07.02.2017 363/76/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000321 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цвіклівці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, призваного Кам`янець-Подільським РВК Хмельницької області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом командира 2 відділення стрільця - зенітника 1 зенітно-ракетного взводу зенітно-ракетного дивізіону, сержанта,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України-,

в с т а н о в и в :
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України надійшов до суду 13 січня 2017 року.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до обвинувального акту, сержант ОСОБА_4 , 05.11.2012 призваний Кам`янець-Подільським РВК Хмельницької області, 12.04.2013 уклав контракт про проходження військової служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України. 29.05.2015 сержанта ОСОБА_4 переведено для подальшої служби із військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 (наказ №122 по стройовій частині) та зараховано до списків особового складу цієї частини і поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень ч. 1 п.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 12.04.2013, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби за контрактом.

Відповідно до Указу Президента України "Питання органу військового управління Національної гвардії України" №346/2014 командувач Національної гвардії України користується щодо військовослужбовців Національної гвардії України правами Міністра оборони України, які передбачені «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», що поширює свою дію на військовослужбовців НГУ.

Відповідно до Закону України «Про національну гвардію» №876-7 від 13.03.2014, головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, діючи в порушення зазначених вимог та обов`язків, сержант ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від військової служби у період з 29.11.2016 по 19.12.2016 без поважних причин, без дозволу відповідних начальників та командирів в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений час сержант ОСОБА_4 проводив на власний розсуд за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

19.12.2016 сержант ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, сержант ОСОБА_4 у період з 29.11.2016 по 19.12.2016, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, самовільно, без дозволу відповідних начальників та командирів, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, а саме кримінальне правопорушення (злочину), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він підтримує угоду про визнання винуватості, розуміє права та наслідки укладання угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України, беззастережно визнає свою вину та надає згоду на призначення узгодженого покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого суд встановив, що укладання угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст..472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначені її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення, затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст..476 КПК України.

В угоді зазначена дата її укладання та вона скріплена підписами сторін.

При перевірці судом угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, в скоєнні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, а саме передбачений ст..407 ч.4 КК України відповідно до ст..12 КК України є тяжким злочином, в провадженні якого немає потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При призначенні покарання суд на виконання вимог ст..65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності вперше, в своєному чистосердечно розкаявся, сприяв розкриттю злочину, що є пом`якшуючими покарання обставинами, які дають суду можливість застосувати до призначення покарання ст..69 КК України, призначити покарання нижче від найнижчої межі , встановленої в санкції ч.4 ст.407 КК України, у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного , керуючись ст..314,368,370,374, 475 КПК України, суд

з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 7 лютого 2017 року в кримінальному провадженні №0000221 між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим за ст..407 ч.4 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст..69 КК України у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1