Дата документу 24.02.2017 Справа № 554/1502/17
№ 1-кс/1502/17
№ 554/1644/17

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2017 м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області майор поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000528 від 29.09.2016 року з правовою кваліфікацією за ч.3ст. 187 КК України про арешт майна,-

в с т а н о в и в:

23.02.2017 року до суду надійшло зазначене вище клопотання, яке погоджене з прокурором ОСОБА_4 .
Ініціатор клопотання просить слідчого суддю накласти арешт на майно, вилучене у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 21.02.2017 року в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.02.2017 року, а саме:

1. Паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_6 ;

2. Ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_6 ;

3. Пневматичний пістолет (візуально) типу НОМЕР_1 ;

4. Ліхтар чорного кольору з надписом «Police»;

5. Складний ніж в металевому футлярі, обмотаний чорною ізострічкою;

6. Чоловічі кросівки NIKE чорного кольору.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку:

в даний час СУ ГУ НП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000528 від 29.09.2016 року з правовою кваліфікацією за ч.3ст.187КК України.

Із клопотання слідує, що 29.09.2016 року о 01.20 год. по тел. -102- до Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 ,
с. Олександрівка Пирятинського р-ну, про те, що 29.09.2016 року близько 00.30 год. двоє невідомих осіб в масках розбили скло вікна та проникли в будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 , де зв`язавши руки пластиковими хомутами йому та його дружині ОСОБА_8 , застосовуючи фізичну силу та погрожуючи предметами схожими на пістолет та обріз мисливської рушниці, заволоділи майном останніх, а саме ноутбуком «Леново», грошима в сумі 280 гривень, двома мобільними телефонами марок «S-ТЕLL» та «NokiaAsha С-1», телевізором «Samsung» та двома велосипедами
В ході розслідування зазначеного провадження встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та останній зберігав знаряддя та засоби вчинення кримінальних правопорушень в квартирі ОСОБА_9 , що в

АДРЕСА_1 .

Слідчому судді надано матеріали кримінального провадження, які досліджені.

21.02.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.02.2017 року проведено обшук квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вказане вище майно.

22.02.2016 року винесено постанову про визнання речовими доказами даного

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.) (далі Конвенція) учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що вилучене майно має суттєве значення для справи, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження та встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, необхідно накласти на нього арешт.

Однак, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання в частині накладенні арешту на паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_6 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_6 , оскільки неможливо заборонити володіти, користуватися та розпоряджатися ними.

З урахуванням викладеного, вважаю, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.170 КПК України,слідчий суддя,-
у х в а л и в:
клопотання слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000528 від 29.09.2016 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 187 КК України про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, вилучене у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 21.02.2017 року в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.02.2017 року, а саме:

1. Пневматичний пістолет (візуально) типу НОМЕР_1 ;

2. Ліхтар чорного кольору з надписом «Police»;

3. Складний ніж в металевому футлярі, обмотаний чорною ізострічкою;

4. Чоловічі кросівки NIKE чорного кольору.

В іншій частині клопотання відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області майора поліції ОСОБА_3 .

Особа, яка не була присутня при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не була присутня у судовому засіданні в цей же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1