АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_5
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вилучене 27 28 жовтня 2016 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 330 000 гривень та 260 000 доларів США, шляхом заборони розпорядження та користування ними.
В обґрунтування рішення, слідчий суддя вказав, щонаявні передбачені ст. 170 КК України підстави для накладення арешту на грошові кошти, зазначені в клопотанні слідчого, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони розпорядження та користування ними, оскільки, у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його зникнення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Автор апеляційної скарги вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку адвоката, слідчий суддя постановляючи ухвалу, не дотримався вимог ст. 2 КПК України.
Крім того, посилається і на те, що слідчий звернувся із клопотання до суду з пропуском строку передбаченого законом.
Також, зазначає, що суд постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, не звернув уваги на договір зберігання, наданий в судовому засіданні, який свідчить про те, що грошові кошти належать не ОСОБА_6 , а третій особі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, доводи прокурора щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, з рішенням слідчого судді останні ознайомилися лише 16 січня 2017 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Як вбачається з матеріалів провадження, Третій слідчий відділ управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 09 серпня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 упродовж вересня - жовтня 2016 року неодноразово висловлював пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище - старшому слідчому в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , у зв`язку із розслідуванням останнім кримінального провадження № 0002767, щодо надання йому неправомірної вигоди в сумі 200 тисяч доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 жовтня 2016 року становить 5 172 883 гри., за вчинення дій в його інтересах.

В подальшому 27 жовтня 2016 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи у службовому кабінеті № 293 Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України, за адресою м. Київ, вул. Кловський Узвіз. 36/1, ОСОБА_6 надав службовій особі, яка займає відповідальне становище - старшому слідчому ОСОБА_10 частину раніше запропонованої ним неправомірної вигоди в сумі 30 тисяч доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 жовтня 2016 року становить 767 441,04 грн., за вирішення останнім питання щодо повернення вилученого під час обшуку 29 березня 2016 року, у кримінальному проваджені 0002767 від 16 грудня 2015 року мобільного телефону ІРНОNЕ 6, мисливського карабіну Форт 202 та 191,7 кг каміння незаконно видобутого бурштину, шляхом заміни на каміння бурштину такої ж ваги дрібних фракцій, які не становлять значної цінності. За вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_6 було одразу затримано в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, при цьому 28 жовтня 2016 року йому повідомленого про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України та наступного дня обрано запобіжний захід тримання під вартою.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено в період 27 28 жовтня 2016 року обшук, у ході проведення якого вилучено готівкові грошові кошти в сумі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень та 260 000 (двісті шістдесят тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_6 та джерело походження яких, на даний час перевіряється під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування зазначає, що факт виявлення під час обшуку вищезазначених значних сум готівкових грошових коштів у національній та іноземній валюті може свідчити про наявність джерел нелегального доходу ОСОБА_6 та засобів, які він міг спрямовувати для пропозиції і надання неправомірної вигоди службовим особам Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з метою повернення раніше вилученого майна та уникнення кримінальної відповідальності.

Допитана, як свідок дружина підозрюваного ОСОБА_11 вказала, що сейф, в якому знаходились вилученні під час обшуку 27 жовтня 2016 року за адресою АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 330000 (триста тридцять тисяч) гривень та 260000 (двісті шістдесят тисяч) доларів США, належать її чоловіку ОСОБА_6 .

Крім того, відомості про належність вилучених грошових коштів іншим (третім) особам органу досудового розслідування, як в ході обшуку, так і під час досудового розслідування кримінального провадження не надавались, а тому надання документів про належність цих грошових коштів іншим (третім) особам свідчать про намагання підозрюваного уникнути накладення арешту на його майно і, відповідно, можливої конфіскації майна.

В органу досудового розслідування наявні достатні, обґрунтовані підстави вважати належність вищезазначених вилучених коштів підозрюваному ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року накладено арешт на грошові кошти в сумі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень та 260 000 (двісті шістдесят тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_6 та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року в задоволенні апеляційної скарги адвоката підозрюваного ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року про накладення арешту на грошові кошти в сумі 330 000 (триста тридцять тисяч) гривень та 260 000 (двісті шістдесят тисяч) доларів США - відмовлено.

29 грудня 2016 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року .

03 січня 2017 року старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодження прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти в сумі 330 000 гривень та 260 000 доларів США, які належать ОСОБА_6 та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В той же день ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0002079, про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, прокурора та, дослідивши додані до клопотання матеріали, прийшов до правильного висновку, що існують достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою конфіскації майна, як виду покарання.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 .
Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також і доводи сторони захисту щодо порушення презумпції невинуватості та приналежність згаданих грошових коштів третій особі.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що слідчим порушено строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_6 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається, а мотиви, з яких представник власника майна просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є достатніми і такими, що визначені законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене 27 28 жовтня 2016 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 330 000 гривень та 260 000 доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/614/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1