Провадження №11-кп/772/1500/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
Розглянув «29» грудня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001074 від 13.02.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця смт. Браїлів, Жмеринського
району Вінницької області, українця,
громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника-адвоката: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2016 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 року не вчинить нового злочину.
Згідно вимог п.2,3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язок на протязі іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу, авто-товарознавчої, авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз в сумі 3 431 грн. 64 коп.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 13 лютого 2016 року близько 16 год.00 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки « OPELOMEGA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог: п п.2.1(ґ), п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, не маючи чинного договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, виїжджаючи з прилеглої території «Центрального автовокзалу», що по вулиці Київській 8 , м. Вінниці, на проїзну частину вулиці, з подальшим виконанням маневру повороту ліворуч, в напрямку площі «Героїв Чорнобиля» ( колишня площа Жовтнева»), в районі вказаного виїзду, не переконався в безпечності маневру, не дав дороги технічно-справному автомобілю марки«MERCEDESBENZVITO» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по проїзній частині вулиці Київській в м. Вінниці в напрямку вулиці Стеценка, внаслідок чого , з необережності, допустив зіткнення з останнім.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки«OPELOMEGA», ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 92 від 21.04.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів 2,3,4,7 ребер лівої половини грудної клітки по задньопідпаховій лінії. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням строком 2 роки.
Згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що Законом України від 07.09.2016 року № 1492-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав законної сили 08.10.2016 року стаття 76 КК України викладена в новій редакції. Частиною 3 статті 76 КК України зазначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, тобто судом першої інстанції не вірно зазначено орган, який буде здійснювати нагляд за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання.
Крім того, як зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції при ухвалені вироку щодо ОСОБА_6 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та в резолютивній частині вироку не навів рішення про призначення або не призначення додаткового покарання, яке б відповідало змісту санкції ч.1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, судом в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, те, що він вчинив правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, те що людина, її життя та здоров`я визнані найвищою соціальною цінністю, а внаслідок порушення ОСОБА_6 . Правил дорожнього руху України потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_6 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року щодо нього в частині призначення покарання. Призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.
Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_6 мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував тих обставин, що він має постійне місце проживання, має заробіток, не має утриманців.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2016 року, з тих підстав, що прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують його вину та свідчать про його суспільну небезпеку.
Крім того обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що посилання прокурора на п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7, як на підставу незаконності вироку в частині не позбавлення його керування транспортними засобами, вважає, є недоречною, оскільки він права керування транспортними засобами в порядку адміністративного стягнення позбавлений не був.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечивши проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечивши проти апеляційної скарги обвинуваченого, зазначивши, що вирок суду щодо ОСОБА_6 , є незаконним, а призначена міра покарання м`якою, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції слухалось відповідно до ч. 3 ст. 349 КК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Разом з тим, судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні свою вину в вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, детально пояснив про обставини кримінального правопорушення.
Кваліфікація дій учасниками кримінального провадження за ч.1 ст. 286 КК України не оспорюється.
Разом з тим, санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців , або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його відповідальність та вірно дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього статтю 75 КК України.
Також судом враховано, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 перебуває хвора матір, яка потребує його піклування ( а.с. 76), він працює водієм таксі, по місцю роботи характеризується позитивно і дана робота являється його єдиним джерелом існування, потерпіла ОСОБА_11 ніяких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, тому суд обґрунтовано дійшов до висновку, про можливість не застосовувати до останнього додаткову міру покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами.
Слід зазначити, що Законом України від 07.09.2016 року № 1492-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав законної сили 08.10.2016 року, статтю 76 КК України викладено в новій редакції.
Частиною 3 ст. 76 КК України( в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.
Пунктом 2 ч.2 статті 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п. 2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Враховуючи ту обставину, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року в частині заборони виїзду за межу України, погіршує становище засудженого, а прокурор просить в апеляційній скарзі застосувати п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, суд вважає за можливе змінити вирок суду в даній частині.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував його особу при призначенні покарання і, що йому необхідно призначити покарання у вигляді штрафу не ґрунтується на законі, так як суд прийшов до висновку звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а штраф являється реальною мірою покарання, тому підстав для задоволення апеляційної скарги Обвинуваченого ОСОБА_6 суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України апеляційний суд
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.
Згідно п.2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: