УХВАЛА

06 червня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши йому більш мяке покарання.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначене покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2014 року у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені об`єктивні обставини вчинення злочину, а також документи, що його характеризують.
З огляду на це, апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 10 січня 2017 року приблизно в 13 год. 00 хв., перебуваючи в ТЦ «Городок», розташованому за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 23, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, зайшов до магазину «ГЛОРІЯ ДЖИНС», розташованого за вищевказаною адресою, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, взяв зторгових полиць товар загальною вартістю 902 грн. 00 коп. та поклав їх до сумки, яку мав при собі. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «ГЛОРІЯ ДЖИНС» майнову шкоду на загальну суму 902 грн. 00 коп.
Крім того, ОСОБА_5 10 січня 2017 року приблизно в 13 год. 20 хв., перебуваючи в ТЦ «Городок», розташованому за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 23, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, зайшов до приміщення магазину ТОВ «ГЛОРІЯ ДЖИНС»,розташованого за вищевказаною адресою, впевнившись, що його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, повторно викрав з полиці майно вартістю 544 грн. 17 коп., яке поклав до поліетиленового пакету, який мав при собі.
В подальшому, виконавши всі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними для викрадення чужого майна, не розрахувавшись за товар, вийшов з магазину, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівником охорони магазину «Глорія Джинс».Внаслідок вчинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг спричинити ТОВ «ГЛОРІЯ ДЖИНС» майнову шкоду на загальну суму 544 грн. 17 коп.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 ч. 2 ст. 15 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за злочини проти власності, а також те, що обвинувачений вчинив знову злочин в період відбування покарання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочини, визнавши свою вину в повному обсязі.

На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання. Крім того, іншою обставиною, що пом`якшує покарання судом правильно визнано активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, колегія суддів вважає, що судом правильно взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого та стан здоров`я його дружини, наявність на утриманні малолітньої дитини, а тому суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання не в максимальних межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.
Безпідставними є доводи апелянта щодо неврахування судом при призначенні покарання даних, які його характеризують. Як вбачається з вироку суду, всі обставини були предметом обговорення при його ухваленні.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі, при мінімальному строку покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі, суд врахував всі вищевказані обставини.
Крім того, призначаючи покарання, суд врахував також те, що обвинувачений ОСОБА_5 в період невідбутого покарання за попереднім вироком суду вчинив новий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
А тому, відповідно до ст. 71 КК України, призначаючи остаточне покарання, суд правильно застосував кримінальний закон та частково приєднав невідбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2014 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що в резолютивній частині вироку, суд помилково призначив покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив крадіжку 10 січня 2017 року в 13 год. 00 хв. та закінчений замах на вчинення іншої крадіжки цього ж дня в 13 год. 20 хв., а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Проте суд допустив помилки, вказавши, що таке рішенні він приймає на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а не частини 1 цієї ж норми закону.
Тому в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне нести зміни в резолютивну частину вироку, вказавши, що покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначається на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки така зміна не погіршує становища обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, змінити.
Вважати, що покарання ОСОБА_5 призначене за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3