Справа № 442/7727/16-к
Провадження № 1-кс/442/1285/2016
У Х В А Л А
26 грудня 2016 року м. Дрогобич

Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області від 29.07.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 01.07.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулась до суду із скаргою на постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 29.07.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 01.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, яку просить скасувати та направити справу на досудове розслідування.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2007 року було постановлено стягувати аліменти з ОСОБА_5 на утримання сина в розмірі ? частини від всіх видів заробітку. Вказує про те, що оскаржувана постанова є незаконною оскільки слідчим не вживались всі відповідні слідчі дії, які передбачені КПК України, поверхнево проводилось досудове розслідування, а тому вважає, що така постанова повинна бути скасованою.

В судове засідання скаржник не з`явилась, подала суду заяву у якій просила розглядати справу у її відсутності, просить суд її скаргу задоволити.

В судове засідання слідчий Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області постанова якого оскаржується та процесуальний прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури Львівської області не з`явились, а тому відповідно до норм ст. 306 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Дослідивши докази надані особою, яка подала скаргу, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Судом встановлено наступні обставини.
Слідчим Дрогобицького ВП ГУЕП у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 01.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України

Постановою слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області від 29.07.2016 року ОСОБА_4 дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

В обґрунтування постанови слідчий Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області покликається на те, що 30.06.2015 року в СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області поступили матеріали від ОСОБА_3 про те, що її чоловік ОСОБА_6 не виконує рішення суду по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина 2000 року народження.

Одночасно зазначає, що в ході проведення досудового розслідування допитано представника ОСОБА_5 згідно довіреності № 322 та № 333, який повідомив, що 3 листопада місяця 1999 року ОСОБА_5 періодично перебуває за межами території України в Королівство Іспанія. 3 11.04.2011 року по даний час з ОСОБА_5 на території України стягуються аліменти як з безробітного 1/3 частини з середньомісячної заробітної плати по регіону на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оплата аліментів ОСОБА_5 , проводиться у повній мірі згідно виконавчого листа При здійсненні оплат стороною боржника до відділу ДВС Дрогобицького та Трускавецького МРУЮ подаються відповідні заяви з долученими квитанціями про сплату аліментів подеколи в більших розмірах. Разом з тим при неврахуванні вищеозначених сум державними виконавцями були проведені розрахунки від 27.02.2013 року за період 06.10.2009 р. по 27.02.2013 року; від 12.08.2013 року в період 01.06.2013 року по 12.08.2013 року; від 14.04.2014року за період 11.04.2011 року по 14.04.2014 року в яких зазначалося, що у ОСОБА_5 відсутня заборгованість по аліментах, а в деяких зазначено переплату.

Одночасно слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування не здобуто будь-яких доказів, які б вказували на злісне ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду, а також те, що ОСОБА_5 має прямий умисел не сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти.
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Однак суду не надано доказів про самостійне прийняття відповідного рішення слідчим.
Судом встановлено, що на час реєстрації повідомлення скаржника про вчинене кримінальне правопорушення досудовим слідством було встановлено наявність правових підстав для цього, однак суду не надано доказів того, що вказані підстави перевірено у встановлений законом спосіб і ухвалено висновок про відсутність події злочину чи його складу.
Одночасно слідчим суддею приймаються до уваги обставини, які викладені у скарзі, а матеріали кримінального провадження, яке надано слідчому суді не містять їх спростування.
Слідчим суддею встановлено під час розгляду даної справи, що під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню містяться неточності та існують суперечності, вони слідчим не були усунені у відповідності із вимогами КПК України.
Крім цього, слідчим не вчинено жодних дій щодо всебічно, повно і неупереджено дослідження обставини кримінального провадження, не допитано інших осіб, які б ствердили чи заперечили спірні обставини з якими не погоджується ОСОБА_3 .

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження її мотивувальна частина не відповідає вимогам п. 2 ч.5ст.110 КПК України.
Висновки слідчого в цій постанові, до яких він дійшов, а саме: про необхідність закриття даного кримінального провадження не мотивовані, аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів ним не наведено і не обгрунтовано, обставини, на які вказує скаржник не встановлено, не надано їм правову оцінку, не спростовано доводи скаржника щодо фактичних обставин, в зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вказана постанова не відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.
Європейський суду з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії" (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини" (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, "Ґюль проти Туреччини" (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
За вказаних обставин досудовим слідством не спростовано обґрунтування скарги, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 29.07.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 01.07.2015 року - скасувати.

Матеріали кримінального провадження 0001351 від 01.07.2015 року скерувати до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1