АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ПАТ «Тепловозоремонтний завод» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи правоохоронні органи про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках, за першим запитом слідчого на час його надання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу посилається на те, що клопотання про накладення арешту на майно було внесено на розгляд слідчого судді слідчим, якому здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003532 за ст. 219, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України взагалі не підслідне. Не дотримання вимог підслідності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює безумовне скасування судового рішення. Крім того, слідчий суддя при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення кримінального процесуального закону, яке полягає у тому, що, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя застосував положення ст.ст. 170-173 КПК України в редакції, яка з 11.12.2015 року втратила чинність. Окрім цього, 02.07.2012 року Господарським судом Полтавської області порушено провадження у справі про визнання ПАТ «Тепловозоремонтний завод» банкрутом, у зв`язку з чим накладений слідчим суддею арешт на рахунки власника майна, повністю паралізує діяльність підприємства щодо відновлення його платоспроможності, доводить підприємство до банкрутства, фактично блокує видаткові операції, пов`язані з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) в бюджет або державні цільові фонди, у тому числі по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та видатків, пов`язаних з виплатою заробітної плати. Грошові кошти, які зберігаються у безготівковому вигляді неможливо використати під час судового розгляду як докази, оскільки вони не є річчю в розумінні діючого законодавства, а тому, як зазначає апелянт, відсутні достатні підстави та розумна підозра вважати, що арештовані грошові кошти є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину. Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права. Тобто арешт не може бути накладений на кошти, яких не має фактично на банківському рахунку, оскільки в такому разі очевидним стає те, що арешт накладено на сам банківський рахунок, а це кримінальним процесуальним законодавством не передбачено. Отже, накладення арешту на кошти, яких фактично не має на банківських рахунках, є неможливим з огляду на те, що жодна мета такого арешту не може бути досягнута, а відсутність мети арешту майна не дає правових підстав накласти на нього арешт.

Також, враховуючи, що ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 01.02.2017 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна,накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, наведена норма закону слідчим суддею дотримана не в повному обсязі.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів провадження, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003532 від 18.11.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 219, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України.

01.02.2017 року слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи правоохоронні органи про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках, за першим запитом слідчого на час його надання, посилаючись на те, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення.

01.02.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, як на правову підставу накладення арешту на майно, посилається на ч. 3 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11 грудня 2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року. В свою чергу, 28 лютого 2016 року ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року теж втратила чинність і з цього числа діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року.

Тобто, при постановленні оскаржуваного рішення слідчий суддя керувався нормою закону, яка на час розгляду клопотання вже втратила чинність.

Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, внесеного в рамках кримінального провадження №0003532, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За об`єктивним переконанням колегії суддів, клопотання слідчого, а також надані на його обґрунтування матеріали, містять достатні підстави вважати, що вказане у клопотанні слідчого майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто має ознаки речового доказу, а тому повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що арештоване майно не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами судового провадження.

Щодо доводів відсутності на вказаному розрахунковому рахунку грошових коштів, а відтак неможливості накладення арешту безпосередньо на банківський рахунок, оскільки це суперечить вимогам кримінального процесуального закону, то на думку апеляційного суду, таке твердження апелянта є голослівним, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини апелянтом не надано.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт грошових коштів, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегія суддів не вбачає.
Із врахуванням викладеного, апеляційна скарга представника ПАТ «Тепловозоремонтний завод» ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605).

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зобов`язання банківської установи повідомляти правоохоронні органи про суму коштів, що знаходяться на вказаному рахунку, за першим запитом слідчого на час його надання, оскільки даний спосіб зобов`язання банківської установи не відповідає меті вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ПАТ «Тепловозоремонтний завод» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, повідомляючи правоохоронні органи про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках, за першим запитом слідчого на час його надання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605) задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ПАТ «Тепловозоремонтний завод» () у ПОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 331605), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів.

В іншій частині задоволення клопотання слідчого відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1192/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1