Дата документу Справа № 334/1594/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/312/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/1594/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 розмірів мінімальної заробітної плати, що складає 128 000 гривень.

Строк тримання ОСОБА_8 під вартою відрахувати з 14 березня 2017 року з 00 години 50 хвилин.

Термін дії ухвали закінчується 13 травня 2017 року о 00 годині 50 хвилин.

Згідно зі змістом судового рішення, 14.03.2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов до висновку, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування і суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому, застосування відносно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, вважається неможливим оскільки, інший запобіжний захід не забезпечить цілей кримінального провадження.

Згідно із ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні вказаного судового рішення та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України обрав розмір застави у відповідності до закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що, обираючи запобіжний захід, суд не врахував та не надав оцінки сімейному стану ОСОБА_8 , а саме: в нього є син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_11 , для якого ОСОБА_8 є вітчимом, мати-пенсіонерка ОСОБА_12 . Під час розгляду клопотання було встановлено, що ОСОБА_8 страждає захворюванням, яке виключає можливість тримання його у слідчому ізоляторі.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про обрання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_8 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, оцінено сукупність обставин, а саме те, що ОСОБА_8 , може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , його репутацію, наявність не знятих та не погашених судимостей, що у своїй сукупності не дали слідчому судді підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, вказав про наявність ризиків і обрав запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції захисника про наявність у ОСОБА_8 захворювання, яке виключає можливість тримання його у слідчому ізоляторі нічим не підтверджені, а тому носять характер припущень, а наявність дітей і матері-пенсіонерки не є безумовною підставою для обрання іншого запобіжного заходу ніж той, який був обраний слідчим суддею, і на правильність висновків слідчого судді не впливають.

При цьому слід зауважити, що суд на даному етапі провадження на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. ЄСПЛ зазначив: "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4