Провадження № 1-кс/761/8026/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна, ?
в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна.

Заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що старшим слідчим з ОВС ВКР СУ ФР МГУ ДФС ЦО з ОВП ОСОБА_8 проводиться розслідування у кримінальному провадженні № 0000351 від 30.11.2015 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 КК України, в рамках якого слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 17.02.2017 накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 10.06.2016 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважаючи, що ухвала про накладення арешту є не законною, не обґрунтованою та не вмотивованою, а накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не є стороною або учасником кримінального провадження, а вилучене майно не є предметом кримінального правопорушення, заявник просила скасувати арешт майна накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2017.

В судовому засіданні адвокати підтримали вимоги, викладені у клопотанні. Зазначили, що слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва 10.02.2017 виносилась ухвала, якою задовольнялась скарга про повернення тимчасово вилученого майна, що є предметом розгляду в даному клопотанні, втім слідчий ухвалу суду не виконав, у порушення вимог закону звернувся через півроку після вилучення спірного майна з клопотанням про накладення арешту, його клопотання було задоволено та у відсутності законних на це підстав накладено арешт на майно, що було вилучено за місцем проживання власників майна.

Слідчий ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання, вказуючи на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту була предметом розгляду суддів Апеляційного суду м.Києва, яка залишена без змін. Отже, підстав для скасування не вбачається.

Заслухавши доводи представників власника майна, слідчого, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

16.06.2016 за місцем проживання заявників було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 02.06.2016.

10.02.2017 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва задоволено скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зобов`язано старшого слідчого з ОВС СУ ФР ДФС України ОСОБА_8 повернути ОСОБА_7 , ОСОБА_6 майно, що вилучене під час проведення обшуку 16.06.2016, як тимчасово вилучене.

Достеменно знаючи про наявність такого судового рішення, слідчий ОСОБА_8 , який був присутнім під час розгляду скарги у судовому засіданні 10.02.2017, з порушенням строків, визначених ч.5 ст. 171 КК України, через більш як шість місяців звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на спірне майно, щодо якого вже було постановлене судове рішення про його повернення.

У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.02.2017 в рамках кримінального провадження № 320 151 001 100 00351 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 КК України накладено арешт на грошові кошти 1600 дол. США, 444250 грн., жорсткі диски, флеш накопичувачі, мобільні телефони та інше, що були вилучені під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Підставою для накладення арешту послугувало те, що постановою слідчого ОСОБА_8 від 10.02.2017 вказані речі визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження, відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, кошти отримані злочинним шляхом та використовувались для фінансування кримінального правопорушення.

За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

У відповідності до вимог, визначених ч.5 ст.171 КПК України законодавець визначив строк, протягом якого слідчий або прокурор можуть звертатись з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно протягом 48 годин після вилучення майна.

Втім, таких умов слідчим не було дотримано, з клопотанням про накладення арешту він звернувся більш ніж через 8 місяців.

Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підставою для накладення арешту послугувало те, що спірне майно визнане речовим доказом в рамках кримінального провадження, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, кошти отримані злочинним шляхом та використовувались для фінансування кримінального правопорушення.

Будь яких доказів на підтвердження обґрунтування таких тверджень, слідчим не надано, хоча з моменту вилучення майна пройшло більше року.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, підсумовуючи, слідчий суддя уважає, що при таких суттєвих ігноруваннях вимог закону, коли є судове рішення про повернення тимчасово вилученого майна, і при відсутності належного обґрунтування для подальшого застосування накладеного арешту, тривалості часу з моменту вилучення майна, відсутності даних про оголошення підозри конкретним особам, приходжу до висновку, що подальше застосування такого виду забезпечення кримінального провадження знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного згідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.02.2017 року.

Доводи слідчого з приводу того, що спірна ухвала була предметом перевірки судів апеляційної інстанції не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, належних доказів суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, ч.2 ст.167, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року, вилученого 10.06.2016 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в іноземній валюті 1 600 доларів США, 444 250 грн; печатки TOB «АГЕНЦІЯ ПРЕСТИЖ ПЛЮС», TOB «КОМПАНІЯ ПАЛЕОН», TOB «ЮНІВЕРСАЛ МОУШН ГРУП», TOB «ЕЛІОН», TOB «КМУ НИ ХАО МАУС», у кількості 5 шт.; жорсткий диск SeagatS/WWA4 K5G3Z чорного кольору у кількості 1 шт.; жорсткий диск Weastern Digital 1,5 TBS/WWMПУ03279390 у кількості 1 шт.; ноутбук Apple model A 1466 FMC 2630 Seria 1 Cl7 NMOPG0854 - 1 шт; чорнові записи на 31 аркушах; флеш накопичувач сірого кольору з надписом SeenDesk у кількості 1 шт.; мобільні телефони марок: Nokia сірого кольору ESW:037/10594777, Nokia чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , Iphone 4 чорного кольору,Nokia чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_2 , Nokia чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_3 , Nokia сірого кольору ІМЕІ: НОМЕР_4 , Nokia чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_5 , Nokia чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_6 ; податкова декларація про майновий стан і доходи ОСОБА_9 та додаток Ф2 на 3 арк.

Повний текст ухвали виготовлено 19.06. 2017.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: