Дата документу Справа № 323/4028/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/712/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/4028/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 04.08.2016 року приблизно о 22-30 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_7 з мотивів помсти, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, не маючи умислу на вбивство ОСОБА_7 , тобто умисне заподіяння смерті останньому, наніс один удар ножем в область черевної порожнини ОСОБА_7 . Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 . ОСОБА_7 було спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Йому призначено покарання за ч.1 ст.121 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, судові витрати та речові докази у справі.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_8 рішенням суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК у виді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК. Прокурор вважає, що суд в достатній мірі не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, не працює, характеризується посередньо, раніше був судимий за умисне вбивство, але належних висновків не зробив і знову скоїв злочин проти життя та здоров`я особи. Крім того, суд безпідставно визнав в якості обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, адже ОСОБА_8 лише формально визнав вину, але від дачі показань суду відмовився. А тому, зважаючи на зазначені обставини, призначене покарання не відповідає вимогам ст.65 КК.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора та потерпілого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, вимагаючи вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. У зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Згідно ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням можливий при врахуванні тяжкості злочину, даних про особу винного та конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування ст.75 КК, оскільки не враховано характер та ступінь тяжкості злочину, обставини справи заслуговують на увагу і не спростовані.

ОСОБА_8 скоєно злочин, який відповідно до вимог ст.12 КК відноситься до категорії тяжких.

За матеріалами справи ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, озброївшись ножем, з метою застосування насильства над своїм знайомим, перебуваючи за місцем проживання останнього, навмисно з мотивів помсти наніс удар ножем в область черевної порожнини потерпілого. При цьому від потерпілого ОСОБА_7 жодної загрози життю чи здоров`я обвинуваченого не було. Протиправними діями обвинуваченого заподіяно проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням передньої стінки шлунку, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Крім того, суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 раніше був засуджений за вчинення умисного злочину проти життя особи, внаслідок вчинення якого він навмисно вбив людину (жінку) також з мотивів помсти. Дана обставина свідчить про схильність ОСОБА_8 до насильства небезпечного для життя та здоров`я людини, що красномовно свідчить про особливу небезпеку обвинуваченого для оточуючих.

На переконання судової колегії суд лише формально зазначив, що ним приймається до уваги в якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочину, оскільки ним було призначено мінімально-можливий строк покарання, від відбування якого до того ж ОСОБА_8 був звільнений на підставі ст.75 КК.

При цьому судова колегія відзначає, що суд жодним чином не мотивував можливість виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства шляхом застосування положень ст.75 КК. Рішення суду в цій частині абсолютно не мотивовано.

Судова колегія також звертає свою увагу на те, що суд безпідставно зазначив в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , його щире каяття у вчиненому за одночасного зазначення у вироку суду того, що обвинувачений під час судового розгляду навіть відмовився від дачі пояснень про обставини вчиненого ним злочину.

Суд не прийняв до уваги, що щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно з законом. Проте із встановлених судовою колегією обставин вбачається, що ОСОБА_8 як після безпосереднього вчинення ним злочину, так і під час досудового розслідування і судового розгляду не проявляв бажання виправити ситуацію, що склалася (надати і викликати медичну допомогу, відшкодувати потерпілому понесені ним збитки на лікування, відшкодування потерпілому моральної шкоди, вибачитися перед ним, тощо).

Наведені обставини красномовно підтверджують обґрунтування апеляційної скарги про неналежне врахування судом характеру та ступеню тяжкості злочину, обставин його скоєння, небезпечності особи винного.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належної оцінки наведеним обставинам справи не надав, що потягло за собою м`якість призначеного покарання обвинуваченому, а тому вирок суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Вирішуючи питання про строк призначення покарання, судова колегія приймає до уваги те, що ОСОБА_8 визнав себе винним, потерпілий при призначенні покарання районним судом покладався на розсуд суду, вирок не оскаржив. Крім того, прокурор в апеляційній скарзі просив призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вихід апеляційним судом за межі даних вимог і призначення більш суворого покарання буде порушенням передбачених ч.1 ст.404 КПК положень, згідно яких апеляційний суд переглядає судове рішення лише в межах вимог апеляційної скарги. У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне призначити мінімальний розмір покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.121 КК.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в частині призначення покарання новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обраховувати з моменту взяття ОСОБА_8 під варту для виконання вироку суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3