Ухвала
іменем україни

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000793 від 18 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, уродженця смт. Краснокутськ

Харківської області, проживаючого без

реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 3 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами обох інстанцій, - ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає його особі та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень внаслідок м`якості. Вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 ч. 2 КПК України, оскільки в ній не зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора, у якій ставилося питання про необхідність призначення засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, визнано необґрунтованою.

Вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року (з урахуванням ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року, постановленої в порядку ст. 379 КПК України) ОСОБА_5 засуджено:

- за ст. 152 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ст. 153 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_5 призначено покарання за сукупністю вказаних злочинів шляхом часткового їх складання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ст. 71 ч.ч. 1, 4 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 08 червня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення на строк 12 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання вказано рахувати з 18 грудня 2015 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, 18 грудня 2015 року, ОСОБА_5 приблизно о 00 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проживає самотня ОСОБА_8 , 1941 року народження, зайшов на територію вказаного домоволодіння, де розбив віконне скло та через віконний отвір проник до будинку.

ОСОБА_5 , погрожуючи ОСОБА_8 застосувати насильство, яке не небезпечним для її життя чи здоров`я, із корисливих мотивів, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 695 грн. та мобільним телефоном «Nokia 1100» з карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 108 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.
В той же проміжок часу і в тому ж місці, ОСОБА_5 , за обставин встановлених вироком суду, зґвалтував ОСОБА_8 та задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом із застосуванням фізичного насильства.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 за апеляційними скаргами прокурора та захисника залишено без зміни.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 18 грудня 2015 року по 22 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.

При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу засудженого та обставини, що обтяжують його покарання.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги те, що злочини, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, раніше судимий і вчинив злочини в період іспитового строку, в період часу, до якого відносяться правопорушення, він знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Рецидив злочинів, вчинення злочинів відносно особи похилого віку та вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння враховано судом і визнано обставинами, що обтяжують покарання. Обставин, що пом`якшують покарання, судом встановлено не було.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтованопризначив засудженому ОСОБА_5 покарання в максимальних межах санкцій ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 3 КК України, за правилами ст. 70 ч. 1 КК України застосував принцип часткового складання покарань, визначивши його у виді позбавлення волі на строк 10 років та на підставі ст. 71 КК України призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 12 років, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 08 червня 2015 року. Таке покарання є наближеним до максимально можливого строку, передбаченого частиною 2 статті 63 КК України для даного виду покарання.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При розгляді апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції її доводи щодо м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував, зазначивши підстави, з яких визнав її необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами обох інстанцій, - ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3