Ухвала
іменем україни
14 лютого 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисника представника неповнолітнього в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року в кримінальних провадженнях № 0009119 та 0003174 щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК,
в с т а н о в и в:

За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 296 КК на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст. 69 КК ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржувались.
Апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання, 05 квітня 2016 року постановив свій, яким призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК на строк 3 роки 1 місяць; за ч. 2 ст. 296 КК на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
За обставин, детально викладених у вироку, неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), у крадіжці з проникненням у сховище, вчинених повторно, у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабежі), а також у хуліганстві. Зазначені кримінальні правопорушення ОСОБА_8 скоїв за попередньою змовою групою осіб у м. Києві.
Так, 16 жовтня 2014 року о 14.00 год. біля будинку № 3 на вул. Дубровицькій ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 відкрито заволоділи мобільними телефонами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вартістю 500 грн та 2000 грн відповідно.
14 грудня 2014 року приблизно об 11.00 год. на вул. Автозаводській, 76, проникнувши шляхом вільного доступу до приміщення ТОВ «Добродій», ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 викрали майно ОСОБА_13 вартістю 4000 грн.
15 грудня 2014 року приблизно о 15.30 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_14 вартістю 1080 грн.
18 грудня 2014 року приблизно о 15.10 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_15 вартістю 300 грн.
11 січня 2015 року приблизно о 21.26 год. у м. Києві на вул. Івашкевича, 6/8а, проникнувши на охоронювану територію ТОВ «Фудмережа», ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 викрали належний підприємству металевий балон, наповнений газом, вартістю 760 грн.
Цього ж дня приблизно о 21.35 год., перебуваючи на території Ліцею «Туризм» на вул. Агрегатній, 9, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 , грубо порушуючи громадський порядок, діючи з хуліганських мотивів, підпалили балон із газом. Унаслідок пожежі зазначеній установі заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 9000 грн.
04 березня 2015 року приблизно о 15.16 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_8 відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_16 вартістю 700 грн.
05 травня 2015 року в період із 08.30 по 09.40 год. з під`їзду будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 таємно викрали велосипед ОСОБА_17 вартістю 4000 грн.
18 травня 2015 року приблизно об 19.15 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_6 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_18 вартістю 4000 грн.
24 травня 2015 року в період із 20.30 по 20.50 год. з під`їзду будинку АДРЕСА_7 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 таємно викрали велосипед ОСОБА_19 вартістю 2500 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить змінити вирок апеляційного суду і пом`якшити призначене йому остаточне покарання до розміру, визначеного судом першої інстанції. Вважає, що апеляційний суд недостатньо врахував обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, неповнолітній вік, а також позитивні дані, що характеризують особу засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, його захисника та представника неповнолітнього на підтримання скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка діянь за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, переглядаючи справу в порядку апеляційної процедури, апеляційний суд погодився з доводами, викладеними в апеляції прокурора, про допущене судом першої інстанції неправильне застосування кримінального закону тобто положень ст. 69 КК щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів, а тому скасував вирок місцевого суду і постановив свій.
Вирішуючи питання про відповідність виду та розміру покарання, призначеного судом першої інстанції за кожен злочин окремо, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що захід примусу за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК відповідає вимогам ст. 65 КК. При цьому з огляду на відсутність обтяжуючих та наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс щире каяття й неповнолітній вік засудженого, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, суд призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цього закону.
Разом із тим, суд узяв до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК є злочинами тяжкими та середньої тяжкості, спосіб їх вчинення, наслідки у виді матеріальної шкоди і дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до винуватого положень ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Остаточне покарання, призначене ОСОБА_8 , у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, відповідає своїй меті, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Таким чином, підстав для скасування або зміни вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_8 за доводами засудженого, викладеними в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3