477/2172/16-к
н/п 1-кп/490/549/2017

УХВАЛА
10 квітня 2017 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Микоалєва, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2011 року народження, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Сковородіно Амурської області Російської Федерації, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей 2003 року народження та 2011 року народження, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,
Сторони судового провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_7 ,
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Учасники процесу, які з`явились до суду вважають можливим призначити справу до розгляду.
Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а в обгрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, або продовжувати свою злочинну діяльність та вчинити інше правопорушення, а також можуть незаконно впливати на потерпілу, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачені та їх захисники просять відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки прокурором, крім тяжкості злочину, існування інших ризиків не доведено.
Суд, вислухавши учасників процесу, прийшов до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.291 КПК України. Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, визначаючи основні терміни КПК України, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).
Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).
Таким чином, аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Із змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, слідує, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано вимог закону, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки направлений прокурором обвинувальний акт не містить у собі сформульованого обвинувачення. Так, обвинувальний акт містить у собі лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК, та правову кваліфікацію їх дій.
Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У той же час, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист та позбавити суд можливості, прийняти законне і обґрунтоване рішення з урахуванням положень ст. 337, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
З огляду на наведене, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, зазначений вище обвинувальний акт підлягає поверненню.
Що стосується клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, то за змістом ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Прокурор оголошуючи клопотання не навів доказів наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, а також не виклав обставини на підставі яких дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини, відсутні обґрунтування в клопотанні неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Оцінюючи в сукупності всі обставини судом встановлено, що обвинувачені, мають постійне місце проживання, на утриманні мають неповнолітніх дітей, тобто обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, раніше не судимі, не переховуються від органів досудового розслідування та суду, не впливають на учасників кримінального провадження та не перешкоджають судовому розгляду кримінального провадження, покладені судом обов`язки під час домашнього арешту не порушували, всі ці обставини дають підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.
Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до положень ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього кодексу.
Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім і забезпечить належну поведінку обвинувачених, у зв`язку з чим суд вирішує обрати відносно них запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст.314, 372 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - залишити без задоволення.
Обрати обвинуваченимОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України на строк до 10.06.2017 року, а саме:
1. не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані, проживають чи перебувають, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3. утримуватися від спілкування із потерпілою, свідками;
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий:
Судді: