АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/8/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/227/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула 04 квітня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року по кримінальному провадженні №0001244 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_6
Захисник - ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.187 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Питання з речовими доказами вирішено. Цивільний позов не заявлявся.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_6 було визнано винним в тому, що 09 листопада 2015 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебував недалеко від будівлі автостанції «Апостолове» за адресою Дніпропетровська область, м. Апостолове, вул. Вокзальна, буд.35, де побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка пішком прямувала від вказаної автостанції в напрямку будинку за адресою вул. Вокзальна, 37 А у м. Апостолове і мала при собі жіночу сумочку. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на здійснення нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на розбійний напад, з корисливих мотивів, припускаючи, що у жіночій сумці може знаходитись цінне майно, ОСОБА_6 впритул наблизився до ОСОБА_9 ззаду і у момент коли вона озирнулася, ОСОБА_6 наніс їй один удар рукою в підборіддя, спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді забійної рани підборіддя, уламкового перелому нижньої щелепи праворуч в проекції 3-го зуба, травматичної екстракції 1-го зуба на нижній щелепі праворуч, які відповідно до висновку експерта № 141 від 25.05.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, тривалістю понад 3 тижні (21 добу) (загоєння кісткової тканини перевищує 21 добу). Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_6 зірвав з плеча потерпілої жіночу сумку зі штучної шкіри марки «Bolijiaoer» у якій знаходився гаманець де були гроші на суму 2400 грн.
Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2400 грн.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На думку прокурора, суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, крім того за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, суспільно-корисною працею не займається.
Прокурор вважає, що призначене судом покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду, в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожний окремо, при апеляційному розгляді просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та відсутність належної мотивації звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу винного.
Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд зазначив про врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, вину визнав повністю, відшкодував заподіяну матеріальну та моральну шкоду потерпілій, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, не працює. Також суд зазначив обставини, що пом`якшують покарання до яких відніс щире каяття, добровільне усунення заподіяної шкоди; обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання, з випробуванням і що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
При цьому, хоча суд і вказав про врахування тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, проте, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, фактично не прийняв до уваги, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнана доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, крім того, суд у вироку формально послався, та не дав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що обвинувачений вчинив злочин щодо жінки, заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, які спричинили тривалий розлад здоров`я, крім того потерпіла перебувала у стані вагітності, також ОСОБА_6 скоїв злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, в тій частині, що судом не в повній мірі були враховані обставини даних кримінального правопорушення, та не навів у вироку достатніх і переконливих мотивів про можливість звільнення обвинуваченого від покарання, з випробуванням.
У зв`язку з вищевикладеним, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі і про звільнення його від відбування основного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому призначене покарання із застосовуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає меті покарання і не є необхідним і достатнім для його виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст.409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 і чи повинен він її відбувати, колегія суддів, у відповідності до вимог, передбачених ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (том 1 а.кп. 47, 48), раніше в силу ст. 89 КК України не судимий (том 1 а.кп. 112), за місцем проживання характеризується позитивно (том 1 а.кп. 103), обставини, які пом`якшують покарання: повне визнання вини та щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також інші обставини справи, у тому числі і ті, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.187 КК України, із його реальним відбуванням.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України щодо ОСОБА_10 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року по кримінальному провадженні №0001244 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Постановити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту ОСОБА_6 , в порядку виконання вироку.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2016 року до 30 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4