печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року
Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку у кримінальному провадженні №0005550 від 19.08.2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м, Ківельці Волинської області, громадянина України, українця, освіта вища, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И В :
03.08.2016 року приблизно в 15:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Космо» за адресою: м. Київ, Печерська площа, 1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна взяв із торгового стелажа сироватку «Loreal Paris» вартістю 233 грн. 41 коп., яка належать ТОВ «СУМАТРА-ЛТД». Вказану сироватку ОСОБА_7 заховав під одяг, в який він був вдягнутий, після чого вийшов з приміщення магазину, не розплатившись за товар, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисним діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Крім того, 19.08.2016, близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Космо» за адресою: м. Київ, Печерська площа, 1, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв із торгового стелажа очищувальне молочко «Danielle Laroche» вартістю 85 грн. 45 коп. та очищувальний тонік «Loreal Paris» вартістю 56 грн. 11 коп., а всього на загальну суму 141 грн. 56 коп., які належать ТОВ «СУМАТРА-ЛТД». Вказану косметику ОСОБА_7 заховав під куртку, в яку він був вдягнутий, але в цей час був помічений співробітницею магазину ОСОБА_8 , яка зробила йому зауваження. ОСОБА_7 , розуміючи, що він діє відкрито, ігноруючи зауваження працівниці магазину, вибіг з магазину, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки був затриманий охоронцями та вказаною працівницею магазину.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисним діями, які виразились у закінченому замаху на грабіж, який не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
28.10.2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на те, що на час вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 виявив ознаки органічного ураження головного мозку травматичного ґенезу з помірним психоорганічним синдромом, епісиндромом, що істотно вплинуло на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку траматичного ґенезу з помірним психоорганічним синдромом, епісиндромом.
В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити.
Захисник та обвинувачений ОСОБА_7 проти задоволення клопотання не заперечували.
Розглядаючи питання застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.
Враховуючи досліджені судом обставини справи та докази, а також наявність у ОСОБА_7 захворювання органічного ураження головного мозку травматичного ґенезу з помірним психоорганічним синдромом, епісиндромом (згідно МКХ-10, шифр F 07.9), що підтверджується вищевказаним висновком експерта-суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними - отже ОСОБА_7 перебував у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України ОСОБА_7 не підлягає кримінальній відповідальності.
Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищевказане, а також висновок судово-психіатричного експерта № 198 від 18.10.2016 року суд вважає, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_7 (небезпечність для себе та інших осіб) є незначною.
У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п.39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК ; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК.
З огляду на викладене та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_7 , що можливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання ОСОБА_7 які, на переконання суду, мають вираз у його подальшому перебуванні в колі його родини, а також враховуючи те, що таке лікування може бути надано на умовах надання амбулаторної психіатричної допомоги.
Провівши у справі судове слідство та заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті внесеного клопотання, суд, керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 512, 513 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речовий доказ, а саме: очищувальне молочко «Danielle Laroche» та очищувальний тонік «Loreal Paris», що передано на працівнику магазину «Космо» ОСОБА_8 - залишити останній, як представнику власника майна.
Речовий доказ, а саме: диск з відеозаписом, що знаходиться при матеріалах кримінального провадження залишити зберігати там же.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 зднів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1