Справа №295/378/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.03.2017 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявника - адвоката ОСОБА_3
прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_4
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту з земельних ділянок,-
При цьому посилається на те, що 26.04.2013 року ухвалою слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області накладено арешт на вказані земельні ділянки. Окрім того, зазначила, що правові підстави для накладення арешту на земельні ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відсутні, оскільки на час розгляду клопотання про накладення арешту власники земельних ділянок не мали відношення до кримінального провадження. Вказані особи не перебували у статусі підозрюваних або свідків у кримінальному провадженні. Зазначила, що земельні ділянки на які накладено арешт, не є речовими доказами і не містять слідів злочину, санкція статті не передбачає спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Окрім того, зазначила, що за три з половиною роки, протягом яких триває досудове розслідування, слідчими не були встановлені ознаки злочину при відчуженні земельних ділянок, жодній особі не повідомлено про підозру, протягом тривалого часу слідчі дії у кримінальному провадженні не проводяться, а тому вважає, що потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення відпала. Крім того, вказала, що наявність арешту майна позбавляє його власників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права щодо вільного розпорядження майном.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання з підстав, викладених в ньому. Просила скасувати арешт накладений на земельні ділянки.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту із земельних ділянок.
Слідчий Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення адвоката, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Дослідивши зміст ухвали слідчого судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26.04.2013 року про накладення арешту на земельні ділянки, слідчий сддя вважає, що в ній відсутнє посилання на критерії, передбачені ст. 170 КПК України, які б виправдовували подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання про скасування арешту задовольнити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1