Справа № 488/3382/16-к 14.03.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/230/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 121 ч. 2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0001669 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Інгулка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, із середньо-технічною освітою, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_9
потерпілий: ОСОБА_6

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.12.2016 року по день, що передує дню набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнути на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 35 тисяч 10 грн. та моральну шкоду в сумі 100 тисяч грн.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 19052 грн. 64 коп.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок в частині призначеного покарання та цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок. Апелянт просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі, повністю задовольнити цивільний позов, стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 35010 грн. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт не оспорює кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Разом з тим, вважає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким, не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що судом не врахована така кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тілесне ушкодження вчинене способом, що має характер особливого мучення. Своє твердження апелянт обгрунтовує висновком експерта № 571 від 29.07.2016 року, відповідно до якого на тілі його сина ОСОБА_10 виявлені чисельні тілесні ушкодження, які є прижиттєвими та утворилися внаслідок не менше 25 ударів.
Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не зробив нічого, щоби добровільно відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.
Апелянт переконаний, що ОСОБА_7 необхідно призначити максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.
Заявлену ним суму моральної шкоди (150 тисяч грн.) потерпілий ОСОБА_6 пояснює болем та стражданнями від втрати сина.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2016 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання кв. АДРЕСА_2 , вживав з ОСОБА_10 спиртні напої.
Близько 18.00 години між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопив дерев`яну палицю та, маючи умисел на умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, наніс йому не менше 25 ударів в область голови та тулубу, спричинивши ОСОБА_10 ушкодження у вигляді численних обширних крововиливів, саден і ран голови, численних крововиливів і саден тулубу та кінцівок, численних переламів ребер з обох сторін, пошкодження пристіночної плеври зліва і пошкоджень лівої легені, гемотораксу зліва, забою серця, пошкоджень правої долі печінки, гемоперитонеума, обширних крововиливів в м`які тканини голови.
Цього ж дня ОСОБА_10 було доставлено до приймального відділення Вітовської ЦРЛ де він помер. Відповідно до висновку експерта спричинені ОСОБА_10 тілесні ушкодження, ускладнені шоком, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 , думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 121 КК України, сумнівів не викликають, ніким не оспорюють і цей висновок апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, районний суд призначаючи ОСОБА_7 вид покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом « синдром залежності від алкоголю, розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», стаціонарно лікувався в умовах обласного наркологічного диспансеру у 2014 році, характеризується посередньо.

Водночас, судом враховано сукупність обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, Крім того, враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання винуватості та щире каяття, та обставин які його обтяжують - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та прийшов до законного і обґрунтованого висновку, про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення його та попередження нових злочинів.

Що ж стосується доводів, які викладенні в апеляційні скарзі потерпілого ОСОБА_6 щодо призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання та формального врахування ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, то на переконання апеляційного суду вони заслуговують на увагу та є переконливими і обгрунтованими, у зв`язку з цим, вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню за м`якістю, так як судом 1 інстанції не враховано в повному обсязі вимоги ст. 65 КК України.

А що стосується доводів апелянта про врахування кваліфікуючої ознаки вчинення злочину способом, що має характер особливого мучення, то зазначене не ґрунтується на матеріалах провадження і не було інкриміноване обвинуваченому.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1 інстанції, призначаючи обвинуваченому строк покарання в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України, не повною мірою врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, кількість та локалізацію ударів нанесених потерпілому, не менше 25 ударів, думку потерпілого, який наполягає на максимальному розмірі покарання, а також судом недостатньо враховано при призначенні покарання обтяжуючу обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням всіх обставин, наведених вище, а також ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, визнання ним вини та щире каяття, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 121 КК України більш суворе ніж визначив суд першої інстанції.

На думку колегії суддів, таке покарання буде справедливим та при його реальному відбуванні сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є безумовно таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, що згідно зі ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає вирок суду першої інстанції незаконним, який підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового вироку з призначенням більш суворого покарання, а доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 в цій частині обґрунтованими.

Що стосується цивільного позову, то обвинувачений у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі та не оспорював обставин вчинення злочину. Оскільки, у судовому засіданні засуджений частково визнав позовні вимоги, в частині заподіяння моральної шкоди, за таких обставин суд дійшов вірного висновку про необхідність дослідження доказів на підтвердження цивільного позову.

Так, частково задовольняючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з понесених потерпілим моральних страждань, що викликані втратою сина, та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., виходячи із засад розумності, справедливості та рівню заподіяної йому шкоди. Таке рішення суду ґрунтується на вимогах закону.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок, вирішив питання щодо пред`явленого цивільного позову відповідно до вимог кримінального процесуального закону. В частині відшкодування матеріальної шкоди задовольнив вимоги в повному обсязі, щодо вимог морального характеру, в цій частині позов задоволено частково.

На думку апеляційного суду, цивільний позов по справі вирішено правильно, а тому підстав для скасування або зміни вироку у цій частині не вбачається.

Разом з тим, призначаючи покарання обвинуваченому, суд помилково врахував дані про особу потерпілого ОСОБА_10 , а саме те, що він перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом « синдром залежності від алкоголю, розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», стаціонарно лікувався в умовах обласного наркологічного диспансеру у 2014 році, що підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання суду на те, що обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом « синдром залежності від алкоголю, розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», стаціонарно лікувався в умовах обласного наркологічного диспансеру у 2014 році.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий:

Судді: