Справа № 481/341/17
Провадж.№ 1-кп/481/60/2017
В И Р О К
іменем України

04.05.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 10.03.2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше судимого 27.07.2015 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 02 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6
встановив :
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна ( крадіжку), за таких обставин :

09.03.2017 року приблизно о 17:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 зайшов у магазин «EVA» який розташований за адресою: вул.Гагаріна, 07, м. Новий Буг, Миколаївської області, де помітив на полиці засоби гігієни для чоловіків. В цей момент у ОСОБА_3 виникло бажання таємно викрасти касети з картриджами для гоління «Gillette MACH 3». Діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, скориставшись відсутністю працівників магазину та покупців, ОСОБА_3 з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу до нього, розірвав пачку та витягнув з неї касету, в якій знаходилось 04 картриджа для гоління «Gillette MACH 3» і поклав викрадену касету до кишені своєї куртки і вийшов із приміщення магазину. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій особі ТОВ «РУШ» магазин «EVA» № 1010 матеріальні збитки на загальну суму 229 (двісті двадцять дев`ять ) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

03 травня 2017 року під час судового розгляду у кримінальному провадженні була укладена угода між потерпілою стороною ТОВ «РУШ» магазин «EVA» № 1010, інтереси якої представляє ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 про примирення, згідно якої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 229 гривень. Сторонам зрозумілі наслідками укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, обвинувачений повністю відшкодував матеріальний збиток потерпілій особі і та в свою чергу не має до обвинуваченого жодних претензій. Крім того, сторони даної угоди узгодили міру покарання, а саме покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, визнав. Суду пояснив, що уклав угоду без будь-якого примусу, йому зрозумілі права, передбачені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення угоди про примирення, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення та покарання, яке буде призначене йому на підставі укладеної угоди, з мірою покарання узгодженою з потерпілою стороною погодився, на розгляді справи в загальному порядку не наполягав. Просив суд затвердити досягнуту угоду.

Представник потерпілого ОСОБА_5 по справі запевнла суд, що угоду про примирення між ТОВ «РУШ» магазин «EVA» № 1010 та обвинуваченим досягнуто добровільно, їй зрозумілі наслідки укладення угоди про примирення, передбачені п.2 ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, з мірою покарання узгодженою з обвинуваченим погодилася. Просила суд затвердити досягнуту угоду.

Прокурор висловив думку про не можливість затвердження угоди, оскільки її умови не відповідають вимогам закону. А саме оскільки даний злочин був вчинений під час випробування, то це говорить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Статтею 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вивчивши зміст угоди, допитавши обвинуваченого та представника потерпілого, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає положенням ст. 471 КПК України, укладена стосовно кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до категорії середньої тяжкості, сторонам зрозумілі положення ст.ст. 394, 424, 476 КПК України та обмеження у зв`язку з затвердженням вказаної угоди на досягнутих в ній умовах, міра покарання визначена сторонами угоди у відповідності до санкції ч.1 ст. 185 КК України є обґрунтованою.

Щодо заперечень прокурора в затверджені угоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 11,12,20 Постанови Пленуму ВССУ України від 11.12.2015р. №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК України.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України, Сторони угоди не є фахівцями в галузі права, вони лише визначають міру покарання щодо даного кримінального правопорушення, як це передбачено КПК України, та відповідно до ст. 471 КПК України не зобов`язанні зазначати остаточну міру покарання. Отже, якщо обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК. України.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки угодою про примирення узгоджено покарання у виді штрафу, то, відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України, воно складенню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для примирення, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Як обтяжуючу покарання обставину суд враховує рецидив злочину.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує щире каяття, та наявність ряду тяжких, невиліковних хвороб які має ОСОБА_3 , про що підтвердження мається у матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Цивільний позов по справі не заявлений.

У кримінальному проваджені судових витрат не має.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України суд,

ухвалив:
Угоду про примирення, укладену 03 травня 2017 року між потерпілою особою ТОВ «РУШ» магазин «EVA» № 1010, інтереси якої представляє ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 10.03.2017 року - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 27.07.2015 року відносно ОСОБА_3 - виконувати самостійно відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України.

Речовий доказ по справі - залишити потерпілій особі за належністю.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України або до суду, яким затверджено угоду з підстав невиконання угоди протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя: