Справа №573/2163/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/286/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 573/2163/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 31 серпня 2015 року Білопільським районним судом Сумської області за ч.2 ст.296 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23 січня 2017 року, в якій захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії його підзахисного ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України; визначити початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з 13 вересня 2017 року з моменту його фактичного затримання.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 31 серпня 2015 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 14 вересня 2016 року.

Зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , вказує на неповноту судового розгляду, неправильне застосування судом кримінального закону, порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку адвоката, обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 заподіяв шкоду здоров`ю потерпілого в умовах необхідної оборони, припиняючи суспільно - небезпечне посягання з боку потерпілого на своє життя, у зв`язку з чим і визнавав свою вину частково.

Звертає увагу, що факт перевищення ОСОБА_7 меж необхідної оборони підтверджується показами самого обвинуваченого, який суду пояснив, що причиною конфлікту стала поведінка ОСОБА_10 , в результаті якого потерпілий, намагаючись вдарити в обличчя обвинуваченого каменем, спричинив йому тілесні ушкодження у виді синця на передній поверхні правого плеча.

При цьому, зазначає, що дані покази його підзахисного узгоджуються із свідченнями експерта ОСОБА_11 , який не виключає продемонстрований ОСОБА_7 механізм їх нанесення, а також можливі наслідки для ОСОБА_7 , якби він не ухилився від удару ОСОБА_10 , які безпідставно залишилися поза увагою суду при кваліфікації дій його підзахисного та причини їх неврахування не зазначені в мотивувальній частині вироку.

Крім того, зауважує на тому, що покази ОСОБА_7 щодо відсутності умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки, які, на думку захисту, повідомили зі слів ОСОБА_7 , що він захищався, припиняючи протиправні дії потерпілого, яким суд не надав належної оцінки, чим, на думку захисника, порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні показали, що бачили ОСОБА_10 безпосередньо відразу після конфлікту. При цьому він їм пояснював, що будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має, звертатися за медичною допомогою та до поліції не буде, оскільки вони з ОСОБА_7 побилися, що, на думку захисту, свідчить, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_10 та підтверджує правдивість свідчень його підзахисного.

На переконання адвоката, дані обставини, які залишилися поза увагою суду, свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв на підставі ст.36 КК України, захищаючись від ОСОБА_10 , та враховуючи часткове визнання провини, дії його підзахисного повинні бути кваліфіковані за ст.124 КК України.

Зазначає також, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів того, що тілесні ушкодження, а саме розрив селезінки та перелом 10 ребра зліва були завдані його підзахисним під час конфлікту 12 вересня 2016 року та знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, які настали; гістологічний висновок, який би дав можливість встановити, який проміжок часу пройшов з моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в матеріалах справи відсутній, а суд, на думку захисту, через неповне з`ясування всіх обставин справи, не оцінивши докази відповідно до ст.94 КПК України, дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності причинного зв`язку між діями його підзахисного та наслідками, які настали.

В підтвердження цього посилається на те, що суд не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 , які повідомили, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_10 скаржився на біль у спині, районі ребер зліва та лівому боці живота, повідомивши, що цього ж дня впав з драбини на спину.

Покази даних свідків, на переконання адвоката ОСОБА_6 , узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до яких його брат ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, інколи спав на горищі сіновалу, до якого забирався по драбині, а також показами свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що за декілька днів до конфлікту ОСОБА_10 жив у нього вдома на горищі сіновалу.

При цьому, зазначає, що судово-медичний експерт ОСОБА_11 в судовому засіданні також підтвердив, що від падіння з висоти, зокрема з драбини, могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки та перелому 10 ребра зліва, крім розриву брижейки тонкої кишки, який утворився від удару руки.

Вказує також, що тілесні ушкодження були спричинені його підзахисним, але смерть ОСОБА_10 згідно п.13 висновку експерта №102 від 13 жовтня 2016 року настала від несвоєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 було фактично затримано 13 вересня 2016 року близько 2-ї години, що підтвердили свідок ОСОБА_19 та інспектор поліції ОСОБА_17 , а тому вважає, що суд невірно встановив початок строку відбування покарання.

Також захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі порушує питання щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання. Зокрема, вважає, що суд безпідставно не встановив пом`якшуючих покарання обставин та не врахував характеризуючі особу дані, а саме визнання його підзахисним вини у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому з метою захисту, активне сприяння досудовому розслідуванню, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 в сумі 10000 грн., наявність на утриманні хворої матері, яка потребує сторонньої допомоги, з огляду на позитивну характеристику, надану місцевим депутатом, а також протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , який був ініціатором конфлікту, призначив покарання, яке не є співрозмірним із вчиненим.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 12 вересня 2016 року близько 15 год. 30 хв. разом із ОСОБА_10 , після спільного вживання спиртних напоїв, знаходячись на вулиці Покровській (колишня Жовтнева) в с. Білани Білопільського району Сумської області, в ході виниклої словесної сварки на побутовому грунті, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс йому численні удари руками в область грудної клітки, живота, а також голови, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: прямий перелом Х ребра зліва зовні від лопаточної лінії; крововиливи в м`які тканини грудної клітки; садна та синці на грудній клітці; розрив селезінки; розрив брижейки тонкої кишки зліва; розрив слизової оболонки передньої стінки шлунку з крововиливом під серозну оболонку; крововиливи в брижейку тонкої кишки та великого сальника; крововилив в м`які тканини живота; синець в ділянці пупка; садна крижової ділянки справа та по нижньому краю правої сідниці; садна та синці голови та обличчя; крововилив в м`які тканини голови зліва в ділянці соскоподібного відростка; синці на плечах; садно на правому передпліччі та на лівій кисті.

13 вересня 2016 року ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер в комунальному закладі Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ».

Причиною смерті ОСОБА_10 є поєднана тупа травма грудної клітки та живота, яка супроводжувалася переломом Х ребра зліва, розривом селезінки, розривом брижейки тонкої кишки зліва, розривом слизової оболонки передньої стінки шлунку з крововиливом під серозну оболонку, крововиливами в брижейку тонкої кишки та великого сальника та ускладнилася гострим малокрів`ям органів.

Пошкодження у вигляді травми живота мають ознаки тяжких та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Пошкодження у вигляді травми грудної клітки мають ознаки середньої тяжкості та не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Пошкодження у вигляді синців та саден, крововиливів в м`які тканини мають ознаки легких та не знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого; потерпілого ОСОБА_10 ; свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 ; вивчення письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі: висновку судово-медичної експертизи №102 від 13 жовтня 2016 року, додаткової судово-медичної експертизи №183 від 27 жовтня 2016 року, судово-медичної експертизи №163 від 13 жовтня 2016 року, протоколу слідчого експерименту від 14 вересня 2016 року, повно та всебічно встановив фактичні обставини справи і винність ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_10 .

В мотивувальній частині вироку, суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити їх вдруге вважає недоцільним (а.к.п.81-84, т.2).

Обвинувачений ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заперечував, що наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 умисно.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що тілесні ушкодження потерпілому були нанесені тільки тому, що обвинувачений сам був змушений оборонятися від ОСОБА_10 , який з каменем в руці намагався вдарити в обличчя ОСОБА_7 , що підтверджується показами самого обвинуваченого та узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які підтвердили факт бійки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , судова колегія вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст.124 КК України є відповідна обстановка вчинення злочину перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони.

Обставинами даного кримінального провадження, доказами по справі встановлено, шо дії потерпілого ОСОБА_10 не були таким суспільно небезпечним посяганням, не були безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_23 тяжких тілесних ушкоджень або такої негайної та невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони. Тобто, обвинувачений не перебував при вчиненні злочинного діяння у стані необхідної оборони, а отже в його діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що з встановлених в ході розгляду провадження судом першої інстанції та перевірених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 мав значну різницю у віці з обвинуваченим, за станом свого здоров`я був слабшим від обвинуваченого, що нівелювало його фізичну перевагу над ОСОБА_7 , тобто фізичний стан, в якому він перебував та вік не могли створити реальну та безпосередню загрозу щодо заподіяння невідворотної шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , у якого за висновком експерта виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні правого плеча (т.1, а.к.п.87).

Крім того, як вірно зазначив суд, якщо допустити, що ОСОБА_10 хотів вдарити ОСОБА_7 каменем по голові, то обвинуваченому з урахуванням його переваги над потерпілим достатньо було вибити цей камінь, що за показами ОСОБА_7 , він і зробив, але після цього жодних дій з боку потерпілого по відношенню до нього не було, що підтвердив в судовому засіданні обвинувачений, тоді як ОСОБА_7 наніс йому велику кількість ударів, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №102 від 13 жовтня 2016 року, відповідно до якого всього потерпілому було нанесено не менше 6 ударів в ділянку голови та обличчя, не менше 8 ударів в ділянку грудної клітки, близько 5 ударів в ділянку живота більше зліва, не менше 3 ударів в ділянку попереку, 10 пошкоджень в ділянці верхніх кінцівок (том 1 а.к.п.82-85).

Врахував місцевий суд і позицію ОСОБА_7 з приводу кількості та черговості нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, яка неодноразово змінювалася обвинуваченим протягом досудового розслідування, а тому прийшов обґрунтованого висновку про її сумнівність.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження захисника ОСОБА_6 про те, що судом не взято до уваги при кваліфікації дій його підзахисного покази ОСОБА_7 про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень потерпілим, які узгоджується з свідченнями експерта ОСОБА_11 щодо можливого механізму їх нанесення та наслідків для обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи і дав належну оцінку усім доказам з точки зору їх належності та допустимості та в їх сукупності і взаємозв`язку належно мотивував у вироку чому він відноситься критично до цих показів обвинуваченого. Крім того, наведені доводи є припущеннями і матеріалами справи не підтверджуються.

Враховуючи вищенаведене, характер, локалізацію та численну кількість тілесних ушкоджень у потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений діяв не захищаючись, а наносив умисно удари в ході бійки потерпілому, що призвело до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть.

Отже, доводи апеляційних скарг про наявність в діях обвинуваченого перевищення меж необхідної оборони є такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

За даними висновку судово-медичної експертизи №102 від 13 жовтня 2016 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 є поєднана тупа травма грудної клітки та живота, яка супроводжувалася переломом Х ребра зліва, розривом селезінки, розривом брижейки тонкої кишки зліва, розривом слизової оболонки передньої стінки шлунку з крововиливом під серозну оболонку, крововиливами в брижейку тонкої кишки та великого сальника та ускладнилася гострим малокрів`ям органів. Пошкодження у вигляді травми живота мають ознаки тяжких та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого. Усі пошкодження є прижиттєвими та могли утворитись за декілька годин до настання його смерті приблизно в один і той же час. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на протязі незначного проміжку часу міг виконувати деякі самостійні, цілеспрямовані дії, наприклад пересуватися на незначну відстань, кричати та вчиняти незначний опір. Тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_10 , не характерні для утворення їх при падінні з вертикального положення тіла на площину (том 1, а.к.п. 82-85).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 підтвердив висновки експертизи та спростував доводи адвоката ОСОБА_6 про можливість отримання виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді розриву селезінки та перелому 10 ребра зліва внаслідок його падіння з драбини на спину, які на думку захисту, підтверджуються показами обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_16 та узгоджуються з показами брата потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_18 .

За показаннями експерта ОСОБА_11 , який проводив судово-медичну експертизу трупу ОСОБА_10 , виявлені тяжкі тілесні ушкодження не характерні для отримання їх при падінні. Удари потерпілому наносилися із різних боків. Всі тілесні ушкодження, які були виявлені при дослідженні трупу ОСОБА_10 , спричинені в один проміжок часу, характерні для нанесення спереду. Пошкодження у виді розриву селезінки при падінні могло утворитися лише у тому разі, якщо потерпілій впав на виступаючий предмет. Але у випадку із ОСОБА_10 воно характерно для нанесення удару ззаду зліва. Розрив брижейки характерний для нанесення ударів спереду. Після отримання тілесних ушкоджень не значний час (близько 1 години) потерпілий міг сам пересуватися.

Крім цього, відповідно до показів свідка ОСОБА_20 , він з 08 по 12 вересня 2016 року перебував у ОСОБА_18 , де весь цей час постійно вживав спиртне. ОСОБА_10 протягом 3 днів разом з ними пив у ОСОБА_18 . В ніч з 11 на 12 вересня 2016 року ОСОБА_10 залишився ночувати у ОСОБА_18 , на стан здоров`я не скаржився, не казав, що у нього щось болить.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні також підтвердив, що 12 вересня 2016 року приблизно після обіду у нього вдома були ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 . ОСОБА_10 був у нормальному стані, ніяких тілесних ушкоджень на ньому в той час він не бачив, той ні на що не скаржився

Колегія суддів вважає покази даних свідків правдивими та такими, що узгоджуються між собою та підтверджуються висновками проведених експертиз.

Проаналізувавши висновок судово-медичної експертизи щодо часу утворення тілесних пошкоджень, які могли утворитися за декілька годин до настання його смерті приблизно в один і той же час, які узгоджуються з показами експерта ОСОБА_11 , відповідно до яких потерпілий після їх нанесення незначний час (близько години) міг сам пересуватися, колегія суддів не бере до уваги твердження адвоката про неврахування судом показів обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 , відповідно до яких потерпілий 12 вересня 2016 року скаржився їм на болі в спині, районі ребер зліва, лівому боці живота та повідомив, що впав з драбини, оскільки покази даних свідків ніяким чином не спростовують наявність причинного зв`язку між діями його підзахисного та наслідками, які настали.

Відсутність у матеріалах справи гістологічного висновку, який, на думку захисту, дав би можливість точно встановити проміжок часу з моменту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на переконання колегії суддів, ніяким чином не впливає на обґрунтованість висновків суду та не спростовує висновку судово-медичної експертизи щодо часу утворення тілесних пошкоджень.

Колегія суддів вважає такими, що жодним чином не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_7 і посилання адвоката, що смерть ОСОБА_10 настала від несвоєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги, оскільки, як вірно зазначено у вироку суду, обвинувачений будь-яких дій з приводу надання допомоги ОСОБА_10 з огляду на його стан не вичиняв та не викликав швидку допомогу.

Жодних доказів, які б підтверджували затримання ОСОБА_7 13 вересня 2016 року матеріали справи не містять, а тому доводи адвоката в цій частині є безпідставними. Так, в судовому засіданні прокурором надано витяг з журналу обліку відвідувачів та запрошених до Білопільського ВП, з якого вбачається реєстрація перебування ОСОБА_7 у відділі поліції як запрошеного.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеристики винної особи, а також обставин, передбачених ст.ст.66,67 КК України.

Зокрема, суд в достатній мірі врахував наявні в матеріалах справи характеристики та дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 характеризується опосередковано, доволі часто вживає спиртні напої і в стані алкогольного сп`яніння поводить себе не належним чином, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває. Обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання перебування на утриманні хворої матері, з огляду на те, що доказів, того, що він дійсно утримує та доглядає свою хвору матір, суду не надано. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Крім того, поведінка обвинуваченого, про яку в суді першої інстанції вказував свідок ОСОБА_17 , свідчить про протилежне, а саме, що мати ОСОБА_7 неодноразово скаржилася на поведінку сина, а доглядає її фактично старший брат та сестра ОСОБА_7 . Також, правомірно не врахував суд як пом`якшуючу покарання обставину добровільне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 , і колегія суддів погоджується з цим, оскільки, як зазначив суд у вироку і цього не оспорює захисник, збитки потерпілому безпосередньо під час судового розгляду відшкодували родичі обвинуваченого, а він, перебуваючи під вартою, не міг особисто перерахувати кошти потерпілому 06 грудня 2016 року.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що місцевий суд безпідставно не врахував при призначенні покарання його підзахисному обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України фактично не визнав, критичної оцінки своїй злочинній поведінці шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, не дав.

Суд першої інстанції вірно визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина об`єктивно підтверджується матеріалами кримінального провадження та показами самого обвинуваченого.

За таких обставин, суд першої інстанції, врахував ті обставини, дані про особу, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, та в цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання, є виваженим та сприятиме його виправленню.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 23 січня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4