання з урахуванням того, яке рішення може ухвалити суд касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, підставами для скасування вказаних судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року).
Проте, як видно зі змісту повторно поданої касаційної скарги, засуджений не усунув недоліків, зазначених у постанові від 09 березня 2017 року та його касаційна скарга знову не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Зокрема касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 , як і попереднього разу не містить належного обґрунтування незаконності оскаржуваного вироку суду першої інстанції та необхідності його скасування чи зміни на підставах, передбачених ст. 398 КПК України 1960 року, з огляду на положення статей 370, 371, 372 цього Кодексу.
При цьому, доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та однобічність досудового і судового слідства, згідно з ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не можуть бути предметом перевірки у касаційному порядку.
Також, вимоги засудженого ОСОБА_2 до суду касаційної інстанції, не узгоджуються з положеннями ст. 396 КПК України 1960 року, яка встановлює повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він не зазначає, що має зробити суд касаційної інстанції з оскаржуваною ухвалою апеляційного суду та ОСОБА_2 знову, усупереч ст. 387 КПК України взагалі не додає до своєї скарги копії оскаржуваних судових рішень.
Крім того, відповідно п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК України 2012 року, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності КПК України 2012 року, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.
Разом з тим, як вбачається з інформації яка міститься у суді касаційної інстанції, оскаржуваний вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2012 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року щодо ОСОБА_2 ухвалені в порядку КПК України 1960 року. Тобто, розгляд касаційної скарги засудженого ОСОБА_2 на вказані судові рішення відбувається у порядку КПК України 1960 року.

Статтею 388 КПК України 1960 року передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, зазначені в частині другій статті 383 цього Кодексу, передаються судді касаційного суду, що визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 16-2 цього Кодексу, який протягом 15 днів з часу їх надходження вирішує питання про витребовування справи. Про прийняте рішення суддя виносить мотивовану постанову, копія якої надсилається прокуророві чи особі, яка подала скаргу. Враховуючи наведені положення статті 388 КПК України 1960 року, колегіальний розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на стадії вирішення питання про витребовування щодо нього справи, не передбачено нормами КПК України 1960 року.
Крім того, відповідно до вимог КПК України 1960 року участь засудженого при розгляді касаційної скарги на вирок місцевого суду можлива у разі прийняття рішення про витребовування кримінальної справи та призначення її до розгляду.
Також, оригінали касаційних скарг за розглядом яких суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ були винесені рішення, заявникам не повертаються.
Згідно зі ст. 388 КПК України 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог статей 350, 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року,
п о с т а н о в и в:
відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо вона надійде в межах строку, визначеного ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи (скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний строк при повторному зверненні до суду).
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1