АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3112/16-к Номер провадження 11-кп/786/283/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК УКраїни Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0001064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2016, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Могильов Республіка Білорусь, ромку, громадянку України, з незакінченою середньою освітою, не заміжню, непрацюючу, має на утриманні малолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , судиму:
- 11.11.2015 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, зміненим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02.02.2016 року засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.79 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком тривалістю 3 роки;

- 23.02.2016 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком тривалістю 3 роки,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2016 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 26 липня 2016 року близько 13 години, діючи повторно, незаконно проникла до будинку, який розташований по АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрала із сумки, що знаходилася в кімнаті, грошові кошти купюрами номіналом по 100 грн. кожна, у загальній сумі 5100 грн. та золоті прикраси, які належать ОСОБА_10 , тим самим завдавши останній матеріального збитку в загальній сумі 36273 грн. 24 коп. Після цього, ОСОБА_8 з місця події намагалась втекти, але була затримана, тому з причин, які не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України закрити у зв`язку з відсутністю у її діях складу злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно визнано допустимими доказами протокол огляду місця події від 26.07.2016, протокол огляду предметів від 01.08.2016.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що протокол огляду місця події складено слідчим ОСОБА_11 , який не входить до групи слідчих по даному кримінальному провадженні, а тому є не уповноваженою особою, не зазначено номер кримінального провадження.

Згідно даного протоколу огляду вилучення золотих прикрас у потерпілої проводилося без участі обвинуваченої ОСОБА_8 , в останньої при цьому нічого не вилучалося.

Досудовим розслідування не встановлено вартість прикрас потерпілої, висновки відповідних експертиз з цього приводу в матеріалах провадження відсутні.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, та просили задовольнити, заперечення прокурора проти поданої захисником обвинуваченої апеляційної скарги та щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , в межах пред`явленого обвинувачення, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, а саме вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням у житло, але злочин не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, а також показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 у судовому засіданні, дав їм належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що зберігала грошові кошти та золоті прикраси в сумці та 26 липня 2016 року близько 13-00 год. з метою розрахунку з водієм за привезені дрова дістала частину грошей із вказаної сумки, та вийшла з будинку, залишивши сумку з рештою грошей та золотом на ліжку в одній з кімнат будинку, при цьому двері будинку на замок зачиненими не були. В подальшому, почула як її покликав батько ОСОБА_9 , оскільки з подвір`я їхнього будинку вийшла незнайома жінка. Батько біг за жінкою 200-300 м та кричав про допомогу. Батько та ОСОБА_15 вказану жінку затримали. Гроші та коштовності ОСОБА_16 віддала до приїзду працівників поліції. Сумку з грошима та коштовностями передали працівникам поліції.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду про те, що розрахувавшись із водієм за привезенні дрова дочка пішла до будинку, також бачив як невідома йому раніше жінка виходила із подвір`я будинку, намагаючись наздогнати жінку став кликати на допомогу. При затриманні ОСОБА_8 на дорозі були сусіди ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , жінка дістала грошові кошти та золоті вироби, які були при ній, при цьому він упізнав золото, яке належить його дочці.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили те, що бачили як ОСОБА_9 біг за невідомою жінкою, остання під час затримання дістала з пазухи та кармана гроші та золоті вироби.
Показання потерпілої ОСОБА_10 надані в суді, узгоджуються із показаннями допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків та відображають реальний перебіг подій.
Вище зазначені докази повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 давали послідовні покази, як під час досудового розслідування при проведенні слідчих експериментів, так і судового розгляду.
В ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не виявлено жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність та допустимість зазначених доказів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги.
Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи з приводу недопустимості протокол огляду місця події від 26.07.2016 через складання його слідчим ОСОБА_11 , який не входить до групи слідчих по даному кримінальному провадженні, є безпідставними.

Згідно витягу з кримінального провадження №0001064, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2016 року, вбачається, що слідчий Полтавського районного ВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , який 26 липня 2016 року проводив огляд місці події та за результатами якого ним було складено відповідний протокол, включений до слідчої групи досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Крім цього варто зазначити, що огляд місця події відбувся зразу після затримання обвинуваченої та прибуття слідчо-оперативної групи до внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Твердження сторони захисту з приводу того, що досудовим розслідування не встановлено вартість прикрас потерпілої, яка підтверджувалася б висновками відповідних експертиз колегіє суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до постанови від 01 серпня 2016 року грошові купюри номіналом по 100 грн. в загальній сумі 5100 грн.; золоті прикраси: обручка вагою 3,47 г, каблучка жіноча вагою 7,66 г, каблучка жіноча вагою 4,19 г, каблучка жіноча вагою 4 г, ланцюжок на руку вагою 2,82 г, ланцюжок на шию вагою 6,75 г та підвіс із зображенням Божої Матері вагою 1,20 г визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Належність грошових коштів у сумі 5100 грн. та золотих прикрас потерпілій ОСОБА_10 , вартість золотих виробів на загальну суму 36 273 грн. 24 коп., які були визнані речовими доказами згідно постанови від 01 серпня 2016 року та передані останній на зберігання, ніким із учасників не заперечувалось. Окрім цього, потерпілою надано цінники на вказані золоті вироби з проставленою на них ціною станом на час придбання.

З наведених підстав апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

При обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд вірно згідно з ст.65 КК України врахував ступінь важкості скоєного правопорушення, яке у порядку ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, і знову вчинила умисний корисливий злочину період іспитового строку, має задовільний стан здоров`я, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вчинення злочину за наявності рецидиву, що визнано судом обставиною, що обтяжує покарання.

Призначена міра покарання, на переконання колегії суддів, є такою, що відповідає скоєному правопорушенню, необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_8 .

Призначення судом покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України обвинуваченій ОСОБА_8 є правильним.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

Строк попереднього ув`язнення після ухвалення вироку та до набрання ним законної сили підлягає зарахуванню в строк відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 строк її попереднього ув`язнення з 26.07.2016 по 13.03.2017 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4