Справа № 395/1094/16-к
Провадження № 1-кп/395/6/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року м. Новомиргород
Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , секретаря судового засідання ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000221 від 29.04.2016 р., стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично проживає по АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з базовою вищою освітою, пенсіонер, одружений, раніше не судимий,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Суд визнав доведеним, що 29 квітня 2016 року близько 18 години обвинувачений ОСОБА_9 перебував на подвір`ї свого домоволодіння по АДРЕСА_2 .

В цей час у його дружини ОСОБА_10 виникла сварка із сусідкою, потерпілою ОСОБА_4 , під час якої обвинувачений ОСОБА_9 , проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, підійшов та схопив правою рукою за зовнішню лодижку лівої гомілки та відштовхнув від себе вказану потерпілу, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_4 упала на бетонне покриття підсобного приміщення.

В результаті падіння потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої лодижки правої гомілки з розривом міжголінкового сіндесмоза та підвивихом ступні ззовні, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_11 потрібно визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за ознаками: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 власну вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав повністю і пояснив, що між його дружиною ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_4 виникла сварка, під час якої потерпіла ображала його жінку. Він відігнав палкою курей, а потім сказав потерпілій ОСОБА_4 , щоб вона не чіпала його дружину.

Оскільки потерпіла ОСОБА_4 пригнула його голову до низу та стала бити основою долоні по потилиці, він лише схопив її за ноги.

Стверджує, що особисто взагалі не бив потерпілу ОСОБА_4 , а також не вчиняв жодних дій, що могли б призвести до її падіння та до спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Вважає, що потерпіла ОСОБА_4 одержала вищезгадані тілесні ушкодження внаслідок падіння з власної необережності, бо була п`яна.
Наполягає, що потерпіла ОСОБА_4 самостійно сплигнула з погреба і підвернула собі ногу.

Суд відкидає заперечення обвинуваченого, оскільки вони непослідовні, нелогічні та суперечать зібраним у справі доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_4 підтвердила у суді, що дружина обвинуваченого ОСОБА_13 затіяла з нею сварку на побутовому ґрунті і стала ображати. У відповідь вона також стала ображати свідка ОСОБА_14 . Тоді дружина обвинуваченого тричі ударила її дерев`яною палицею діаметром близько 2 см і довжиною більше метра. Коли вона відібрала у вказаного свідка палку, ОСОБА_13 стала кидати в неї уламки цегли, проте їй не вдалося у неї попасти. У цей час до них наблизився обвинувачений ОСОБА_9 та двічі ударив її дерев`яною палкою по ногах. Коли вона відібрала у нього вказану палку, обвинувачений ОСОБА_9 обхопив її руками за обидві ноги і став прикладати зусилля, щоб повалити на бетонний дах погреба. Захищаючись від нападу обвинуваченого ОСОБА_5 , вона спочатку двічі ударила його відібраною палкою по спині, а потім стала відштовхувати обвинуваченого від себе, щоб звільнитися. Тоді свідок ОСОБА_13 підбігла до них і штовхнула потерпілу у ногу. Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 продовжував утримувати її за ноги, прикладаючи зусилля, щоб повалити, вона внаслідок цих дій та від поштовху свідка ОСОБА_10 упала на бетонний дах власного погреба. Обвинувачений ОСОБА_9 і далі утримував її ноги, позбавляючи можливості піднятися, а свідок ОСОБА_13 , взявши уламок цеглини, тричі ударила її по нозі. Побачивши це, обвинувачений ОСОБА_9 сказав, що з неї (потерпілої) досить і вони пішли з місця події. Внаслідок спільних умисних дій обвинуваченого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_10 їй було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Наполягає у суді, що була твереза, бо взагалі не вживає спиртні напої.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тому суд відкидає показання потерпілої ОСОБА_4 у тій частині, що начебто підтверджують факти умисного завдання побоїв обвинуваченим ОСОБА_15 потерпілій ОСОБА_4 , а також скоєння обвинуваченим ОСОБА_15 умисного кримінального правопорушення, в якому обвинувачення йому не висувалось, у співучасті зі свідком ОСОБА_12 , стосовно котрої обвинувачення у цьому кримінальному провадженні також не висувалось.

Водночас суд прийшов до висновку, що показання потерпілої ОСОБА_4 в частині спричинення їй тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_5 знайшли підтвердження в ході судового розгляду, бо повністю узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, потерпіла ОСОБА_4 двічі під час проведення слідчого експерименту 13.07.2016 р. та 11.08.2016 р. продемонструвала в присутності понятих обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_15 (а. с. 97-103, 107-113)

До того ж за висновками судово-медичного експерта середньої тяжкості тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_4 виникли в результаті підвертання ступні зовні, не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту, не могли бути спричинені власноручно, не могли виникнути від локальної травматичної дії та їх спричинення при обставинах, вказаних потерпілою під час слідчого експерименту 13.07.2016 р., не виключається (а. с. 92-94, 104-105)

Окрім цього, у долучених до матеріалів досудового розслідування медичних документах та висновках експерта відсутні дані про перебування потерпілої ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 78-79).

Тому суд відкидає заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 як такі, що не підтверджуються належними і допустимими доказами у справі.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила у судовому засіданні, що між нею та потерпілою ОСОБА_4 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої потерпіла образила її нецензурними словами. У відповідь вона стала ображати потерпілу ОСОБА_4 . Коли потерпіла стала відсувати її сітку, вона кілька разів махнула в її бік лозиною. Тоді потерпіла ОСОБА_4 вискочила на бетонний дах власного погреба і знову стала валити сітку. Коли до них підійшов обвинувачений ОСОБА_9 і зробив зауваження потерпілій ОСОБА_4 , та повалила його на бетонний дах погреба і стала бити основою долоні по голові. Оскільки обвинувачений ОСОБА_9 тримав потерпілу ОСОБА_4 за ногу, вона з власної необережності упала і стала скаржитися на біль у руці.

Категорично стверджує, що особисто вона потерпілу ОСОБА_4 не била, не штовхала і тому взагалі непричетна до заподіяння їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_10 у тій частині, що буцімто її чоловік, обвинувачений ОСОБА_9 , не причетний до заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , оскільки вказаний свідок заінтересований в результатах розгляду справи.

Водночас суд вважає показання свідка ОСОБА_10 , що обвинувачений ОСОБА_9 тримав потерпілу ОСОБА_4 за ногу і після цього потерпіла упала на бетонний дах погребу, правдивими, бо вони узгоджуються з вищенаведеними іншими доказами у справі.

Свідок ОСОБА_16 пояснив у суді, що потерпіла ОСОБА_4 зателефонувала йому та попросила терміново приїхати до неї додому. У подальшому вона розповіла, що обвинувачений ОСОБА_9 та його дружина ОСОБА_13 спочатку побили її палкою, а потім звалили на бетонний дах погреба, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Свідок також підтвердив у судовому засіданні, що на прохання потерпілої ОСОБА_4 допомагав їй у веденні домашнього господарства: скошував леваду, загрібав та перевозив, за що одержував по 100-150 грн.

Окрім цього, потерпіла відшкодовувала йому вартість бензину. Його дружина також надавала допомогу потерпілій ОСОБА_4 у веденні домашнього господарства за гроші.

Йому відомо, що потерпіла ОСОБА_4 внаслідок спричинених тілесних ушкоджень була змушена наймати й інших людей для господарювання.
Свідок ОСОБА_17 підтвердила у суді, що внаслідок одержаних тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_4 не могла здійснювати господарську діяльність у власному домоволодінні. Тому вона не менш як півтора місяця поралася у неї по господарству та щодня одержувала за це прибуток у розмірі 70-75 грн.

Показання потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у суді також підтверджуються іншими письмовими доказами у справі:

протоколом огляду місця події від 29.04.2016 р. та фото таблицями до нього, під час якого було виявлено та вилучено на погребі, що розташований на території домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 , дерев`яну палицю довжиною 1 м (а. с. 69-71);

протоколом огляду місця події від 29.04.2016 р. та фото таблицями до нього, в ході якого було виявлено та вилучено поблизу підсобного приміщення, що розташоване на території домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_5 , предмет, схожий на дерев`яну палицю (а. с. 81-86);

згідно висновку судово-медичної експертизи № 71 від 18.07.2016 р. потерпілій ОСОБА_4 було завдано тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої лодижки правої гомілки з розривом міжголінкового сіндесмоза та підвивихом ступні ззовні, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а. с. 92-95).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу суд враховує ступінь тяжкості вказаного кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого ОСОБА_5 , бо під час судового розгляду справи не було встановлено обставин, які пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання зарекомендував себе позитивно, досягнув пенсійного віку.

Згідно санкції ст. 128 КК України необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до приписів:

ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обвинувачений ОСОБА_9 досягнув пенсійного віку.

ч. 3 ст. 56 КК України Громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

ч. 2 ст. 57 КК України Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

ч. 3 ст. 61 КК України Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - Суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав … повинен … постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Тому потрібно прийняти рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання.

Під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_4 пред`явила цивільний позов, який підтримала у ході судового розгляду справи, про відшкодування витрат на лікування, транспортних витрат, завданих матеріальних збитків на загальну суму 6.624,10 грн., а також моральної (немайнової) шкоди у розмірі 10 тис. грн., бо вказані збитки та шкода були спричинені з вини обвинуваченого ОСОБА_5 внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_9 у суді не визнав позов повністю, бо вважає себе непричетними до заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши згадані показання та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, висновки експерта, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з приводу відшкодування витрат на лікування, транспортних витрат, завданих матеріальних збитків на загальну суму 6.624,10 грн. повністю, а також стосовно заподіяння моральної (немайнової) шкоди частково з таких підстав.

Суд визнав обвинуваченого ОСОБА_11 винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Внаслідок одержаних тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_4 була змушена витратити 205,17 грн. на придбання медикаментів, а також 100 грн. на транспортні послуги, щоб потрапити до лікувального закладу.

Маючи у господарстві 2 корови, 2 телят та 2 кози, потерпіла ОСОБА_4 була змушена оплачувати послуги іншим особам по догляду за її господарством із розрахунку 50 грн. щодня протягом 90 днів.

Окрім цього, вона сплатила 450 грн. за просапування городу і 600 грн. за скошування трави на леваді.

Оскільки особи, що надавали їй допомогу, приїздили та від`їздили на автомобілі, вона понесла транспортні витрати у сумі 1.068,93 грн.

Окрім показань потерпілої, ці обставини підтверджуються:

показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , котрі особисто надавали таку допомогу потерпілій, а також їм відомо про інших осіб, котрі працювали за гроші у господарстві потерпілої ОСОБА_4 ;

письмовими доказами у справі:

актом обстеження матеріально-побутових умов життя потерпілої ОСОБА_4 від 24.05.2016 р., що посвідчує наявність корів, телят, кіз у її господарстві;

довідкою про склад сім`ї потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якої вона проживає самотньо;

фіскальними чеками з приводу придбання медикаментів та бензину, квитанцією до прибуткового касового ордеру РТМО «Новомиргородське» про сплату коштів (а. с. 10, 11, 12, 13).

Тому позов у частині відшкодування витрат на лікування, транспортних витрат, завданих матеріальних збитків на загальну суму 6.624,10 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім цього, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_4 зазнала моральних і фізичних страждань внаслідок вчинення інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_15 , бо їй були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, також суттєво був порушений її звичний спосіб життя протягом тривалого проміжку часу.

Тому розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння відповідача, ступеню тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, моральних і фізичних страждань позивача, а також інших (перелічених вище) негативних наслідків.

Таким чином, суд відкидає заперечення обвинуваченого та вважає за доцільне стягнути 5 тис. грн. моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_4 .

У решті позову потрібно відмовити за його недоведеністю.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК України).

Оскільки під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, а в ході судового розгляду справи сторони ніяких клопотань з цього приводу не заявляли, суд вважає, що до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_20 обирати не потрібно.

На підставі наведеного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись ст. ст. 127-129, 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_21 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

На підставі приписів ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звільнити обвинуваченого ОСОБА_21 від покарання за ст. 128 КК України як особу, що досягла пенсійного віку.

Позов потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди задовольнити частково.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 6.624,10 грн. на відшкодування витрат на лікування, транспортних витрат, завданих матеріальних збитків, а також 5 тис. грн. моральної (немайнової) шкоди, тобто всього стягнути 11.624 (одинадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 10 коп.

В решті позову відмовити за його недоведеністю.

Речові докази, після набрання вироком законної сили: дві дерев`яні палиці, що були вилучені з домоволодінь потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 і знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області, знищити.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_20 , не обирати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами та потерпілою до апеляційного суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:
суддя ОСОБА_22
Згідно з оригіналом:

суддя ОСОБА_23