АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/492/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги директора ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» - ОСОБА_8 та директора ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» - ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , та накладено арешт на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ «Астера-лайт» (код 39955205), ТОВ «Строй-Граніт» (код 38351565) та на даний час зберігається на території зернового терміналу ТОВ «Тіс - зерно» (код 37468469), що розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, 1-й кілометр автодороги порту «Южний», 1-а, в кількості 27 246, 967 тон,

а саме: зерно ячменю - 17 573, 080 тон, кукурудзи - 9065, 347 тон, пшениці - 608, 540 тон, та зупинено проведення усіх видаткових операцій по ним,

та передано арештовану сільськогосподарську продукцію на відповідальне зберігання службовим особам ТОВ «Тіс - зерно» (код 37468469), витрати на зберігання покладено на власника сільськогосподарської продукції, із зобов`язанням службових осіб ТОВ «Тіс - зерно» надити Генеральній прокуратурі України на момент оголошення ухвали слідчого судді про накладення арешту виписку (довідку) про залишки сільськогосподарської продукції підприємств ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт», а також негайно повідомляти про надходження сільськогосподарської продукції від ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» на територію зернового термінал ТОВ «Тіс - зерно», а в подальшому письмово у 7-ми денний термін повідомляти ГПУ (м. Київ, вул. Різницька, 13/15) про стан збереження залишків сільськогосподарської продукції ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» та заборонено службовим особам та працівникам ТОВ «Астера-лайт», ТОВ«Строй-Граніт», його представникам за дорученням використовувати або будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали слідчим суддею.

Цією ж ухвалою поновлено процесуальний строк для звернення із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши достатні підстави вважати, що сільськогосподарська продукція є предметом та доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 KK України, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, з метою збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, директор ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» ОСОБА_8 та директор ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Директор ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність в частині зобов`язання службових осіб ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» здійснити відповідальне зберігання арештованого майна, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого здійснити дії по вивезенню арештованих товарно-матеріальних цінностей на спеціалізовані зернові склади, які передбачають довгострокове забезпечення якісно-кількісних показників вказаних товарно-матеріальних цінностей.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, директор зазначає, що термінал ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» не підпадає під жодну з категорій осіб, яким арештоване майно може передаватися на відповідальне зберігання. Додає, що ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» є портовим оператором, який експлуатує морський термінал, і не є зерновим складом загального користування та зазначає, що понаднормативне зберігання арештованого майна, обмежує правомірну підприємницьку діяльність TOB «ТІС-ЗЕРНО». Крім того, апелянт вказує на неможливість довгострокового зберігання арештованого майна через відсутність відповідних технологічних умов для такого зберігання.

Далі в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не вказаний конкретний власник арештованого майна, що унеможливлює визначення особи, яка має оплатити вартість зберігання зерна на терміналі.

Одночасно, автор апеляційної скарги зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без виклику у судове засідання представника TOB «ТІС-ЗЕРНО», копію ухвали яким отримано 22 грудня 2016 року, а тому апеляційна скарга подана в строк.

Директор ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на сільськогосподарську продукцію ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт», із зупиненням проведення усіх видаткових операцій по ній.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, директор зазначає, що в порушення вимог ст. 173 КПК України, слідчим не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано підставу та мету, відповідно до положень статті 170 КПК України, необхідності арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні чи спеціальної конфіскації майна. Додає, що слідчим суддею не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Далі в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» не є учасником кримінального провадження, а його посадові особи не є підозрюваними або обвинуваченими.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску такого строку зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без виклику у судове засідання представника ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ», а про ухвалу слідчого судді стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 06.01.2017 року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 та представника ТОВ «Тіс Зерно» ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія ссудів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власники майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, присутніми у судовому засіданні суду першої інстанції не були, директор ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» ОСОБА_8 копію ухвали отримав 22.12.2016 року, а директору ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» ОСОБА_9 стало відомо про ухвалу з Єдиного державного реєстру судових рішень 06.01.2017 року, з апеляційними скаргами апелянти звернулись 26.12.2017 року та 10.01.2017 року відповідно, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтами не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0003216, відомості про яке 18.11.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 212 КК України.

Слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 ,, звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» та на даний час зберігається на території зернового терміналу ТОВ «Тіс-зерно», що розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, 1-й кілометр автодороги порту «Южний», 1-а, яке 21 грудня 2016 року задоволено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0003216 про накладення арешту на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» та на даний час зберігається на території зернового терміналу ТОВ «Тіс-зерно», слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, та прийшов до висновку, що вказане у клопотанні слідчого майно є предметом та доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 KK України, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий ОСОБА_10 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що слідчий, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій слідчим вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено в судовому засіданні.

Належним чином повідомлений прокурор в судове засідання не прибув та жодних пояснень суду з цього приводу не навів.

Крім того, слідчий у клопотанні вважає встановленим, що службові особи ТОВ «Ипсилон» (), ТОВ «Істер Агро» (), ТОВ «Мінагро» та інших юридичних осіб разом з невстановленими особами в період 2015-2016 року, здійснюючи свою підприємницьку діяльність направлену на переміщення товарів у тому числі сільськогосподарської продукції за межі митної території України в порушення п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції від 02 грудня 2010 року № 2755-VI), не нарахували та не сплатили в бюджет держави податок на прибуток підприємств на суму 119470875 гривень.
Посилаючись в клопотанні на те, що в своїй незаконній діяльності, направленій на ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, ТОВ «Ипсилон», ТОВ «Істер Агро», ТОВ «Мінагро» та інші юридичні особи разом з невстановленими особами використовують низку підприємств, в тому числі ТОВ «Астера-Лайт» (), слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Разом з тим, слідчий обґрунтовуючи своє клопотання, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Так, в матеріалах, доданих до клопотання, не міститься будь-яких доказів на підтвердження висновку органу досудового розслідування про те, що стосовно ТОВ «Астера-Лайт» () існує обґрунтована підозра щодо вчинення їх особами кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на що, в свою чергу слідчий суддя уваги не звернув.
Також, як вбачається з матеріалів провадження, майно, на яке слідчий просив накласти арешт, а саме сільськогосподарську продукцію, передано на відповідальне зберігання службовим особам ТОВ «Тіс - зерно» (код 37468469), яке не є власником арештованого майна та не є стороною у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 100 КПК України, речові докази та документи, надані суду, зберігаються в суді, за винятком випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, а також речових доказів у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, які можуть знаходитися в іншому місці зберігання.

Згідно ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Крім того, слідчим суддею залишено поза увагою і те, що відповідно до п. 32 порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання, що свідчить про помилковість рішення слідчого судді у частині покладення витрат та зберігання речових доказів саме на їх власника.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як необґрунтована, а апеляційні скарги задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги директора ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» ОСОБА_8 та директора ТОВ «АСТЕРА-ЛАЙТ» ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та накладено арешт на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» та на даний час зберігається на території зернового терміналу ТОВ «Тіс - зерно», що розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, 1-й кілометр автодороги порту «Южний», 1-а, в кількості 27 246, 967 тон, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , по накладенню арешту на сільськогосподарську продукцію, що в 2016 році завезена ТОВ «Астера-лайт», ТОВ «Строй-Граніт» та на даний час зберігається на території зернового терміналу ТОВ «Тіс - зерно», що розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, 1-й кілометр автодороги порту «Южний», 1-а, в кількості 27 246, 967 тон, відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4