н/п 1-кс/640/534/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2017 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю заявника - адвоката ОСОБА_3 ,
особи, в інтересах якої подано скаргу - ОСОБА_4 ,
встановив:
23.06.2010 ОСОБА_4 видала довіреність громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які є родичами між собою. Вказану довіреність 23.06.2010 було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за номером 1762. Після видачі громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 довіреності деякий час останні повідомляли ОСОБА_4 , що через низький попит на ринку нерухомості реалізувати зазначені об`єкти немає можливості, а потім взагалі почали уникати спілкування з ОСОБА_4 на цю тему. Далі, потерпілій стало відомо, що 14.09.2011, на підставі довіреності громадянкою ОСОБА_7 від її імені було реалізовано квартиру АДРЕСА_1 та частину нежитлових приміщень 1-го поверху АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , 34а, 346 в житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 31,4 кв.м, розташованих в АДРЕСА_4 іншому представнику за довіреністю - ОСОБА_6 . В той же час в силу ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, усвідомлюючи, що довіреністю від 23.06.2010 їм надано повноваження представляти інтереси ОСОБА_4 лише перед третіми особами, а не поміж собою, за попередньою змовою, з метою протиправного заволодіння майном потерпілої, уклали фіктивні угоди купівлі-продажу, за якими один з представників ОСОБА_4 - ОСОБА_7 продала, а інший представник - ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення, внаслідок чого вказані особи заволоділи майном потерпілої шляхом зловживання довірою, розпорядившись ним на власний розсуд. Будь-яких грошей після укладення вказаного договору купівлі-продажу ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_6 потерпілій не передавали. Сама постанова слідчого містить суперечності, а саме, слідчий зазначив, що гроші ОСОБА_4 були передані в присутності громадян ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 НА, ОСОБА_12 (які є родичами, сусідами та іншими близькими особами ОСОБА_6 , що дає підстави сумніватись в достовірності їх показань) і в той же час зазначає, що наявне судове рішення щодо стягнення суми боргу за продаж квартири та нежитлових приміщень на користь потерпілої. Зазначене судове рішення дійсно існує і є обраним потерпілою цивільним способом захисту своїх майнових прав, який не має будь-якого впливу на кримінальне переслідування осіб, які вчинили злочин, а лише частково відновлює порушені майнові права (як і цивільний позов кримінальному провадженні). Крім того, судове рішення про стягнення боргу за продаж належного потерпілій майна добровільно не виконується. Відповідно до примусового виконання судового рішення потерпілій кожного місяця виплачується по 300 грн., тобто для повної виплати боргу знадобиться близько 10 років. Всупереч вимогам кримінального процесуального Закону слідчий не дослідив зазначених у заяві про кримінальне правопорушення обставин, не надав будь-якої оцінки діям ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , а лише послався на погані відносини між потерпілою ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ..
В судовому засіданні заявник - адвокат ОСОБА_3 та особа, в інтересах якої подано скаргу - ОСОБА_4 доводи скарги підтримали в повному обсязі, просили вимоги задовольнити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
З наданих даних встановлено, що18.11.2013 ОСОБА_4 звернулась до Київського РВ ГУМВСУ в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.к.п. 43-46).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 56 КПК України, під час досудового розслідування потерпілий має право отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 60 КПК України, заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію.
Так, 21.03.2014 ОСОБА_4 видано довідку про прийняття і реєстрацію її заяви (а.к.п. 21).
Слідчим суддею з наданих матеріалів кримінального провадження встановлено, що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 є заявником (а.к.п. 43-46), та відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 56 КПК України, якою регулюються права потерпілого, отримала довідку про прийняття і реєстрацію її заяви.
Принципом кримінального судочинства є доступ до правосуддя (ст. ст. 7, 21 КПК України), який впроваджує у вітчизняне кримінальне процесуальне законодавство міжнародно-правовий стандарт, який міститься у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В матеріалах кримінального провадження міститься лист слідчого від 20.06.2014 про направлення на адресу ОСОБА_4 , копії постанови про закриття кримінального провадження від 20.06.2014, проте даних, що ОСОБА_4 отримано вказану постанову, матеріали кримінального провадження не містять.
Враховуючи викладене, відсутність даних про отримання ОСОБА_4 копії оскаржуваної постанови, слідчий суддя погоджується з доводами заявника та вважає строк на звернення до слідчого судді з даною скаргою не пропущеним.
З наданих даних встановлено, що18.11.2013 ОСОБА_4 звернулась до Київського РВ ГУМВСУ в Харківській області із заявою про шахрайське заволодіння ОСОБА_6 , ОСОБА_7 належним їй майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та нежитловими приміщеннями 1-го поверху №33, № 34, АДРЕСА_5 (а.к.п. 43-46).
Згідно висновку о/у СДБЕЗ Київського РВ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_15 від 23.11.2013 перевірка за заявою від 18.11.2013 припинена внаслідок «цивільно-правового характеру відносин між сторонами» (а.к.п. 41-42).
14.01.2014 ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду м. Харкова зі скаргою в порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на бездіяльність досудового слідства по невнесенню до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення. Заявник просила визнати протиправною бездіяльність слідчого, керівника СВ Київського РВ ГУМВСУ в Харківській області, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей за її заявою від 18.11.2013 про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КПК України; зобов`язати слідчого, керівника СВ Київського РВ ГУМВСУ в Харківській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою від 18.11.2013.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2014, скаргу ОСОБА_4 в порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на бездіяльність органу досудового слідства по невнесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 18.11.2013 задоволено частково; зобов`язано Київський РВ ГУМВСУ в Харківській області зареєструвати заяву ОСОБА_4 в ЄРДР та розпочати по ній досудове розслідування (а.к.п. 5).
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 20.06.2014 слідчий зазначив, що згідно свідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 отримала частку від продажу приміщень. Гроші ОСОБА_4 були передані 13.09.2011 в обмін на довіреність на приміщення. Передані у присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . Розписку ОСОБА_4 писати відмовилась, посилаючись на те, що вона отримала гроші у присутності багатьох свідків. Встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникли неприязненні відносини з приводу встановлення фактичного місця мешкання дитини та розділу майна. На підставі вказаного вище встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини. Крім того, за даним фактом вже було винесено рішення суду на користь ОСОБА_4 (а.к.п. 1-2).
Слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого про закриття кримінального провадження, та вважає її передчасною, виходячи з наступного.
Так, в ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Матеріали кримінального провадження, що надані слідчому судді, містять доручення слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 04.02.2014, про проведення слідчих (розшукових дій), відповідно до якого, доручено співробітникам підрозділу СКР Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області проведення таких дій: детально допитати заявницю ОСОБА_4 , АДРЕСА_6 , НОМЕР_1 в якості потерпілої, вручити останній пам`ятку та вирішити питання про заяву цивільного позову, осіб на яких вона посилається як на осіб, які шахрайським шляхом продали належну їй нерухомість, які є родичами між собою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 , НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_8 , 050- 619-34-91 в якості свідків; детально допитати сусідів ОСОБА_4 , з питань особи останньої, та її сумісних дітей та громадського чоловіка ОСОБА_6 (а.к.п. 31).
В матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 05.12.2014 (а.к.п. 15-20). Та протокол допиту ОСОБА_4 від 21.03.2014, в якості свідка (а.к.п. 22-26).
Даних щодо виконання в повному обсязі зазначеного доручення слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_16 , в межах досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, слідчому судді не надано.
При проведенні досудового розслідування органу розслідування слід вжити заходів щодо встановлення об`єктивної істини, виконати доручення слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківькій області ОСОБА_16 (а.к.п. 31), в необхідному обсязі провести і інші необхідні слідчі дії, за результатом чого необхідно прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Резолютивна частина ухвали проголошена в судовому засіданні 31 січня 2017 року. Повний текст ухвали складено не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини - 03 лютого 2017 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1