Справа №470/799/16-к 31.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Березнегувате Миколаївської області, громадянки України, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_4
Провадження №11-кп/784/333/17 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 125 ч.ч.1,2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватою ОСОБА_5 за ч.ч.1, 2 ст.125 КК України та за змістом апеляції закрити кримінальне провадження за відсутністю в її діях складів кримінінальних правопорушень.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн.; за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 1700 грн. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь Березнегуватської центральної районної лікарні витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 2441,22 грн.
Також вирішено питання щодо речових доказів.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок, послався на показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які є близькими родичами між собою, та відкинув з цих самих підстав свідчення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вони є родичами, а тому - заінтересованими особами.

Звертає увагу на показання фельдшера міської лікарні - ОСОБА_15 , який показав, що надавав медичну допомогу потерпілій ОСОБА_10 , яка, з її слів, отримала тілесні ушкодження від родичів колишнього чоловіка та відмовилася від подальшої госпіталізації. Однак, у ОСОБА_10 будь-яких видимих тілесних ушкоджень він не бачив.

Також зазначає, що в заяві від 11.11.2016 року потерпіла ОСОБА_11 вказала про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 саме руками і про нанесення тілесних ушкоджень ногами по ногам під час написання заяви та першого допиту в якості потерпілої, не вказувала. Крім того, посилається на те, що згідно з висновком експерта, не виключено, що у потерпілої ОСОБА_11 синець на правому коліні міг утворитись від падіння з положення стоячи, як самовільного так і з прискоренням. Експерт вказав, що тілесні ушкодження утворились можливо в час та при обставинах, вказаних потерпілою, однак ОСОБА_11 вказувала про нанесення їй ударів лише руками. Також в описовій частині експертного висновку, зі слів потерпілої, вказано, що вона вдарялася об навколишні предмети. Посилається і на те, що потерпіла ОСОБА_11 , з її слів отримала тілесні ушкодження 11.11.2016 року, проте звернулась до експерта лише 14.11.2016 року, що викликає питання про отримання вказаних тілесних ушкоджень у проміжок цього часу.

Крім того, захисник посилається на недопустимість доказу, а саме висновку судово-медичної експертизи № 173 від 28.11.2016 року відносно потерпілої ОСОБА_10 , оскільки даний висновок виготовлений на відомостей, які міститься у невідкритих документах - медичній картці та історії хвороби на ім`я ОСОБА_10 , у зв`язку з чим сторона захисту була позбавлена можливості заявляти клопотання про призначення додаткової, повторної або комісійної експертизи.

Також захисник посилається на порушення права на захист обвинуваченої, оскільки 08.12.2016 року їй було повідомлено про підозру і того ж дня відкрито матеріали в порядку ст. 290 КПК України.

На думку захисника, суд безпідставно задовольнив позов прокурора про відшкодування витрат в сумі 2441,22 грн. на лікування потерпілої ОСОБА_10 , оскільки висновок про перебування її в лікарні протягом 14 ліжко-днів, саме у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, ґрунтується на припущеннях головного лікаря ОСОБА_16 .

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2016 року, близько 19 год. 20 хв., ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні та на території житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла під час сварки із-за поділу спільного сумісного майна подружжя колишній свасі ОСОБА_11 не менше двох ударів ногою по правій нозі та один удар долонею правої руки в голову, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та двох синців на правій нозі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; та нанесла колишній невістці ОСОБА_10 не менше двох ударів долонею правої руки в область голови, внаслідок чого вона вдарилась головою об стіну, після чого кулаками обох рук нанесла не менше двох ударів в тім`яну область голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, синець на лівій щоці, які, окрім синця, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а синець на обличчі, - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги з підстав викладених в ній; думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; частково повторно дослідивши обставини по справі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, у яких вона обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, є неспроможними, як і посилання обвинуваченої ОСОБА_5 на те, що вона насильства до потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 не застосовувала.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 , обґрунтовано послався на детальні та послідовні показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що не містять жодних суперечностей щодо обставин, кількості, локалізації, механізму завдання їм тілесних ушкоджень обвинуваченою. Так, потерпілі зазначили, що в ході сварки ОСОБА_5 схопила ОСОБА_11 за одяг, била ногами по ногам, виштовхала на террасу будинку, де вдарила в обличчя. Крім того, обвинувачена вдарила потерпілу ОСОБА_10 в обличчя та потилицю, внаслідок чого остання потрапила до лікарні зі струсом мозку.
В матеріалах провадження міститься протоколи прийняття заяв ОСОБА_11 і ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2016 року, в яких потерпілі просять притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , яка того ж дня спричинила їм тілесні ушкодження.
Твердження захисника про те, що дані заяви містять посилання виключно про завдання потерпілим ударів руками, є безпідставними, оскільки дані протоколи не містять детального викладу обставин події, механізму та кількості завданих ударів, що було деталізовано потерпілими в подальшому в ході їх допиту та проведення слідчих експериментів 27.11.2016 року з використанням відеозапису.

З показань свідка ОСОБА_12 слідує, що на прохання сестри, яка розлучалась з чоловіком, він завантажив речі та меблі на причеп свого автомобіля за місцем її проживання. Потім з`явилися мати і батько колишнього чоловіка - ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , які влаштували сварку, і він поїхав, щоб не втручатися в конфлікт. Згодом дізнався, що обвинувачена ОСОБА_5 спричинила тілесні ушкодження його матері та сестрі, яка наступного дня потрапила в лікарню.
Допитаний судом свідок ОСОБА_14 не заперечував, що сам просив батьків перешкодити своїй колишній дружині та її рідним самовільно вивозити речі з будинку.
З показань обвинуваченої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_13 , які були також допитані при апеляційному перегляді провадження, слідує, що вони приїхали до колишньої невістки, так як їм стало відомо, що вона вивозить з будинку речі, які були нажиті спільно з їх сином.
Як пояснила обвинувачена ОСОБА_5 в будинку між нею, невісткою та колишньою свахою дійсно сталася сварка. Вона забрала з рук невістки мобільний телефон, по якому та дзвонила, так як цей телефон купив її син і не заперечувала, що не випускала останніх з будинку, тримаючи зовні вхідні двері. При цьому, тілесних ушкоджень нікому не наносила.
Свідок ОСОБА_13 (чоловік обвинуваченої) підтвердив вказані обставини та зазначив, що його дружина нікому тілесних ушкоджень не наносила і до приїзду працівників поліції весь час перебувала і полі його зору.
Разом з тим, показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_5 не спричиняла нікому тілесних ушкоджень суперечить не тільки показанням потерпілих, але й не узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 164 від 21.11.2016 року, у потерпілої ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці, синців та садно на лівій кисті, синці на правій нозі. Вказані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах, вказаних потерпілою, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключено, що синець на правому коліні міг утворитися від падіння з положення стоячи, як самовільного так і з прискоренням. При цьому експертом зроблено висновок про те, що, враховуючи локалізацію та характеристики решти тілесних ушкоджень, утворення їх від падіння з положення стоячи малоймовірне. Не виключено, що синець на щоці міг утворитися від удару долонею, а синець та садно на лівій кисті від стискання руки іншою рукою.
В апеляційній скарзі захисник посилається виключно на висновок експерта в частині не виключення можливості утворення синця на коліні потерпілої від падіння з положення стоячи. Проте, в даному випадку експертом не було надано категоричного висновку, а лише вказано про можливу ймовірність даного падіння. Разом з тим, не виключено також і можливість утворення синців на обличчі та кисті потерпілої від удару та стискання, що повністю узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_11 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 173 від 28.11.2016 року, у потерпілої ОСОБА_10 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкової травма у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, синець на лівій щоці, які, окрім синця, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а синець на обличчі - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Експертом зазначено, що вказані тілесні ушкодження утворилися в результаті неодноразових дій тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові, тобто за обставин, викладених потерпілою. Виходячи з характеристик та локалізації тілесних ушкоджень, експертом не виключається, що синець на щоці міг утворитися від удару долонею чи кулаком, а забій м`яких тканин правої тім`яної області міг утворитися як від удару в дану ділянку голови, так і від удару головою об якусь травмуючу поверхню чи предмет (можливо при ударі головою як об шкаф, так і об стінку). При чому, удар головою міг відбутися як в результаті самовільного падіння з положення стоячи, так і падіння з прискоренням, тобто від удару з послідуючим падінням і про таку можливість може свідчити наявність синця на обличчі. Після перегляду відеоматеріалів слідчого експерименту, на яких потерпіла вказує обставини отримання нею тілесних ушкоджень, та враховуючи обставини отримання нею тілесних ушкоджень, які вказала потерпіла під час допиту, експерт вважав за можливе отримання цих тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних ОСОБА_10 під час допиту та в ході проведення слідчого експерименту.
Посилання захисника на недопустимість висновку експертизи № 173 від 28.11.2016 року, оскільки цей висновок ґрунтується на медичних даних, які не відкривалися стороні захисту, спростовується даними, відображеними в журналі судового засідання з елементами протоколу (а.с. 121-132), згідно з яким, стороною захисту, за наявності передбаченого законом права, не ставилось питання про витребування для огляду медичної картки та історії хвороби, чи копій відповідних медичних документів.

Висновок судово-медичної експертизи № 173 від 28.11.2016 року виготовлений з урахуванням даних протоколу допиту потерпілої ОСОБА_10 , протоколу проведення слідчого експерименту від 27.11.2016 року, медичної карти стаціонарного хворого. Проаналізовані в мотивувальній частині висновку експерта дані з медичної карти хворої свідчать про те, що 11.11.2016 року після конфлікту з обвинуваченою, вони викликали фельдшера, а вже 12.11.2016 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я потерпіла ОСОБА_10 звернулася до Березнегуватської лікарні та була госпіталізована. Крім того, з показань фельдшера ЦРЛ - ОСОБА_15 слідує, що того ж дня, о 22 год. 30 хв., він виїжджав на виклик та надавав медичну допомогу потерпілій ОСОБА_10 , яка, з її слів, отримала тілесні ушкодження від родичів колишнього чоловіка та відмовилася від подальшої госпіталізації.
Аналіз наведених даних спростовує доводи сторони захисту про те, що потерпіла могла отримати травми не 11.11.2016 року, а в період з 11 по 14 листопада 2016 року. Посилання захисника на те, що фельдшер не бачив на потерпілій ОСОБА_10 видимих тілесних ушкоджень є неспроможними, оскільки вже 12.11.2016 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та зі скаргами на головний біль і запаморочення остання була госпіталізована до лікарні.
З урахуванням наведених даних, судом обґрунтовано зроблено висновок про недостовірність показань свідка ОСОБА_13 чоловіка обвинуваченої, не з підстав зацікавленості даної особи, на що вказує апелянт, а з підстав спростування показань цього свідка сукупністю зібраних по справі доказів, що не викликають сумніву у своїй достовірності.
Таким чином, послідовність показань потерплих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 про обставини та механізм завдання їм тілесних ушкоджень, які узгоджуються з даними проведених слідчих експериментів та висновками судово-медичних експертиз, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_5 в пред`явленому їй обвинуваченні.
Дії ОСОБА_5 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Посилання захисника на порушення права на захист обвинуваченої, якій 08.12.2016 року було повідомлено про підозру та відкрито матеріали провадження, є безпідставними.
З матеріалів провадження, реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що досудове розслідування тривало з дати прийняття заяви про вчинені кримінальні правопорушення від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 11.11.2016 року, в ході чого були допитані всі учасники та очевидці події, проведені слідчі експерименти, призначено судово-медичні експертизи. 29.11.2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (за заявою ОСОБА_11 ).
30.11.2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та постановою слідчого від 08.12.2016 року склад кримінального правопорушення було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 на ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з тим, що за результатами проведення судово-медичної експертизи, виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 08.12.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Наведене вище свідчить про те, що право обвинуваченої на захист порушено не було, а повідомлення ОСОБА_5 про підозру 08.12.2016 року викликане необхідністю перекваліфікації дій останньої за результатами проведеного експертного дослідження.
Таким чином, процесуальних порушень, які б вказували на необхідність скасування вироку, не встановлено.

Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_5 у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, що відносяться до злочинів невеликої тяжкості та даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, заміжня, є пенсіонеркою, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.
Доводи захисника з приводу безпідставного задоволення цивільного позову прокурора про стягнення коштів на лікування потерпілої ОСОБА_10 , є неспроможними.
Відповідно до повідомлення головного лікаря Березнегуватської ЦРЛ від 28.11.2016 року, потерпіла ОСОБА_10 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного профілю з 12.11.2016 року по 25.11.2016 року, термін перебування в стаціонарі склав 14 ліжко-днів, а витрати 2441,22 грн. (а.с. 37)
Крім того, судом допитано в якості свідка головного лікаря - ОСОБА_16 , яка підтвердила, що діагноз струс мозку, був основним, а захворювання на пневмонію було супутнім, і не вплинуло на розрахунок витрат в сумі 2441,22 грн., оскільки із супутнім діагнозом потерпіла могла лікуватися амбулаторно. Клопотань про витребування додаткових медичних документів з більш детальним розрахунком витрат на лікування потерпілої, використаних медикаментів, стороною захисту заявлено не було. Тому, судом зроблено обґрунтований висновок з приводу того, що дані витрати перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченої ОСОБА_5 .
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3