Ухвала іменем україни 04 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 .

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року засуджено:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

- за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Приватінвест» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16219 грн. 86 коп.
Апеляційний суд м. Києва зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасував, постановив новий вирок від 05 вересня 2016 року, яким засудив останнього: за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, 24 вересня 2014 року, займаючи посаду продавця консультанта ТОВ «Приватінвест» та відповідно до «Посадової інструкції продавця-консультанта» забезпечував зберігання ввірених йому торгово-матеріальних цінностей, документації та печаток і штампів, маючи злочинний намір, направлений на привласнення товарно-матеріальних цінностей, які належать ТОВ «Приватінвест», оформив товарну накладну №РТРУ00076892 від 24 вересня 2014 року на замовлення двох ноутбуків марки «Lenovo Idea Pad B590G» від ТОВ «Укрспецтепло» на загальну суму 10998 грн. на ім`я клієнта «Катерину», після чого здійснив видачу обладнання шляхом переміщення з основного складу на склад магазину «Брейн», що по вул. Гетьмана, 13 в м. Києві, де особисто отримував вказане комп`ютерне обладнання.

Отримавши можливість самостійно розпоряджатись ввіреним йому майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 передав товарно-матеріальні цінності замовнику ТОВ «Укрспецтепло», а отримані грошові кошти у розмірі 10998 грн. до каси підприємства не здав, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Приватінвест» матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне привласнення товарно-матеріальних цінностей, що належать ТОВ «Приватінвест», оформив товарну накладну №РТРР00272530 від 29 жовтня 2014 року на замовлення ноутбуку марки «Lenovo Idea Pad B590G» від ТОВ «Укрспецтепло» на суму 5221 грн. 86 коп. на ім`я клієнта «Катерину», після чого здійснив видачу обладнання шляхом переміщення з основного складу на склад магазину «Брейн», що по вул. Гетьмана, 13 в м. Києві, де особисто отримував вказане комп`ютерне обладнання.

Отримавши можливість розпоряджатись ввіреним йому майном самостійно, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 передав товарно-матеріальні цінності замовнику ТОВ «Укрспецтепло», а отримані ним грошові кошти у розмірі 5221 грн. 86 коп. до каси підприємства не здав, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Приватінвест» матеріальну шкоду на вказану суму.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинам та його особі через суворість та просить застосувати до нього положення статей 75, 76 КК. В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що апеляційний суд не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про його особу й обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим, на його думку, безпідставно зробив висновок про неможливість застосування до призначеного йому покарання положень ст. 75 КК.
На касаційну скаргу від представника потерпілого ТОВ «Приватінвест» директора ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він просить скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК, та правильність кваліфікації його дій засудженим у касаційній скарзі не оскаржується.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочинам та його особі через суворість колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно зі ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційною скаргою представника потерпілого та дійшов обґрунтованого висновку про неправильне застосування цим судом кримінального закону, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є несправедливим внаслідок м`якості.
Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочинів та конкретні обставини їх вчинення, дані про особу засудженого (не працює, не зайнятий суспільно-корисною працею, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, завдану матеріальну шкоду не відшкодував) та обставини, які пом`якшують покарання щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
З огляду на викладене суд дійшов вірного висновку, що згадані обставини, які пом`якшують покарання у сукупності із встановленими позитивними даними про особу ОСОБА_6 , є підставами для призначення основного покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ст. 70 КК у близькому до мінімального розміру покарання, установленому санкцією більш тяжкого злочину.
Що стосується звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне застосування до засудженого положень ст. 75 КК та з наведенням належних мотивів правильно визнав вирок у цій частині незаконним.
Апеляційний суд при розгляді поданої представником потерпілого апеляційної скарги дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК. Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
За таких обставин слід визнати, що призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що у касаційній скарзі зазначає засуджений, та подальшого пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст. 438 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3