Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 06 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
від 16 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області
від 31 березня 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в указаному місті ( АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 2 ст. 121 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною і засуджено
за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.
17 липня 2015 року близько 16.00 год. за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3 між ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8 виникла сварка з приводу перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Під час цієї сварки ОСОБА_8 став ображати матір нецензурною лайкою. Близько 17.30 год. ОСОБА_7 поїхала до місця своєї реєстрації на АДРЕСА_2 у тому ж місті, звідки приблизно о 22.00 год. повернулася до місця свого проживання, де між нею та сином знову виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту вона з метою налякати сина взяла у праву руку кухонний ніж і, штрикаючи ним сина у спину, стала виштовхувати його з кухні, чим завдала ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень. Після цього останній залишився у кімнаті квартири, а ОСОБА_7 повернулася на кухню. Через деякий час жінка, почувши, що син йде до неї, взяла вищевказаний ніж і вийшла у коридор назустріч сину, який знову у словесній формі став ображати й погрожувати матері. ОСОБА_7 , маючи реальну можливість припинити сварку і залишити приміщення квартири, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, однак не бажаючи настання смерті сина, при цьому свідомо припускаючи можливість її настання, тримаючи ніж у правій руці, умисно завдала удару кухонним ножем у грудну клітину ОСОБА_8 , чим спричинила йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких той помер.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 березня
2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо його підзахисної та змінити вирок місцевого суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ст. 118 КК, призначивши відповідне покарання за цим законом. Для обґрунтування своїх вимог, посилаючись на неповноту судового розгляду, захисник указує на те, що його підзахисна перебувала у стані необхідної оборони, оскільки, побоюючись за своє життя, вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, на неправильне застосування закону України
про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженої, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Прокурор указує на те, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, не повною мірою врахував те, що її діями було заподіяно смерті потерпілому,
і безпідставно не врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує покарання, в результаті чого було призначено покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки цей суд у своєму рішенні дав відповіді не на всі доводи апеляційної скарги прокурора.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження місцевим судом, наводячи доводи аналогічні вищевказаним доводам прокурора, який брав участь у його розгляді апеляційним судом, просить скасувати ухвалу апеляційного суду
й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційних скарг учасників судового провадження і вважав, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими, пояснення захисника ОСОБА_6 , який свою касаційну скаргу підтримав повністю і просив задовольнити, а касаційні скарги прокурорів просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , небезпечного для життя в момент завдання, що потягло за собою смерть останнього за обставин, установлених судом, є правильним, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю доказів, які належно оцінено судом та детально викладено у вироку.
У касаційній скарзі захисник наголошує на тому, що ОСОБА_7 , діючи у стані необхідної оборони з перевищенням її меж, завдала удару ножем потерпілому в грудну клітину. Однак такі доводи захисника
про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК були предметом перевірки апеляційним судом, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.
При цьому як місцевий, так і апеляційний суд виходив із незмінних показань самої ОСОБА_7 , даних протягом досудового та під час судового слідства, про те, що майже кожного дня вона сварилася із сином; того дня, коли сталася трагедія, вона в перший раз взяла в руки ніж
і штирхнула ним сина у спину для того, щоб налякати його; вдруге вона взяла ніж у руки та вийшла назустріч сину з кухні до коридору квартири, при цьому усвідомлювала те, що завдання удару ножем може бути небезпечним.
Такі показання ОСОБА_7 об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, сумніву щодо достовірності яких у колегії суддів немає. Зокрема, узгоджуються
з даними, що містяться у висновку експерта від 21 вересня 2015 року № 176 про кількість і локалізацію заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; а також у протоколах проведення слідчого експерименту від 26 вересня
та 21 липня 2015 року. В ході проведення вказаних слідчих дій за участю експерта та понятих ОСОБА_7 розказувала та показувала, як вона завдала поранень у спину та удару ножем у ділянку грудної клітини потерпілого.
За даними висновку судово-психіатричного експерта від 22 липня
2015 року № 336 ОСОБА_7 у момент вчинення інкримінованих дій могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. У стані тимчасового розладу психічної діяльності не перебувала, однак перебувала у стані простого алкогольного сп`яніння.
На думку колегії суддів, місцевий суд дав правильну оцінку показанням ОСОБА_7 в частині того, що вона вдарила сина ножем
у грудну клітину після того, як він замахнувся на неї викруткою, як обраному способу захисту від обвинувачення, оскільки такі показання засудженої ОСОБА_7 спростовуються даними, що містяться у вищевказаному протоколі проведення слідчого експерименту від 21 липня 2015 року, а також іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
Колегія суддів вважає, що дії засудженої ОСОБА_7 за ч. 2
ст. 121 КК кваліфіковано правильно.
Покарання засудженій призначено відповідно до вимог статей 65, 69 КК з урахуванням характеру й ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної (раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках
у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), відсутності обставин, що обтяжують покарання, та наявності обставин, що його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину
та неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_8 . Крім того, врахував суд і умови життя ОСОБА_7 .
За таких обставин місцевий суд із дотриманням вимог ст. 65 КК дійшов правильного висновку про призначення засудженій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК з його реальним відбуванням, мотивувавши
у вироку свої висновки належним чином.
Доводи прокурора в касаційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно не врахував обтяжуючої обставини «вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння», оскільки сама засуджена під час досудового та судового слідства неодноразово давала показання про те, що того дня вдень вживала пиво, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні інші належні, достатні та допустимі докази на підтвердження цього. Показання засудженої про те, що 17 липня 2015 року приблизно о 18.00 год. вона випила близько двох стаканів пива, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги як доказ вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ці показання підтверджують лише факт вживання нею пива за шість годин до подій, що сталися того дня.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в апеляційних скаргах доводи учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав безпідставними і належним чином мотивував у своєму рішенні висновки, з якими погодилася колегія суддів. Вони підтверджуються доказами ретельно перевіреними і належним чином оціненими судом апеляційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, колегія суддів не виявила.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурорів та захисника ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3