АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/359/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/789/61/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря- ОСОБА_5

прокурора- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 07 березня 2017 року за №0000061, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
06 березня 2017 року працівниками БДР Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області в м. Бережани Тернопільської області на вул. С. Бандери зупинено автомобіль марки ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , на кузові якого знаходився камінь в кількості близько 4 тонн, на який водій не пред`явив документи.

07 березня 2017 року відомості по даному факту внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000061 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

09 березня 2017 року слідчий СВ Бережанського ВП ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_9 звернувся до Бережанського районного суду Тернопільської області з клопотанням про арешт автомобіля марки ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 ; породи каменю вапняку вагою 4, 7 тонни та на два фрагменти кам`яної породи вапняку, що вилучені в ході огляду місця події 07 березня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді, клопотання слідчого СВ Бережанського ВП ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_9 задоволено частково в частині накладення арешту на 4, 7 тонни породи каменю вапняку та на два фрагменти кам`яної породи вапняку, а в частині накладення арешту на автомобіль відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування ухвали слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року року як незаконної та просить постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на автомобіля марки ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 ; породи каменю вапняку вагою 4, 7 тонни та на два фрагменти кам`яної породи вапняку.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при вирішення питання про арешт майна, яке використовувалось для транспортування незаконно видобутих корисних копалин, слідчим суддею Бережанського районного суду зроблено помилковий висновок, що автомобіль марки ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 , яким перевозився камінь, не є знаряддям злочину. Також вважає необґрунтованою відмову у задоволенні клопотання про арешт майна з тих підстав, що водій вищевказаного транспортного засобу не є його власником.

Вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та користувача майна з метою запобігання зникнення, втрати або пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви щодо незаконності рішення суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити клопотання слідчого СВ Бережанського ВП ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт майна;дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, що виходячи з наступного.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про арешт майна, у відповідності до ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як слідує з ухвали слідчого судді Бережанського районного суду від 10 березня 2017 року мотивом прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого в частині арешту автомобіля марки ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 слугувало те, що особі, яка керувала транспортними засобами, про арешт якого ставилось питання, підозра чи обвинувачення не пред`явлено, а особа, яку виявлено на місці вчинення кримінального правопорушення, не є власником транспортного засобу, про арешт якого ставиться питання.

Окрім того, в матеріалах провадження відсутні докази наявності матеріальної шкоди та не визначено розмір заподіяних збитків.

Колегія суддів вважає, що доводи наведені судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна є належним чином мотивовані та обґрунтовані з урахуванням вимог кримінального процесуального закону, що регламентує підстави для арешту майна.

Зокрема, судом встановлено, що власником автомобіля ЗІЛ ММЗ д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 є його користувачем. Проте, жоден з них не є підозрюваним чи обвинуваченим по даному кримінальному провадженні.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про розмір заподіяних збитків і не визначена вартість майна, про арешт якого ставиться питання, яка, у відповідності до ч.4 ст.171 КПК України, повинна бути співрозмірною з розміром шкоди, завданої злочином.

Також колегія суддів враховує, що згідно ч.3 ст.132 КПК України, яка регламентує загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, застосування арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як слідує з клопотання слідчого про арешт майна, поданого до місцевого суду, у вказаному процесуальному документі не наведено жодних аргументованих доводів щодо наявності обставин визначених ч.3 ст.132 КПК України, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Не наведено таких доводів і прокурором в судовому засіданні.

Окрім того, виходячи із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування необхідно врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, що в даному випадку слідчим у кримінальному провадженні не розглядалося.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що місцевим вірно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Бережанського районного суду від 10 березня 2017 року року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.132, 170-173, 404, 405,407, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року щодо клопотання старшого СВ Бережанського ВП ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_9 про арешт майна без змін.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2