АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/1533/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1263/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.28 ч.2 ст.365 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 5 квітня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеною ухвалою обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 постановлено повернути прокурору відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК.
Суд в ухвалі зазначив, що згідно з обвинувальним атом від 27.03.2017р. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підозрюються у перевищенні влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним інтересам та супроводжувались насильством, болісним і таким, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому ч.2 ст.28-ч.2 ст.365 КК України.

При цьому, як зазначено в ухвалі, зміст обвинувачення є неконкретним, оскільки допускає різні та взаємовиключні трактовки кваліфікації дій обвинуваченого відповідно до диспозиції статті, а саме: перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, оскільки одночасне застосування цих кваліфікуючих ознак не передбачено диспозицією ст.365 КК України.

Суд в ухвалі вказав, що в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, прокурором у обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення конкретно не вказана точна кількість ударів, лише «декілька», та ступінь тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, а зазначено, що до ОСОБА_13 застосовувалось насильство у вигляді нанесення ударів.

Викладене в обвинувальному акті обвинувачення, як зазначено в ухвалі, є неконкретним, суперечливим та за своєю суттю є підозрою у вчиненні злочину, а не висуненням обвинувачення із належним викладенням фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими. Суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів не узгоджуються з зазначеною в обвинувальному акті кваліфікацією їх дій, конкретні кваліфікуючі ознаки злочину не сформульовані в обвинувальному акті, що порушує право обвинувачених на захист.

Крім того, суд зазначив і про те, що в порушення п.2 ч.2 ст.109 КПК України реєстр не містить відомостей про час складання обвинувального акту та не вказано про час його вручення обвинуваченим.

Таким чином суд дійшов висновку, що прокурором не дотримано вимог ч.4 ст.110 та ч.5 ст.291 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу як необґрунтовану та незаконну, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стосовно висновків суду про неконкретність зазначення в обвинувальному акті нанесених потерпілому ударів та спричинення йому тілесних ушкоджень, прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування з показань потерпілого та за результатами висновків проведеної судово-медичної експертизи встановлено саме такий перелік, послідовність та локалізацію ударів, яка зазначена в обвинувальному акті. Крім того, прокурор зазначає, що викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення суперечать положенням ст.315 КПК України, оскільки при наданні оцінки кількості ударів, нанесених обвинуваченими потерпілому, їх локалізації, наявності тілесних ушкоджень, суд фактично почав розглядати справу по суті та, не вивчаючи матеріалів справи, надав оцінку фактичним обставинам кримінального провадження, чого, у відповідності до ст.315 КПК України та ст.19 Конституції України не мав права робити у підготовчому судовому засіданні. Прокурор вважає, що в обвинувальному акті чітко зазначені дії, які інкриміновані обвинуваченим, їх наслідки у вигляді тілесних ушкоджень та вказано, який саме злочин, відповідно до позиції обвинувачення, вони вчинили, вказано правову кваліфікацію їх дій із зазначенням статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність за вчинене та формулювання конкретної частини цієї статті, передбачене законом, а тому твердження суду про невідповідність обвинувального акту положенням п.5 ч.1 ст.291 КПК України вважає безпідставним та необґрунтованим. Також прокурор наголошує на тому, що сторона захисту та потерпілий не вбачали порушень права на захист під час досудового розслідування та вважали за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Крім того, прокурор вказує, що чинним законодавством не передбачено того, щоб формулювання обвинувачення буквально відповідало формулюванню підозри, в разі, якщо при цьому особі не інкримінується жодних додаткових фактичних обставин або обвинувачень, які не були предметом досудового розслідування. Підстави для висновку суду про те, що обвинувальний акт є висуненням підозри, як зазначає прокурор, є незрозумілими. Порушення вимог ст.109 КПК України, в частині не зазначення в реєстрі часу складання та вручення обвинуваченим обвинувального акту, як зазначає прокурор, не може бути законною підставою для повернення обвинувального акту. Прокурор просить врахувати, що під час підготовчого судового засідання ним заявлено клопотання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді відсторонення від посади, у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак це клопотання судом не розглянуто.
Заслухавши доповідь судді, прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали та просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та ухвали суду, суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору зазначив, що прокурором вказано про застосування обвинуваченими насильства щодо потерпілого у вигляді нанесення йому ударів, однак не вказана їх точна кількість, а крім того, не конкретизовано ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень. Також суд вказав і на те, що фактичні обставини кримінальних правопорушень та кваліфікуючі ознаки злочинів викладені прокурором в обвинувальному акті суперечливо, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення. Однак з таким ствердженням суду погодитись не можна.
Зі змісту обвинувального акту чітко вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зокрема, зазначено дії, які інкриміновані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх наслідки, правову кваліфікацію злочину з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність.
Між тим, суд у підготовчому судовому засіданні фактично вдався до аналізу обставин кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, чого не мав права робити, оскільки ці обставини підлягають встановленню безпосередньо під час судового розгляду. При цьому судом не враховано, що в разі встановлення в ході судового розгляду нових обставин, прокурор може змінити обвинувачення згідно ст.338 КПК України.
Стосовно відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про час складання та вручення обвинувального акту обвинуваченим, такі обставини самі по собі в даному випадку не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Так, в обвинувальному акті зазначено про дату та місце його складання, а крім того, прокурором направлено суду розписку обвинувачених та захисника про отримання його копії.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, оскільки вимоги ст.291 КПК України прокурором виконано в повному обсязі.
Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам провадження. Тому ухвала суду першої інстанції є незаконною і підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 5 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 постановлено повернути прокурору відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5