Справа № 755/5775/17
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що 13.04.2017 року приблизно о 04.05 год. за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 1, за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходились водій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В ході спілкування з водієм у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, та йому було запропоновано пройти тест на алкоголь за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_5 відповів відмовою у присутності двох свідків. Перевіривши вищевказаних осіб по базі даних «Армор», поліцейськими 4 роти 2 батальйону УПП в м. Києві ДПП було вирішено провести поверхневий огляд особистих речей та транспортного засобу, оскільки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 раніше притягувались до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України. При поверхневому огляді автомобіля було виявлено під переднім водійським сидінням паперовий згорток з подрібненою речовиною зеленого кольору. Вказана речовина за своїми морфологічними ознаками схожа на наркотичний засіб.
13.04.2017 року під час опитування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На думку слідчого, вищевказаний автомобіль «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 являється об`єктом кримінального правопорушення, має значення речового доказу у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим слідчий просить накласти на нього арешт.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, який підтримав клопотання, з мотивів викладених у ньому, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
Згідно положень ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Зокрема, заходом забезпечення провадження є арешт майна.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий судця, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірно вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, зокрема, слідчим не аргументовано значення вказаного автомобіля у якості об`єкта кримінального правопорушення та речового доказу у рамках кримінального провадження за ст. 309 КК України.
З огляду на викладене, слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку із чим клопотання не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 170-173, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -
У клопотанні слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя