Дата документу 16.03.2017
Провадження № 1 кп/554/98/2017
В И Р О К
Іменем України
16 березня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000193 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, ніде не працює, судимого
22 липня 2011 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 121, 69, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 11 червня 2014 року на підставі статті 7 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в :
20 травня 2016 року, близько 21 год., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу житлового будинку № 25, що по вул. І. Мазепи в м. Полтаві, зустрів потерпілого ОСОБА_5 , з яким вступив у розмову з приводу минулого конфлікту, який мав місце між ними.
У подальшому, помітивши в руках у потерпілого велосипед ТМ «Winner», чорно-сріблистого кольору, у нього раптово виник умисел на заволодіння його майном, шляхом вчинення відносно потерпілого відкритого нападу на нього.
З цією метою, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав пальцями рук стиснутими в кулак не менше двох ударів в ділянку щелепи та потилиці зліва, від яких ОСОБА_5 впав на землю.
Надалі, скориставшись тим, що потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень активного опору чинити не міг, ОСОБА_6 , обшукавши одяг ОСОБА_7 , відкрито викрав у нього грошові кошти в сумі 650 грн. та заволодів велосипедом ТМ «Winner», чорно-сріблистого кольору вартістю 4350 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 5000 грн.
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та відмовився давати показання щодо себе відповідно до статті 63 Конституції України.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, його винуватість у цьому підтверджується сукупністю зібраних по справі та перевірених в ході її судового розгляду доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_5 , в суді показав, що 20 травня 2016 року, близько 21 год., він повертався додому, ведучи в руках велосипед та тримаючи пляшку пива. Неподалік від житлового будинку АДРЕСА_2 , він зустрів обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , які йшли йому назустріч. Коли він наблизився до них, то ОСОБА_6 зі словами, чи пам`ятає він його, наніс йому один за одним два удари кулаком в область нижньої щелепи, від яких він впав, перелетівши при цьому через невисокий паркан, який знаходився поруч. Після цього обвинувачений обшукав його кишені та витягнув звідти 650 грн., які того дня він отримав як заробітну плату, а також забрав велосипед ТМ «Winner», який він випустив з рук, падаючи через паркан після удару та вартість якого становить 4350 грн., і разом з свідком ОСОБА_8 зник з місця події. Внаслідок відкритого викрадення його майна обвинуваченим йому було спричинено 5000 грн. матеріальної шкоди.
Свої показання потерпілий підтвердив під час слідчого експерименту, проведеного з його участю під час досудового розслідування, вказавши при цьому як на місце скоєння обвинуваченим злочину, так і механізм та спосіб нанесення йому ударів (а. п. 48-58).
Він також впізнав при пред`явленні для впізнання по фотознімках свідка ОСОБА_8 як особу, що перебувала разом з обвинуваченим, коли той наносив йому удари та відкрито заволодівав його майном (а. п. 45-46), а також обвинуваченого ОСОБА_6 , який цим майном за вказаних вище обставин заволодів (а. п. 42-43).
Аналізуючи показання потерпілого, суд виходить з їх послідовності та відповідності іншим доказам по матеріалах кримінального провадження, а тому приймає до уваги як правдиві та такі, що відповідають дійсності.
Зокрема, факт наявності у нього грошей, крім його твердження про це, підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_8 , з яких слідує, що обвинувачений після обшуку кишень потерпілого, викрав звідти грошові кошти. Цей свідок не заперечив також і наявність велосипеда біля потерпілого, яким обвинувачений також заволодів.
Про правдивість показань потерпілого, на думку суду, свідчить і факт його звернення з заявою до поліції 21 травня 2017 року, в якій він повідомив не лише про факт його пограбування, а й про те, що цей злочин вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , який при цьому заволодів його грошовими коштами та велосипедом, спричинивши майнову шкоду на загальну суму 5000 грн. (а. п. 35).
Факт відкритого заволодіння грішми і велосипедом потерпілого в зазначені час і місці підтвердив під час допиту в суді свідок ОСОБА_8 , який наголосив, що дійсно він разом з обвинуваченим того вечора знаходився у вказаному місці і побачили там потерпілого, який нібито спав на клумбі, а поруч з ним знаходився велосипед. ОСОБА_6 , в його присутності, обшукав кишені потерпілого і витягнув звідти гроші. Після цього останній забрав велосипед і разом з викраденими грішми залишив місце події. Він заперечив факт нанесення обвинуваченим ударів кулаком потерпілому.
Критично оцінюючи показання свідка ОСОБА_8 , суд враховує, що під час слідчого експерименту з його участю в ході досудового розслідування (а. п. 68-82) свідок підтверджував не тільки факт заволодіння обвинуваченим майном потерпілого, а й нанесення йому ударів, як про це останній стверджує. Послідуючу, нічим не вмотивовану відмову від цього, суд розцінює як намір свідка, який на даний час є засудженим та разом з обвинуваченим перебуває під вартою, сприяти останньому в уникненні покарання за вчинення більш тяжкого злочину, а тому приймає їх до уваги тільки в тій частині, в якій вони узгоджуються з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження.
Вважаючи вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною, суд, крім наведених вище доказів, враховує і таке.
Із протоколу огляду місця події від 25 травня 2017 року, який був досліджений в суді (а. п. 36-38), слідує, що на місці скоєння злочину є невисокий паркан, через який міг впасти потерпілий, про що він показав в суді.
Згідно відповіді Повного товариства «Ломбард «Діамантовий дім» ТОВ «ДІАМАНТ-Т» і компанії» - велосипед ТМ «Winner» закладався до відділення ПТ «Ломбард «Діамантовий дім» 22 травня 2016 року особою на прізвище ОСОБА_9 (а. п. 39-41).
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 5 грудня 2016 року (а. п. 59-66) свідок ОСОБА_9 вказала, що саме вона у вказаний ломбард на прохання обвинуваченого ОСОБА_6 здала велосипед ТМ «Winner».
Оцінюючи зібрані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він повторно, внаслідок вчинення вказаних умисних, протиправних дій, відкрито викравши чуже майно, вчинив грабіж, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, який раніше засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, має не погашену у визначеному законом порядку судимість, ніде не працює, не одружений, перебував на спеціальних обліках з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками (а. п. 107), його ставлення до скоєного, поведінку як до скоєння злочину, так і після цього, яку суд розцінює як демонстрацію зневаги до загальноприйнятих правил поведінки в суспільстві, негативну характеристику його особи, і приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а отже до необхідності призначення покарання у виді позбавлення волі.
При призначенні покарання суд враховує також висновок судово-психіатричної експертизи № 506 від 25 листопада 2016 року, згідно з яким ОСОБА_6 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, обвинувачений будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, не виявляв ознак недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Під дію ч. ч. 2 та 3 ст.19, а також ст. 20 КК України не підпадає. На даний час може постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а. п. 83-87).
В зв`язку з тим, що обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, суд, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого, який не визнав вини, не розкаявся у вчиненому та не зробив будь-яких висновків щодо намірів свого виправлення та відшкодування заподіяної шкоди, з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання покарання, призначеного за цим вироком, вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Цивільний позов по справі не заявлений, процесуальних витрат і речових доказів по справі немає.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Початок строку відбування покарання рахувати з 30 січня 2017 року, зарахувавши в нього час його перебування під вартою в зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по цій справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30 січня 2017 року до набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1