Справа № 192/3124/16-к
Провадження № 1-в/192/1946/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тернівка Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 червня 2013 року по 21 січня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 19.06.2013 року

Кінець строку: 17.05.2017 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.
В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, просив йому дати шанс виправитися.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в Солонянській ВК №21 знаходиться з 15 лютого 2014 року, відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований прибиральником відділення, до праці ставиться задовільно.

Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 9) на даний період часу засуджений має лише два заохочення у вигляді подяк, застосованих 22 жовтня 2014 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками ІІІ-го кварталу та 20 жовтня 2016 року за підсумками ІІ-го кварталу 2016 року.
Згідно характеристики, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та байдужість, приймає участь в організаціях виховних заходів, які проводяться в установі.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а 10 серпня 2016 року засуджений допустив порушення режиму у зв`язку з чим з ним було проведено співбесіду.
Але незважаючи на таку соціальну активність засудженого останнім часом, суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1