Справа № 308/5869/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.07.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , власниці автомобіля марки «Хюндай Санта Фе» НОМЕР_1 ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11-сс/777/373/2017 за клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, в якому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2017.
Необхідність арешту майна в клопотанні вмотивована метою забезпечення можливої конфіскації майна, передбаченої санкцією ч.3 ст. 368 КК України, а також метою запобігання його прихованню, пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню та відчуженню, як речових доказів.
Окрім цього ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що 790 пачок цигарок були заздалегідь підготовлені з метою провокації злочину і він не має до них відношення.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали і апеляційних скарг, пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них прокурора, дослідив повідомлення ОСОБА_6 про підозру, протокол огляду місця події, доданий до нього відеозапис, провів судові дебати, перевірив матеріали провадження і дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_6 до часткового задоволення, з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Частиною другою цієї статті передбачено можливість арешту майна з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Частиною п`ятою статті 170 КПК України передбачено також можливість накладення арешту на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з ч.2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Під іншим володінням особи, як зазначено у ч.2 ст.233 КПК, розуміються об`єкти, до яких віднесено і транспортний засіб, який знаходиться у володінні особи. Частиною першою цієї статті передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, окрім як у невідкладних випадках, пов`язаних з урятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
У наданих слідчому судді і Апеляційному суду матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про дозвіл на огляд або обшук автомобіля марки «Хюндай Санта Фе» НОМЕР_1 немає. У протоколі огляду місця події, в якому описано і огляд вказаного транспортного засобу, зазначено, що ОСОБА_6 «на прохання слідчого продемонстрував для огляду багажне відділення та салон автомобіля». Факту надання ОСОБА_6 або ОСОБА_7 будь-кому добровільної згоди на огляд цього автомобіля в протоколі огляду або окремому документі не зафіксовано.
Окрім цього, зі змісту повідомлення ОСОБА_6 про підозру вбачається, що він після отримання від ОСОБА_13 обумовленої неправомірної вигоди був затриманий працівниками поліції. Ця обставина підтверджена даними протоколу огляду місця події і прокурором у судовому засіданні. Апеляційний суд вважає, що після затримання ОСОБА_6 демонстрацію ним для огляду багажного відділення та салону автомобіля «на прохання слідчого» вважати добровільною неможна.
Тому Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг про недопустимість протоколу огляду місця події від 20.06.2017 в частині огляду автомобіля марки «Хюндай Санта Фе» НОМЕР_1 , як джерела доказів.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст. 173 КПК, повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.
Ці вимоги кримінального процесуального закону прокурором і слідчим суддею додержані не в повній мірі.
Як убачається зі змісту клопотання, органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому що умисно, з корисливих мотивів, з використанням свого службового становища заступника начальника митного посту, поєднаним з вимаганням, знаючи про намір ОСОБА_13 перемістити через митний кордон України тютюнові вироби, забезпечив безперешкодне митне оформлення його автомобіля у порожнинах коліс якого останній розмістив 790 пачок цигарок, за що отримав від ОСОБА_13 обумовлену неправомірну вигоду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 368 КК України, після чого був затриманий працівниками поліції.
Встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно, зокрема гроші, які слугували предметом неправомірної вигоди, зразок фільтрувального паперу, три аркуші паперу зі змивами з долонь та з одягу ОСОБА_6 , аркуш паперу формату А4, 790 пачок цигарок марки «Київ», є його речовими доказами.
Ці відомості наданими слідчому судді і Апеляційному суду матеріалами кримінального провадження не спростовані, факт захворювання ОСОБА_7 підтверджено довідкою Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансеру (а.п.45).
Будь-яких даних, які давали б підстави вважати що ці гроші були предметом або об`єктом кримінального правопорушення, зберігають на собі його сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, прокурор слідчому судді і Апеляційному суду не надав.
Приймаючи до уваги обсяг підозри, повідомленої ОСОБА_7 , Апеляційний суд вважає, що арешт майна, зазначеного в клопотанні, є неспіврозмірним обмеженням його прав і призведе до наслідків, які суттєво позначаться на законних інтересах членів його родини: хворої дружини, двох дітей і матері інваліда ІІІ групи.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
В решті ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2017 залишити без змін.
Копії ухвали надіслати прокурору, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ..
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді: