Справа № 344/2831/17
Провадження № 1-кп/344/337/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого завідувачем кафедри Східноєвропейського університету економіки і менеджменту, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 425 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин вчинено за наступних обставин

Так, ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, на яку покладено функції забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, під час перебування на посаді начальника зв`язку - начальника відділення зв`язку штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у період з 01.10.2015 по 28.11.2016, перебуваючи на військовій службі у службі зв`язку військової частини ПП НОМЕР_1 , під час її розміщення в у АДРЕСА_3 , а також ряді населених пунктів району антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, внаслідок відсутності контролю за станом закріпленого за ним військового майна та неналежної організації його зберігання, недбало ставлячись до служби та покладених на нього функціональних обов`язків, не вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення збереження та обліку прийому-видачі військового майна, не здійснював на належному рівні перевірку наявності вказаного майна та не забезпечив його охорону, що спричинило виникнення нестачі військового майна у вигляді 10 портативних цифрових радіостанцій DР4400, 7 портативних цифрових радіостанцій DР4400, 1 зарядного пристрою до радіостанції короткохвильової МРК-9600-МР002 та 11 телефонних апаратів ТА-57У, загальною вартістю 186475, 68 грн., заподіявши таким чином державі істотну шкоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 22 лютого 2017 року просив затвердити.

Захисник обвинуваченого підтримав думку свого підзахисного.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_6 під час розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (ч.3 ст. 425 КК України) та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_6 , є обґрунтованим і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.3 ст. 425 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_6 вчинив недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що ґрунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання відсутні, що відповідає як закону, так і фактичним даним кримінального провадження.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно, працює завідувачем кафедри Східноєвропейського університету економіки і менеджменту, одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання в межах санкції ч.3 ст.425 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_6 за ч.3 ст.425 КК України є правильною, а запропоноване угодою покарання також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, санкції ч.3 ст. 425 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділом ІІІ вказаної Рекомендації та практикою Європейського Суду з прав людини щодо її застосування, ст.ст. 314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 22 лютого 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 про визнання винуватості - затвердити.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.425 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_9