Провадження № 1-кп/734/71/17 Справа № 734/596/17
іменем України
13 березня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
із участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошкалея Кеінарського району Республіки Молдови, молдованина, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, військове звання солдат, курсанта військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , судимого за вироком від 15 червня 2016 року Козелецького районного суду Чернігівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці (покарання відбуте),
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 9 липня 2015 року призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 до лав Збройних Сил України. 5 серпня 2015 року солдат ОСОБА_5 направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , де відповідно до наказу № 196 від 5 серпня 2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 призначений на посаду курсанта військової частини та поставлений на всі види забезпечення. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. У такий спосіб із моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 23 серпня 2016 року солдат ОСОБА_5 у порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 . У зв`язку з цим, за наказом № 221 від 23 серпня 2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_5 виключений із усіх видів забезпечення, як такий що самовільно залишив військову частину. Під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_5 постійно перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , нікуди не відлучався, займався домашнім господарством, тобто обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженнями військової служби. 3 лютого 2017 року солдат ОСОБА_5 доставлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини та за наказом № 28 від 4 лютого 2017 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) зарахований на всі види забезпечення.
Отже, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, із метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 23 серпня 2016 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 в умовах особливого періоду та до 3 лютого 2017 року знаходився поза межами вказаної військової частини, проводив час за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , займаючись домашніми справами.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
13 березня 2017 року між прокурором ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. За вказаною угодою прокурор ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців із відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 . В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 13 березня 2017 року про визнання винуватості між військовим прокурором Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думки прокурора ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 13 березня 2017 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає, що за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
затвердити угоду від 13 березня 2017 року про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 10.30 години 02 лютого 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 зарахувати час його попереднього ув`язнення з 02 лютого 2017 року до 13 березня 2017 року включно з розрахунку одному дню перебування під вартою відповідають два дні тримання в дисциплінарному батальйоні (гауптвахті).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити та утримувати його до набрання вироком законної сили на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, у такий же строк із моменту вручення копії вироку.
Суддя