провадження №1-кп/389/65/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000181 від 03 лютого 2015 року, стосовно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Садове Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, освіта середня, приватний підприємець, розлучений, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, місце проживання АДРЕСА_1 , вважається таким, що не має судимості, -

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України,

за участю: прокурора Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 скоїв умисне легке тілесне ушкодження та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.

03 лютого 2015 року, приблизно о 12.30 годині, ОСОБА_3 знаходився поблизу домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_6 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої у ОСОБА_3 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 не менше двох ударів кулаком правої руки в область живота, спричинивши таким чином останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній стінці живота, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 04 лютого 2015 року, по тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 03 лютого 2015 року, приблизно о 12.40 годині, ОСОБА_3 знаходився поблизу домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_3 побачив в руці ОСОБА_6 , належний їй мобільний телефон «Samsung SM-G350», під час чого у ОСОБА_3 раптово виник умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону ОСОБА_6 .

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_3 схопив ОСОБА_6 за праву руку та викрутив її, унаслідок чого ОСОБА_6 відчула фізичний біль. Після цього, ОСОБА_3 , застосовуючи фізичну силу, розтиснув пальці ОСОБА_6 та відкрито викрав належний останній мобільний телефон «Samsung SM-G350», вартістю 1699 грн., у якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «МТС», вартістю 15 грн. та флеш-карта, об`ємом 16 GB, вартістю 325 грн., після цього ОСОБА_3 з місця вчинення кримінальних правопорушень зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2039 грн.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав, вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав частково та надав суду показання про те, що 22 вересня 2015 року потерпіла поїхала від нього з дитиною до своїх батьків в с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області.

03 лютого 2015 року він приїхав у с.Богданівка Знам`янського району поспілкуватися з своєю дитиною, гуляв з нею, а потім викликав «таксі», щоб поїхати в м.Знам`янка і погодувати дитину та купити якісь речі.

Коли він та син сіли в автомобіль, з будинку вибігла дружина і почала намагатися витягнути дитину з машини, при цьому, удари потерпілій він не наносив, вона сама вдарилась животом об капот машини «таксі», після цього потерпіла відчинила двері «таксі» та, разом з ОСОБА_7 , почали витягувати його з машини, щоб забрати дитину. Він вийшов з автомобіля, вихопив з руки у потерпілої телефон і поїхав до дому, де прочитав смс-повідомлення та повернув телефон потерпілій.

Вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнає частково, оскільки наміру грабувати потерпілу у нього не було, він лише хотів прочитати смс-переписку потерпілої в телефонії.

Незважаючи на невизнання своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та часткове визнання вини за ч.2 ст.186 КК України, вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень встановлена судом і підтверджується показами потерпілої, свідків, а також дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Допитана під час судового розгляду в якості потерпілої ОСОБА_5 надала суду показання, відповідно до яких, обвинувачений ОСОБА_3 , її колишній чоловік.

Коли в вересні 2014 року ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, облив її бензином та намагався її підпалити, вона припинила подружні відносини з ним і, разом з дитиною, повернулась до своїх батьків в с.Богданівка, після чого, в подальшому, з ОСОБА_3 розвелась. На початку жовтня 2014 року, коли подружніх відносин з обвинуваченим вже не підтримувала, за гроші своєї матері, придбала телефон «Samsung SM-G350», тож телефон вважає своєю особистою власністю. Дійсно, обвинувачений перераховував гроші їй на картку, однак ці гроші вона витратила на придбання речей для дитини, батьком якої є обвинувачений.

Потерпіла також пояснила, що 3 лютого 2015 року подзвонила вихователька дитячого садочка і повідомила, що обвинувачений хоче забрати дитину. Вона прийшла до садочка з сестрою, після чого вони забрали сина та пішли до дому, а ОСОБА_8 пішов разом з ними. Коли дійшли до місця проживання по АДРЕСА_2 , то вона була в дворі і спостерігала за обвинуваченим, якому дозволила поспілкуватись з сином. В цей момент до будинку під`їхала машина і обвинувачений посадив дитину в машину і сів сам, після чого вона підбігла до машини, яка вже рушала, відчинила двері і стала забирати дитину. В цей момент обвинувачений, вийшовши з автомобіля, почав бити рукою в живіт, вона почала кричати, на її крики вийшов сусід ОСОБА_9 , який почав відтягувати від неї обвинуваченого, внаслідок чого ОСОБА_8 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_7 . Вона, в свою чергу, дістала мобільний телефон щоб зателефонувати батькам, однак ОСОБА_8 схопив її за руку, викрутив її, забрав телефон та побіг в напрямку залізничного вокзалу, а вже через 3-4 дні обвинувачений телефон їй повернув.

Допитана під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_10 надала суду показання, відповідно до яких, з 2010 року її донька ОСОБА_11 проживала разом з чоловіком - обвинуваченим ОСОБА_12 в с.Садове Новотроїцького району Херсонської області. Вона та батьки обвинуваченого дали їм худобу, яку вони розмножували та з того жили. В вересні 2014 року донька, разом з онуком ОСОБА_13 , повернулась до неї в с.Богданівку та з`ясувалось, що обвинувачений неодноразово її бив, знущався з неї і тоді, коли вона була вагітна, залякував та не давав можливості повідомити про свою неправомірну поведінку. Коли донька приїхала, то з нею був лише син, жодних речей вона з собою не привезла, бо втікала від чоловіка.

03 лютого 2015 року, на телефон чоловіка подзвонили з дитячого садочка та повідомили, що приїхав ОСОБА_8 , який хоче забрати дитину. Донька терміново забрала сина з садочка, після чого, за місцем їхнього проживання, дозволила обвинуваченому спілкуватися з сином, однак під її наглядом, тобто вони гуляли біля двору, а донька за ними спостерігала. В цей-же день, приблизно о 12.00 годині, вона почула як кричить її донька ОСОБА_14 ( ОСОБА_8 ), вона зрозуміла, що щось сталось і вибігла на вулицю, де побачила, що біля двору сусіда ОСОБА_7 стоїть автомобіль, біля нього стоять ОСОБА_7 , а донька, на колінах, обнімає свого сина, який був в істериці, плакав та кричав. Пенега в цей час втікав, не реагуючи на крики інших осіб. Коли підбігла ближче, то побачила, що донька тримається за живіт, онука довго не могли заспокоїти, він істерично плакав. Потім також дізналась, що мобільний телефон, який вони з батьком купили доньці в жовтні 2014 року за 2000 грн., ОСОБА_8 забрав у доньки, хоча до цього телефону жодного відношення не має, він куплений виключно за кошти, які дала вона та її чоловік, з їх спільного сімейного бюджету.

Свідок також пояснила, що в вечорі, цього-ж дня, донька скаржилась на болі в животі, при цьому пояснивши, що обвинувачений наносив їй, потерпілій, удари в область живота.

Допитана під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_15 надала суду показання, відповідно до яких їй достовірно відомо, що обвинувачений ОСОБА_8 пересилав потерпілій ОСОБА_16 гроші на придбання телефону.

Допитана під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_17 надала суду показання, відповідно до яких, 03 лютого 2015 року, її сестра ОСОБА_8 , зараз ОСОБА_14 , попросила піти разом з нею до дитячого садка забрати дитину, бо приїхав її колишній чоловік. Вони забрати дитину з садочка, прийшли до дому і сестра дозволила колишньому чоловіку погратися з дитиною. Вона знаходилась в будинку, а сестра спостерігала за колишнім чоловіком. Потім вона помітила, що вдома нікого не має і вийшла на вулицю, де побачила, що обвинувачений втікає в сторону залізниці. Біля сусіднього дому стояв автомобіль «таксі», поруч з яким стояли сусід ОСОБА_7 , її мати і сестра з сином, які плакали. Сестра скаржилась на біль в животі. Коли сестра заспокоїлась то розповіла, що обвинувачений хотів викрасти дитину, а вона йому не дала цього зробити, тож останній бив її кулаками в живіт, викрутив руку і забрав мобільний телефон, який вони придбали за грошові кошти, які їм дала їх матір.

Допитаний під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_18 надав суду показання, відповідно до яких, взимку 2015 року, він перебував у себе вдома, у вікно побачив, що біля будинку по АДРЕСА_2 , стоїть «таксі», обвинувачений, в присутності дитини, сперечається з Капустян (Пенегою). Він вийшов на вулицю і зробив обвинуваченому зауваження з приводу недопустимої поведінки, на що останній, вийшов з машини, залишивши в салоні дитину, почав кидатися на нього з кулаками, вдарив ліктем в область голови, а потім кинувся до ОСОБА_14 і почав бити її. Коли остання почала намагатися подзвонити своїм рідним, обвинувачений вихопив у неї з руки її мобільний телефон і втік.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується також дослідженими матеріалами кримінального провадження, а саме: витягом з ЄРДС №0000181 від 03 лютого 2015 року (а.с.1); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) ОСОБА_6 від 03 лютого 2015 року, згідно якого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 декілька ударів в живіт та забрав, належний їй, мобільний телефон «Samsung SM-G350»; довідкою №63 (а.с.16), згідно якої вартість мобільного телефону «Samsung SM-G350», придбаного у 2014 році, становить 1699 грн.; протоколом огляду місця події від 10 лютого 2015 року (а.с.33-35), згідно якого оглянуто мобільний телефон «Samsung SM-G350»; висновком експерта №22 від 04 лютого 2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_6 пошкодження у вигляді: припухлості м`яких тканин в області волосистої частини голови, крововиливу на передній стінці живота; дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, не менше 2 травматичних впливів, могли утворитись в строк та при обставинах, вказаних у установчій частині постанови, по тяжкості відносяться до категорії легких; індивідуальні особливості травмуючи предметів в пошкодженнях не відобразились; взаєморозташування потерпілої та нападника, в момент заподіяння тілесних ушкоджень, обличчям до обличчя; утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається (а.с.41); повідомленням про підозру від 06 лютого 2015 року (а.с.49-50), згідно якої обвинуваченого ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) ОСОБА_6 від 06 лютого 2015 року, згідно якого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 декілька ударів в живіт (а.с.56); повідомленням про підозру від 06 лютого 2015 року (а.с.61-62), згідно якої обвинуваченого ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України; повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 07 березня 2015 року (а.с.67), згідно якої обвинуваченого ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України.

Показання обвинуваченого в частині не заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та відсутності умислу на вчинення грабежу, а наявністю лише бажання ознайомитись з смс-перепискою потерпілої, яка була в її мобільному телефоні, суд не приймає до уваги, вважаючи, що таким чином обвинувачений бажає уникнути відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення, оскільки показання ОСОБА_3 в цій частині спростовуються і дослідженими матеріалами провадження і показаннями допитаних свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою, є послідовним, тож не викликають у суду сумнівів в їх достовірності.

Надані обвинуваченим, на підтвердження права власності на мобільний телефон «Samsung SM-G350», квитанції «Приватбанку» (а.с.73) та №5362 від 29 жовтня 2014 року (а.с.74), суд не приймає як належні, скільки факт придбання вказаного мобільного телефону вони не підтверджують.

Суд також критично відноситься до показань свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні вказала про те, що їй відомо про перерахування коштів обвинуваченим на особову картку потерпілої, ніби-то на придбання мобільного телефону, оскільки показання даного свідка ні факт придбання мобільного телефону за кошти обвинуваченого, ні право власності обвинуваченого на вказаний телефон не підтверджують.

Крім того, ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду обвинуваченим не надано доказів отримання ним будь-якого доходу, натомість, в матеріалах провадження маються паспорти великої рогатої худоби (а.с.76-78), які підтверджують наявність вказаної худоби у господарстві ОСОБА_19 , тобто підтверджують показання свідка ОСОБА_10 , щодо походження коштів на придбання потерпілій мобільного телефону«Samsung SM-G350» . За вказаного, право власності обвинуваченого на мобільний телефон «Samsung SM-G350» не встановлено, тож для нього це було завідомо чуже майно.

Мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на його кваліфікацію не впливають.

За таких обставин, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, які закон класифікує як злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин, особу ОСОБА_3 , що він вважається таким, що не має судимості, займається суспільно-корисною працею не офіційно, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, призначивши обвинуваченому за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу, яке, згідно ч.3 ст.72 КК України, при призначенні за сукупністю злочинів, не підлягає складанню з іншими видами покарань та підлягає самостійному виконанню; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст.75 КК України, від відбуття покарання з іспитовим строком, що на думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_3 , саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченого.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні. Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обрана. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання : за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.00 коп.; за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70, ч.3 ст.72 КК України, покарання, за ч.1 ст.125 КК України, у виді штрафу на користь держави, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.00 коп., виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання, за ч.2 ст.186 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, звільнити з іспитовим строком на 3 роки.

У відповідності зі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , на період іспитового строку, наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме мобільний телефон «Samsung SM-G350», сім-карту мобільного оператора «МТС», флеш-карту об`ємом 16 GB., які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_11 - залишити на зберіганні у останньої.

Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду ОСОБА_1