Справа № 632/2196/16-к
провадження № 1-кс/632/44/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про часткове задоволення скарги
10 лютого 2017 р.м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

представника скаржника за довіреністю ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у місті Первомайський Харківської області скаргу юридичної особи державного підприємства «Зміївське лісове господарство» щодо бездіяльності слідчого стосовно не визнання потерпілим по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001057 від 17.11.2016 року, за фактом незаконної вирубки лісу за ознаками складу кримінального правопорушеннязлочину, передбаченого ст.246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2017 року уповноважена за посадою службова особа ДП «Зміївське лісове господарство» директор ОСОБА_6 звернулася до суду із скаргою у порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України щодо бездіяльності слідчого Первомайського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 , яка полягала у відсутності належного реагування у визначений КПК України строк на три заяви, направлені слідчому 30.11.2016 року, 14.12.2016 року та 17.01.2017 року, про визнання юридичної особи потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні як балансоутримувача лісових насаджень, які були незаконно вирубані.

В обґрунтування скарги ДП «Зміївське лісове господарство» вказало, що з боку слідчого в даному кримінальному провадженні не виконуються дії, які він повинен виконати відповідно до вимог діючого КПК України стосовно реагування на три заяви скаржника, тобто відсутнє прийняття процесуального рішення щодо або визнання або не визнання скаржника потерпілою стороною по вищевказаному кримінальному провадженню, що унеможливлює для скаржника можливість використати свої процесуальні права саме як потерпіла сторона, зокрема щодо подання доказів.

У судовому засіданні представник скаржника заявлену скаргу підтримала у повному обсязі, пояснивши, що слідчому-судді надані докази отримання слідчим по провадженню відповідних заяв з боку ДП «Зміївське лісове господарство», однак до цього часу жодної реакції з боку слідчого ОСОБА_4 на них немає, а тому представник скражника просить слідчого-суддю поновити порушені права даної юридичної особи та визнати ДП «Зміївське лісове господарство» потерпілою стороною у вищевказаному кримінальному провадженні.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги скарги не визнав, пояснивши, що не прийняття ним процесуального рішення відбулося через відсутність підтверджень необхідних повноважень щодо звернень скаржника стосовно призначення на посаду директора ДП «Зміївське лісове господарство» ОСОБА_6 , що унеможливлює для слідчого встановлення статусу вказаної особи. Також слідчий повідомив суд, що ним директору ДП «Зміїське лісове господарство» направлений лист за останнім його зверненням, де посадову особу скаржника було повідомлено, що він не надав документі на підтвердження своїх повноважень відповідно до вимог ст.50 КПК України. Окремо зазначив, що КПК 2012 року не передбачено винесення постанови про визнання, у тому числі юридичної особи, потерпілою стороною у відповідному кримінальному провадженні, вказаний факт визнається після допиту відповідної особи як потерпілого.

Прокурор доводи скарги також не визнала, пояснивши, що дії слідчого повністю узгоджуються з діючими нормами КПК України, під час досудового розслідування встановлено, що збиток був заподіяний державі, а тому підстав вважати, що права скаржника на даний час порушені неможливо.

Вислухавши представника скаржника, слідчого та прокурора, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

17.11.2016 року до ЄРДР внесено запис про скоєння кримінального правопорушення за №0001057, правова кваліфікація якого була визначена як ст.246 КК України, тобто незаконна вирубка ліса у кількості станом на день внесення даних до ЄРДР 163 дерев дуба, ясеня, які росли в кварталі №84 лісного масиву поблизу с. Паризьке Первомайського району Харківської області.

Станом на день розгляду скарги досудове розслідування триває, по ньому маються дві вказівки від 07.12.2016 року та від 31.01.2017 року заступника прокурора Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 з необхідністю проведення додаткових слідчих дій з відповідним строками виконання.

Слідчим суддею встановлено, що ДП «Зміївське лісове господарство» тричі зверталося до слідчого ОСОБА_4 із заявами про залучення скаржника як потерпілого у даному кримінальному провадженні:

- заява від 30.11.2016 року за вих. №852 направлена рекомендованим листом на адресу Первомайського ВП ГУНП у Харківській області 01.12.2016 року та отримана 03.12.2016 року;

- заява від 14.12.2016 року за вих. №885 направлена рекомендованим листом на адресу Первомайського ВП ГУНП у Харківській області 15.12.2016 року та отримана 20.12.2016 року;

- заява від 17.01.2017 року за вих. №26 направлена цінним рекомендованим листом з описом вкладення на адресу Первомайського ВП ГУНП у Харківській області 17.01.2017 року та отримана 24.01.2017 року.

Слідчий ОСОБА_4 01.02.2017 року (дата відповідно до внутрішньої реєстрації документа) надав відповідь представнику скаржника за посадою директору ДП «Зміївське лісове господарство» про те, що ним не надано доказів на підтвердження своїх повноважень як представника юридичної особи, а саме статуту юридичної особи або витягу з нього та належним чином завіреного наказу про призначення даної особи директором ДП «Зміївське лісове господарство».

Вказана відповідь слідчого дана відповідно до вимог ч.3 ст.58 КПК України та є вичерпною, тому в цій частині скарга ДП «Зміїське лісове господарство» є необгрутованою.

Однак ні слідчий, ні відповідно прокурор, який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні, не переконалися, що вказана відповідь була скаржнику надіслана або будь-яким іншим чином доведена до представника скаржника.

З цього приводу слідчий суддя зазначає, що починаючи з моменту набрання новим КПК України 20.11.2012 року законної сили визначений принцип диспозитивності при розгляді кримінальних проваджень, зокрема і під час досудового розслідування, таємниця слідства стосується виключно тих документів, які слідчий або прокурор використовують для власних потреб з метою повного та як найскорішого розслідування справи. В разі надходження заяв від осіб, які мають відношення до справи, в даному випадку скаржника, та надання їм письмової відповіді, то саме слідчий та прокурор повинні переконатися, що така відповідь надійшла до адресата, в іншому випадку її значення нівелюється та її наявність у справі не є належним доказом її складення. Тому в цій частині щодо бездіяльності слідчого стосовно не направлення відповіді представнику скаржника з метою усунення недоліків його заяви про визнання потерпілим є обгрунтованою та такою, що в цій частині підлягає задоволенню. Відсутність коштів на поштову кореспонденцію, про що було заявлено у судовому засіданні слідчим та прокурором, по-перше, повинна бути доказана відповідними документальними доказами (наприклад, відповіддю бухгалтерії ГУНП у Харківській області, що Первомайський ВП ГУНП у Харківській області у 2017 році коштами на поштові відправлення або безпосередньо марками або конвертами не забезпечувався та такі витрати не передбачені або рапортом слідчого на ім`я начальника СВ або начальника Первомайського ВП про те, що він не може направити поштову кореспонденцію через відсутність коштів на поштову кореспонденцію, тощо). Окремо слідчий суддя зазначає, що рапорт про неприбуття на виклик від 09.02.2017 року представником заявника не може слугувати доказом того, що слідчий виправив ситуацію щодо визнання скаржника потерпілим по справі, оскільки він складений на особу, повноваження якої матеріалами кримінального провадження не встановлені (юрисконсульт, а усі дії виконувалися за підписом директора ДП «Зміївське лісове господарство», в цьому рапорті маються помилки стосовно ім`я та прізвища вказаної особи та складений він вже після призначення скарги до розгляду, що ще раз вказує на не вирішення слідчим по суті заяв скаржника).

Крім того, думка слідчого підтримана прокурором, що винесення постанови про визнання скаржника потерпілим не відповідає вимогам діючого КПК України спростовуються ч.2 та ч.5 ст.55 КПК України. Відповідно до ч.2 вказаної статті дійсно права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. В той же час відповідно до ч.5 даної статті за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Системний аналіз вказаних норм ст. 55 КПК України, враховуючи ситуацію, яка виникла в цій справі, вказує на те, що як про відмову, так і про визнання потерпілим слідчий повинен виносити саме постанову, оскільки в іншому разі не можливо встановити чи стала відповідна особа, в даному випадку скаржник, потерпілим, оскільки таке процесуальне рішення відноситься до повноважень саме слідчого або прокурора. Тому саме винесення постанови про визнання потерпілим є достатньою реакцію на подану скаргу і що слідчий повинен зробити.

Слідчим суддею встановлено, що на підставі наказу державного агентства лісового господарства України від 20.08.2012 року про реорганізацію ДП «Близнюківське лісове господарство» ліси, в яких пройшла вирубка, були передані до відання скаржника по справі, що є достатнім доказом вважати, що скаржнику спричинено матеріальну шкоду.

Згідно зі ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію або відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволення скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» на бездіяльність слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківські області ОСОБА_4 щодо не надання відповіді на три заяви від ДП «Зміївське лісове господарство» стосовно роз`яснення необхідних дій та надання доказів повноважень представника заявника неправомірною.

Зобов`язати слідчого СВ Первомайського ВП ГУНП у Харківські області ОСОБА_4 або процесуального керівника групи прокурорів у даному провадженні прокурора Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 визнати за умови подання вказаних у даній ухвалі документів на підтвердження повноважень представника ДП «Зміївське лісове господарство» за посадою або за довіреністю постанову про визнання ДП «Зміївське лісове господарство» потерпілим у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001057 від 17.11.2016 року, роз`яснивши права потерпілого шляхом вручення під підпис представнику процесуальної пам`ятки та долучити вказану постанову до матеріалів кримінального провадження.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Копію ухвали направити окремо скаржнику ДП «Зміївське лісове господарство», слідчому Первомайському ВП ГУНП у Харківській області ОСОБА_4 та прокурору Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчій суддя:ОСОБА_1