Справа № 183/384/17
№ 1-кп/183/414/17
В И Р О К
іменем України
06 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000320 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровське, Солонянський район Дніпропетровська обл., громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, старшого солдата, кулеметника відділення взводу роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
16 травня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 454 від 6 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію», старшого солдата ОСОБА_4 було призвано Індустріально - Самарським ОРВК на військову службу, та зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), яка дислокується у АДРЕСА_2 та призначено на посаду кулеметника відділення взводу роти охорони.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Однак, 27 жовтня 2014 року, старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження керівництву, в органи військового чи цивільного управління не заявляв, до 14 грудня 2016 року, коли старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, у період з 27 жовтня 2014 року по 14 грудня 2016 року старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини пп НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини тривалістю понад один місяць
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 27 жовтня 2014 року він самовільно, не маючи на те будь-яких поважних причин, залишив військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку із збігом сімейних обставин. Після їх вирішення він добровільно прийшов до прокуратури.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем служби він характеризується з негативної сторони (а.п.19).

Однак, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що в силу закону раніше не судима, вину він визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.20), має на утриманні малолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймав участь в антитерористичній операції.

Щире каяття визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1