АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 642/4663/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/77/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження №11кп/790/77/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Як встановив суд, 10 січня 2015 року в період часу з 19 год. до 20 год. ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, для того щоб попросити гроші у свого батька ОСОБА_9 , приїхав до його дому - будинку АДРЕСА_3 та оскільки останній не відчиняв йому двері, переліз через огорожу та шляхом віджиму вікна, проник до житла свого батька.

В приміщенні будинку ОСОБА_9 зробив синові зауваження з приводу його стану алкогольного сп`яніння та на його прохання відмовився надати йому гроші, у зв`язку з цим між ними виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, під час якого ОСОБА_9 висловлював образи на адресу матері ОСОБА_8 , в наслідок чого у останнього виник умисел на вбивство свого батька.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 лівою рукою за його верхній одяг та став його утримувати, таким чином зломивши у потерпілого волю до опору, після чого взяв правою рукою з полу топорище від сокири та, усвідомлюючи характер своїх неправомірний дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та свідомо допускаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 не менше 10 ударів значної сили топорищем у життєво важливі органи, зокрема в область голови, грудної клітини та всього тулуба.

ОСОБА_8 , вважаючи, що їм виконано всі дії, необхідні для реалізації свого злочинного наміру, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, зімітував пограбування, а потім з місця події зник.

Злочинними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно наступні тілесні ушкодження:

голови : забійна рана лоба зліва з поширенням на волосисту частину голови, забійна рана тім`яної області праворуч, садно на лівій тім`яно - скроневої області, забита рана і синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва, синець на каймі нижньої губи праворуч; крововилив в м`які покрови лобової і тім`яної областей, крововилив під тверду мозкову оболонку зводу ( тім`яна область) і основи черепа, крововиливи під м`які мозкові оболонки тім`яної частки лівої півкулі головного мозку в шлуночки мозку;

тулуба : два садна на правій бічній поверхні грудної клітини в проекції задній пахвовій лінії; садно на спині справа в проекції нижнього краю лопатки, ділянка ссаднения на спині зліва ( на аналогічному рівні ); обширний крововилив в м`які тканини ( підшкірна жирова клітковина, м`язи ) грудної клітки зліва по передньо-бічної поверхні; крововилив в м`які тканини грудної клітини праворуч по передній і бічній поверхнях у вигляді двох обмежених ділянок; переломи ребер справа 6,7, 8-ого по передній пахвовій лінії, 9-ого по задній пахвовій лінії, 10-ого по середній пахвовій лінії з розривом плеври у всіх локалізаціях і вистоюванням уламків всередину, з крововиливом в навколишні м`які тканини (на ділянці розмірами 23х10 см. ); 8-го ребра по лопатковій лінії, 9-12-го на кордоні лопаткової і близько хребетної лінії, з розривом плеври у всіх локалізаціях і крововиливом ( на ділянці розмірами 16х10 см.); переломи ребер зліва 3-5-го на кордоні окологрудинной і середньоключичної лінії, 6-9-го на кордоні передній пахвовій среднеключичной лінії, 5-6-го по передній пахвовій лінії, 10-11-середньої пахвової лінії, 12-го по задній пахвовій лінії зі зміщенням кісткових відламків і крововиливом (на ділянці розмірами 31х26 см.); крововиливи та розриви правого і лівого куполів діафрагми; крововилив в середостіння, розриви легенів, підплевральний крововилив на лівому легкому; крововилив в жирову капсулу нирок; великий розрив печінки, з розшаруванням паренхіми і утворенням «кишені»; наявність рідкої крові в плевральних і черевної порожнині.

кінцівок : забита рана на тильній поверхні 2-го пальця лівої кисті, чотири садна на правій нижній кінцівці в проекції наколінника по передній поверхні, сім саден на лівої нижньої кінцівки в проекції наколінника по передній поверхні і садно по зовнішній поверхні, два садна в середній третині лівої гомілки по передньої - зовнішньої поверхні.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , через нетривалий час помер на місці.

Причиною смерті ОСОБА_9 стала сукупна тупа травма голови та тулубу.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок суворості. Зазначив, що суд не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення, не перевірив можливості перебування ОСОБА_8 о 19-20 год. 10.01.2015 року за місцем злочину, виходячи із даних моніторингу операторів мобільного зв`язку номерів належних обвинуваченому мобільних телефонів. Вважає що, обвинувачений був позбавлений можливості вчинити злочин, оскільки за розрахунку часу, за який можливо було дістатися з місця його роботи до місця проживання його батька, а також з місця проживання його батька до місця проживання обвинуваченого, можна прийти до висновку, що в обвинуваченого було менше 50 хвилин на планування, вчинення та приховання слідів злочину, що суперечить обвинуваченню про раптово виниклі мотиви скоєння злочину.

Зазначив, що всі докази обвинувачення є непрямими, спростовуються іншими об`єктивними даними та не можуть бути підставою для винесення обвинувального вироку.

Указав, що відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз №362-и/15 від 06.02.2015 року, №361-и/15 від 06.02.2015 року, виявлена на речах потерпілого кров людини не належить потерпілому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_8 , а належать іншій людині; за висновками дактилоскопічної експертизи №25 від 03.02.2015 року виявлені на знарядді злочину, вікні, предметах меблів відбитки пальців рук потерпілому та обвинуваченому не належать.

Наголошує, що:

- наявність молекулярних слідів обвинуваченого ОСОБА_8 на знарядді злочину, не може прямо вказувати на його причетність до вбивства, оскільки він неодноразово був вдома у батька та незадовго до вбивства робив там ремонт;

- наявність у піднігтьовому вмісті обвинуваченого ОСОБА_8 волокон зі светра потерпілого пов`язано з тим, що саме обвинувачений знайшов мертвого потерпілого та міг торкатися його светра;

- дані протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого є недопустими доказами, оскільки у судовому засіданні останній стверджував, що цю слідчу дію проведено у результаті застосованого до нього працівниками міліції фізичного та психічного впливу; до того ж дані слідчого експерименту не співпадають з фактичними обставинами злочину щодо кількості нанесених потерпілому ударів;

- із пояснень свідків і потерпілого, між обвинуваченим та його батьком були гарні стосунки, а тому у обвинуваченого був відсутній мотив на вчинення вбивства;

- судом не надано оцінки висновкам судово-медичної експертизи №181-ДМ/15, згідно яким давність утворення субдуральної гематоми, яку було виявлено у потерпілого, складає не менше 3-4 діб до моменту настання його смерті;

- у вироку не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші докази;

- висновки суду містять істотні суперечності;

- при призначенні покарання суд не врахував, що обвинувачений раніше не судимий, має дружину та двох неповнолітніх дітей, постійну роботу, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення та інші обставини кримінального правопорушення, до яких, згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, відносяться наслідки, які повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, серед іншого, повинні бути зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Цих вимог закону судом належним чином не виконано.

За вироком суду ОСОБА_8 своїми злочинними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 перелічені вище тілесні ушкодження тулубу і голови, у тому числі крововилив під тверду мозкову оболонку зводу ( тім`яна область) і основи черепа (субдуральна гематома), і причиною смерті стала ця сукупна травма голови та тулубу.

Однак, згідно висновків судово-медичної експертизи №181-ДМ/15 (т.1 а.с.153-157) та наданих у суді показань експертом ОСОБА_10 давність утворення цієї субдуральної гематоми складає не менше 3-4 діб до настання смерті потерпілого.

За таких даних суду необхідно було з`ясувати, чи могла смерть потерпілого настати за умови відсутності у нього тілесного ушкодження у виді субдуральної гематоми, оскільки це мало істотне значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками злочину, тобто обставини, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Однак суд цю обставину залишив поза увагою, питання про можливість настання смерті потерпілого без урахування цього тілесного ушкодження не з`ясував, відповідної оцінки висновку судово-медичної експертизи у вироку не надав, хоча це мало істотне значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення, чим порушив вимоги п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження доказів та обставин кримінального провадження, оскільки відповідних клопотань про їх дослідження учасниками судового провадження не заявлено.

З огляду на наведене, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити інші доводи апеляційної скарги захисника, дати належну оцінку зібраним доказам згідно чинного кримінального процесуального кодексу України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 тримання під вартою продовжити на 60 днів тобто до 15 березня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: