Справа № 563/1117/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.12.2016 року Корецький районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Корець кримінальне провадження №0000347 від 07 вересня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає в АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньо-спеціальною освітою, вдівця, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
в с т а н о в и в :

07 вересня 2016 року близько 17 год. 00 хв. в хліві господарства АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході суперечки, яка виникла на побутовому ґрунті з сином ОСОБА_4 , умисно кинув в голову останнього цеглину. Внаслідок чого ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, забійної рани тім`яної ділянки голови, які згідно із висновку судово-медичної експертизи №41 від 14 вересня 2016 року в сукупності як за єдиним механізмом виникнення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнав, суду показав, що 07 вересня 2016 року вживав алкогольні напої. Того дня близько 17 год. 00 хв., прийшовши додому, побачив сина ОСОБА_4 , який ремонтував підлогу в хліві. Між ними виникла сварка з приводу неякісного проведеного сином ремонту підлоги. Син почав звинувачувати його в смерті матері, його дружини, ображати нецензурними словами. Нащо синові сказав, що б він не говорив таких слів. В той момент син знаходився на відстані близько одного метра від вхідних дверей. Внаслідок сварки дуже перехвилювався. Взявши одну цеглину, яка лежала біля вхідних дверей хліва, жбурнув її в середину хліва. Куди саме її кидав не бачив, оскільки в хліві було темно, і зробив це з нервів. Будь-якого наміру завдати синові тілесних ушкоджень не мав. Наразі шкодує, що кинув цеглину, оскільки сина дуже любить. Нині з сином помирились, живуть дружно. Просить суд суворо його не карати.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно, його батько ОСОБА_6 в ході суперечки, яка виникла на побутовому ґрунті, кинув йому в голову цеглину, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. В ту мить, коли батько кинув в нього цеглину, він перебував в хліві на відставні одного метра від вхідних дверей та був зігнутий, оскільки ремонтував підлогу. Також зазначив, що в хліві було видно, оскільки було б темно, то він не зміг би проводити ремонтні роботи та взагалі годувати свиней.
Свідок ОСОБА_7 суду показав, що дійсно, 07 вересня 2016 року у вечірній час ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми.
В судову засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що 07 вересня 2016 року, як лікар травматолог, перебував на чергуванні в Корецькій ЦРЛ. В той день у вечірній час в лікарню було доставлено потерпілого ОСОБА_4 з діагнозом черепно-мозкова травма. Під час огляду від потерпілого відчувався різкий запах алкоголю, поводив себе неадекватно. Від госпіталізації відмовився та невдовзі покинув медичний заклад.
Вина ОСОБА_6 у вчиненому злочині також об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.
При проведені огляду місця події 08 вересня 2016 року господарства АДРЕСА_1 , в якому проживає обвинувачений та потерпілий, було виявлено, що на території господарства знаходяться господарські будівлі, серед яких є дерев`яний хлів, в якому з лівої сторони від входу знаходься клітка зі свинями. Під час огляду під дерев`яним парканом, поблизу порогу житлового будинку, виявлено та вилучено цеглину розміром біля 29х13х8 см. із нашаруванням цементу, бруду та соломи. На верхній частині цеглини справа виявлено нашарування речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров. Вказану цеглину поміщено до спецпакету №0003089. (а.п.12-17)
Висновком судово-медичної експертизи №41 від 14 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, забійної рани тім`яної ділянки голови, в сукупності як за єдиним механізмом виникнення, згідно із п.2.1.3. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від однієї травматичної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, якою могла бути цеглина та могли виникнути 07 вересня 2016 року. (а.п.28-29)
При проведенні слідчого експерименту 26 вересня 2016 року, потерпілий ОСОБА_4 розповів, а поті показав як саме ОСОБА_6 кинув в нього цеглину. Обвинувачений ОСОБА_6 також розповів, а потім показав, що після сварки та образ зі сторони потерпілого ОСОБА_4 кинув в його бік цеглину, проте наміру попасти цеглиною в потерпілого не мав, згідно із протоколу проведення слідчого експерименту та доданого до нього відеозапису. (а.п.54-57)
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 фактично підтвердив, що його діями, 07 вересня 2016 року були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_9 , які на його думку були завдані з необережності. Натомість питання щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України стороною захисту в судовому засіданні не ставилось, обвинувачений та захисник погодились про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що системний аналіз положень ч.1 ст.121 КК України та ст.128 КК України свідчить про наявність одного родового об`єкту цих складів злочинів.
Не відрізняються вони між собою і за об`єктивною стороною і суб`єктом вчиненого злочину.
Розмежування між цими складами злочинів проводиться лише за суб`єктивною стороною. Основним і обов`язковим елементом якої є вина, тобто психічне ставлення особи до вчинюваної дії передбаченої КК України та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Відповідно до роз`яснень, які мстяться в п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справа про злочину проти життя та здоров`я особи», вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відрізняти від учинення цих дій із непрямим умислом ( коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б його відвернути).
В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , піднявши з землі цеглину, та знаходячись на незначній відстані, близько одного метра, умисно кинув його в потерпілого ОСОБА_9 влучивши в голову останньому, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження.
Ці дії обвинуваченого свідчать про усвідомлення суспільної небезпечності характеру свого діяння, передбачення (не міг не передбачати) його суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння тілесних ушкоджень та бажання або свідомого припущення їх настання не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б його відвернути, тобто діяв з умислом на вчинення злочину.
Підстав вважати що обвинувачений кинувши важкий предмет в потерпілого діяв з необережною формою вини судом не встановлено. Відсутні вони і в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, достатніми та переконливими для визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Аналіз фактичних підстав кваліфікації дій ОСОБА_6 та нормативне тлумачення положень закону про кримінальну відповідальність, дають підстави зробити висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує сукупність обставин, при яких вчинено злочин, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Даний злочин у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає вчинення злочину вперше, визнання вини, щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючою покарання обставиною суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
По місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно. (а.п.46)
На обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває. (а.п.50)
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, вчинив злочин вперше, який вибачився за вчинене перед потерпілим, а також беручи до уваги обставини за яких було вчинено злочин, а саме те, що потерпілий, який в той день вживав алкогольні напої, своєю поведінкою спровокував конфлікт, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових злочинів засудженим та іншими особами. Тому доводи потерпілого щодо необхідності застосування більш суворого покарання обвинуваченому на підставі лише самої тяжкості скоєного злочину, є необґрунтованими.
Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні.
Речовий доказ по кримінальному провадженню необхідно знищити.
Керуючись ст.ст.349, 370, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Зобов`язати ОСОБА_6 відповідно до вимог п.п. 2-4 ст.76 КК України:
-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речовий доказ по кримінальному провадженню цеглину зі слідами крові знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Рівненської області на протязі 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченому в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.
С у д д я :