Справа № 1003/775/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/12/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 03.05.2017

УХВАЛА
іменем України
03 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді справи, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,
визнано невинним та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 16.06.2010 року у період часу з 11-ї години до 23-ї години, він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 через те, що останній прийшов до місця проживання в стані алкогольного сп`яніння, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , умисно, наніс останньому численні удари кулаками і ногами в область голови та тулубу, зокрема два прямих удари кулаком правої руки в область носу і один кулаком лівої руки по обличчю і голові, від чого останній впав, упираючись руками в підлогу. Потім наніс
ОСОБА_8 ще 3 удари п`ятою правої ноги в область грудної клітки. В результаті умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 заподіяв потерпілому
ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 276-23 від 02.09.2010 року несумісні з життям тілесні ушкодження: крововиливи під м`якими мозковими оболонками, субдуральні крововиливи та у шлуночки головного мозку;крововиливи в м`які покриви голови та обличчя; перелом кісток носа;синці та садна на голові та обличчі;переломи 4, 5, 7 ребер справа; крововиливи в м`яких тканинах навколо переломів; синці, садна на тулубі та кінцівках. Ушкодження на голові мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя; переломи ребер справа, крововиливи в місцях переломів та садно на грудях справа мають ознаки легких тілесних ушкоджень середньої тяжкості; решта сінців та саден на тілі мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Характер та локалізація ушкоджень дають змогу вважати, що на голові має місце не менше ніж 13 точок прикладання сили, на решті ділянок тіла не менш ніж 25 точок прикладання сили.
Від нанесених ОСОБА_6 тяжких ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 помер за місцем свого проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , у ніч з 16.06.2010 року на 17.06.2010 року.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 276-63 від 02.09.2010 року смерть ОСОБА_8 , 1966 року народження, настала від внутрішньочерепної травми з субдуральними гематомами. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами і мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2017 року скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Вважає, що вказаний вирок є необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, суд не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, а також у вироку не зазначив, чому він взяв до уваги тільки доводи сторони захисту, тоді як докази надані прокурором, що спростовують факти тиску та вчинення протиправних дій під час слідства щодо ОСОБА_6 , а також прямо свідчать на причетність обвинуваченого до вчинення злочину, до уваги не взято. У вироку не наведено мотивів і обґрунтувань того, чому судом не взято до уваги докази на спростування заяв обвинуваченого про тиск на нього, зокрема, не враховано в якості доказів висновки судових експертиз, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину. Висновки суду про недоведеність вчинення підсудним ОСОБА_6 вказаного злочину, а також те, що стороною обвинувачення не спростовано його показання щодо застосування фізичного та психічного насильства не відповідають матеріалам справи. Так, під час досудового розслідування ОСОБА_6 подавались заяви про вчинення фізичного насильства та психологічного тиску на нього. З даного приводу прокуратурою проводилась перевірка у порядку ст. 97 КПК України, за результатами якої винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, яка на даний час не скасована і набрала законної сили. Окрім цього, доводи підсудного ОСОБА_6 та його захисника про застосування фізичного насильства спростовуються також і висновками судово-медичної експертизи № 465/15 від 31.10.2016 року, висновками актів судово-медичного обстеження № 280 від 19.06.2010 року, № 289 від 24.06.2010 року. Вказані висновки експертиз підтверджують факт отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при нанесенні ударів ОСОБА_8 та вказують на те. що він їх отримав саме за тих обставин, про які вказував у своїх показаннях під час досудового слідства. Ці покази він підтвердив і при проведенні відтворення обстановки і обставин події 21.06.2010 року. Крім того, судом не надано належної оцінки акту № 602 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 07.07.2010 Київської обласної психіатричної лікарні, відповідно до якої ОСОБА_6 під час відтворення обстановки та обставин події поводився диференційовано та адекватно, не виявляв ознак тривоги та розгубленості, відповіді давав без будь-яких спонукань з боку інших учасників. Висновки, викладені у акті вказаної судово-психологічної експертизи, підтверджуються тим, що під час слідчої дії, крім ОСОБА_6 , участь приймав і його захисник, який також жодних зауважень щодо умов проведення слідчої дії та поводження із його підзахисним, в тому числі і щодо тиску на нього не висловлював. Ці обставини також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які приймали участь при проведенні вказаної слідчої дії, та підтвердили, що підозрюваний ОСОБА_6 добровільно, без будь-якого примусу показував та розповідав про обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Про цей факт суд у вироку не зазначає та не надає йому оцінку. Як вбачається з матеріалів справи, допити ОСОБА_6 21.06.2010 року як підозрюваного та 23.06.2010 року як обвинуваченого також проводились за участю захисника, однак жодних зауважень щодо вчинення тиску чи застосування недозволених методів слідства ними не подавалось, у протоколах слідчої дії про це не зазначалось. Показання ОСОБА_6 щодо способу нанесення тілесних ушкоджень та обставин вчинення ним злочину, дані ним під час допитів та і під час слідчого експерименту підтверджуються доказами, зібраними слідчим під час проведення інших слідчих дій: протоколами огляду місця події від 17.06.2010 року, від 18.06.2010 року, від 19.06.2010 року, від 20.06.2010 року; висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 189-мк від 08.10.2010 року, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 20-1320 від 15.10.2010 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_8 ; висновком судово-медичної експертизи № 276-23 від 02.09.2010 року; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 276-34 від 12.10.010 року; показаннями експерта ОСОБА_12 ; висновком повторної судово-медичної експертизи № 42/1 від 20.09.2010 року. Також судом не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , жоден з яких не вказав про існування нормальних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_19 . Факт притягнення ОСОБА_6 у червні місяці 2010 року до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП не був предметом розгляду даним судом. По факту вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП Білоцерківським міськрайонним судом прийняте рішення, яке ОСОБА_6 не оскаржувалося та набрало законної сили. Сам ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення засудженого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляції, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 367 КПК України (1960 року) підставами для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді: є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи; істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 369 КПК України (1960 року) вирок вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи у випадку коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку (постанові) не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КРК України істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли

перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Колегією суддів встановлена істотне порушенням судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, допущених під час провадження судового розгляду даної справи.

Згідно ст. 374 КПК України у разі скасування вироку (постанови) внаслідок порушень, допущених при розгляді справи в суді, справа направляється для нового розгляду до суду, який постановив вирок, але в іншому складі суддів.

Відповідно до ст. 375 КПК України після скасування вироку (постанови) апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи є протокол судового засідання.
Але, як вбачається з протоколу судового засідання ( т. 6 а.с. 52-55, 134-150), зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи дотримані не були.

Так, після скасування апеляційним судом постанови Білоцерківського міського суду Київської області від 27.05.2015 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України повернуто прокурору для організації додаткового розслідування, і направлення даної справи на новий судовий розгляд, суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні особу підсудного не встановлював та не з`ясовував, чи вручено йому і коли саме копія обвинувального висновку. Під час судового слідства прокурором обвинувальний висновок не оголошувався, підсудному не роз`яснювалося суть обвинувачення, судом не визнавався обсяг доказів, що підлягав дослідженню, та порядок їх дослідження, підсудний, свідки та потерпіла не допитувалися, огляд речових доказів і документів не проводився.

Дані порушення колегія суддів вважає істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду постановити законний вирок.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Виправдувальний вирок у силу ч. 1 ст. 327 КПК України повинен бути мотивований судом.

Відповідно до вказаних норм закону, у мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладений аналіз і оцінка доказів, що були зібрані під час досудового слідства і подані у судовому засіданні, та висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції постановляючи щодо ОСОБА_6 виправдувальний вирок, зазначив, що, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши наданий стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність наданих доказів з точки зору достатності та взаємного зв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважавши недопустимими доказами: копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП від 20.06.2010 року, копію протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_6 , протокол затримання особи, явку з повинною ОСОБА_6 , протокол явки з повинною від 21.06.2010 року, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 , протокол відтворення обстановки і обставин подій із ОСОБА_6 від 21.06.2010 року, прийшов до висновку про недоведеність вчинення підсудним ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з протоколу судового засідання ( т. 6 а.с. 52-55, 134-150), судом першої інстанції не визнавався обсяг доказів, що підлягав дослідженню, та порядок їх дослідження, підсудний, свідки та потерпіла не допитувалися, огляд речових доказів і документів не проводився.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовував вирок доказами, які не були розглянуті в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає , що наведені порушення вимог закону при постановленні вироку та розгляді справи перешкодили суду об`єктивно та повно розглянути справу і винести законний, обґрунтований і справедливий вирок, що за змістом ст. 370 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і тягне обов`язкове скасування вироку, а справа, відповідно до ст. 374 КПК України - направленню на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути зазначені недоліки, всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати належну оцінку всім доказам в їх сукупності, врахувати доводи, на які звертає увагу в апеляції прокурор, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 рокущодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

Головуючий

Судді