Справа № 369/6162/17 Головуючий у І інстанції Пінкевич
Провадження № 11-сс/780/348/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

власника майна - ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року про арешт майна, постановлену в межах досудового розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 травня 2017 року за № 0003232, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
09 червня 2017 року старший слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області на виконання ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року щодо повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків, звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним автомобілем. Правовою підставою арешту зазначеного автомобіля слідчий вказав п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, а заборону користування та розпорядження транспортним засобом слідчий обґрунтував необхідністю запобігання ризикам приховування, пошкодження, перетворення та передачі іншим особам вказаного автомобіля.

09 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначене клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на належний ОСОБА_5 автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , із забороною розпорядження та користування вказаним автомобілем.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що під час розгляду клопотання слідчим доведено правові підстави для арешту автомобіля, що належить ОСОБА_5 , а саме те, що вказаний автомобіль відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом і може бути використаним як доказ у даному кримінальному провадженні. Також, слідчий суддя прийшов до переконання щодо необхідності заборони користування та розпорядження даним автомобілем, оскільки існують обставини, які підтверджують, що незастосування такої заборони може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі речового доказу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, власник автомобіля, на який накладено арешт ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю, і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує про те, що з матеріалів кримінального провадження та з клопотання слідчого не вбачається, що відносно його майна, на яке було накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, на що вказує у своєму клопотанні слідчий. Апелянт вказує, що у клопотанні слідчого не міститься посилання на те, щодо кого здійснюється кримінальне провадження, чи повідомлено будь-кого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, чи проводиться експертиза або інші дослідження. Як стверджує апелянт, слідчий у своєму клопотанні лише зазначає про факт дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30 травня 2017 року на перехресті вул.Центральної та вул.Шевченка в с.Святопетрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, під час якої відбулося зіткнення автомобіля під його керуванням з моторолером під керуванням ОСОБА_7 та отримання останнім тілесного ушкодження, тяжкість якого на момент розгляду клопотання не встановлена. Апелянт зазначає, що на вказані обставини слідчий суддя уваги не звернув, що призвело до прийняття ним незаконного рішення про накладення арешту на належний йому автомобіль. Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що слідчим суддею, всупереч вимог ч.11 ст.170 КПК України, в оскаржуваній ухвалі не зазначено будь-якого обґрунтування висновків суду щодо необхідності застосування заборони користування та розпорядження належним йому автомобілем.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.173 КПК України, передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів провадження, витребуваних із суду першої інстанції, вбачається, що в провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області знаходиться кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 травня 2017 року за № 0003232, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 травня 2017 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин в с.Святопетрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, на перехресті вул.Центральна та вул.Шевченка трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухаючись по вул.Шевченка в напрямку вул.Центральна, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул. Центральна, допустив зіткнення з моторолером «Honda Dio», без номерного знаку, під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по вул. Центральна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого надколінника.

30 травня 2017 року проведеним оглядом місця події ДТП встановлено, що автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зберіг на собі механічні пошкодження в результаті чого його було вилучено та доставлено до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів.

31 травня 2017 року старший слідчий Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на автомобіль, що належить ОСОБА_5 , яке ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року було повернуто прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з підстав, передбачених ч.3 ст.172 КПК України, для усунення недоліків клопотання.

09 червня 2017 року на виконання ухвали слідчого судді від 02 червня 2017 року, слідчий звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про арешт автомобіля, що належить ОСОБА_5 , із забороною користування та розпорядження ним власником, з метою збереження речового доказу.

09 червня 2017 року слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області, погодившись із необхідністю забезпечення збереження речового доказу, постановив ухвалу, якою зазначене клопотання слідчого задовольнив, наклавши арешт на належний ОСОБА_5 автомобіль «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною його користування та розпорядження.

Однак, на переконання колегії суддів, слідчий суддя приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про арешт належного ОСОБА_5 майна, а саме його автомобіля, не переконався в обґрунтованості доводів клопотання слідчого, не перевірив їх під час судового розгляду та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України з огляду на його законність, обґрунтованість та вмотивованість.

У своїй ухвалі слідчий суддя зазначає про те, що вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання слідчого обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки є достатні підстави вважати, що вказаний у клопотанні автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. ст. 98, 167 КПК України та існує можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, при цьому не посилаючись на жоден із наявних в кримінальному провадженні матеріалів, які б дійсно підтверджували висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі. Більш того, слідчим суддею не перевірено та не наведено в своїй ухвалі наявність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30 травня 2017 року за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Кримінальна відповідальність за вказаною нормою закону настає в разі порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Однак, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутнє будь-яке об`єктивне підтвердження спричинення учасникам дорожньо-транспортної пригоди тілесного ушкодження, передбаченого у диспозиції ч.1 ст.286 КК України, а лише зазначено про отримання водієм ОСОБА_7 закритого перелому правого надколінника, без долучення при цьому навіть медичної довідки.

Крім того, ухвала слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року взагалі не містить обґрунтування необхідності заборони власнику майна права користування та розпорядження цим майном. Слідчим суддею не наведено обставин, які б підтверджували, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення та передачі майна, про арешт якого просить слідчий у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчим у клопотанні не доведено необхідність арешту вилученого у ОСОБА_5 автомобіля, а також наявності ризиків можливості здійснення власником автомобіля приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження тощо, вказаного майна.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2017 року про арешт автомобіля марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , із забороною розпорядження та користування вказаним автомобілем, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про накладення арешту на автомобіль марки «ЗАЗ SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8