Провадження № 1-кс/185/1272/15
У Х В А Л А

27 жовтня 2015 року року м. Павлоград Дніпропетровської області

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову слідчого СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000538 внесеного в ЄРДР 02 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до поданої скарги зазначається невмотивованість оскаржуваної постанови, та її передчасність.

Вивчивши зміст скарги, з`ясувавши в судовому засіданні обґрунтування скарги, перевіривши надані представником заявника пояснення на підтвердження доводів, викладених у скарзі, вислухавши думку прокурора, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.
Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб, на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Зокрема, в п.3 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Зі змісту скарги слідує, що копії постанови отримано заявником 12 жовтня 2015 року. Таким чином, строки оскарження постанови не є пропущеними.
Згідно принципу публічності, закріпленого в ст. 25 КПК України, слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно до вимог ст. 9 ч. 2 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Згідно ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, тощо.

В рамках даного кримінального провадження слідчим не вжито всіх заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, відсутнє всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин справи, а постанова слідчого, в порушення вимог ст. 110 ч. 5 КПК України, не містить мотивів прийняття постанови та їх обґрунтування.

Так, відповідно до змісту оскаржуваної постанови слідчим встановлено, що 27 січня 2015 року ОСОБА_5 після проходження ВЛК був визнаний придатним для проходження військової служби в ЗС України та йому визначено дату прибуття до пункту збору Павлоградського ОМВК 10 лютого 2015 року о 07.30 годин, але ОСОБА_5 до пункту збору не прибув, чим ухилився від призову до мобілізації.

Надалі, слідчий зазначає, що допитано сусідів ОСОБА_5 , який за адресою АДРЕСА_1 не проживає. Встановити його місцеперебування не є можливим, а отже слідчий робить висновок про неможливість зробити висновок, щодо спрямованості умислу ОСОБА_5 .

Таким чином, слідчим в мотивувальній частині постанови зроблено взаємовиключні висновки. Так в абзаці першому зазначено про те, що встановлено ухилення ОСОБА_5 від призову за мобілізацією, і тут же слідчий робить висновок про неможливість встановлення умислу на ухилення від проходження служби за мобілізацією. Не можливість допитати ОСОБА_5 задля встановлення спрямування його умислу і спрямованість умислу не є рівнозначними, бо спрямованість умислу встановлюється не лише з огляду на пояснення особи, адже особа може відмовитись від дачі будь-яких показів, а із сукупності всіх відомостей про факти поведінки ОСОБА_5 . Не можливість встановити місце перебування особи, сама по собі не є підставою для закриття провадження. Дані про слідчо-розшукові дії спрямовані на встановлення місця перебування ОСОБА_5 слідчим нездійсненно, бо запити залишились без відповіді. Також не виконані вказівки прокурора, щодо встановлення близьких родичів, номеру телефону.

Також слідчий зазначає про відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, а саме обстановки воєнного стану або цільової мобілізації в мирний час із метою ліквідації стихійного лиха. Однак, такі висновки не ґрунтуються на вимогах оборонного законодавства, зокрема Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які поряд з військовим станом містять поняття особливого періоду.
З огляду на викладене, скарга підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 306, 307, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постанову слідчого СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000538 внесеного в ЄРДР 02 березня 2015 року, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000538 внесеного в ЄРДР 02 березня 2015 року,

Копію ухвали направити до СВ Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1