УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/244/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.15 ч.3,ст.240 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_10

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить цей вирок суду змінити в частині вирішення долі речових доказів, а саме: водяну мотопомпу, забірний шланг та водяний рукав, конфіскувати в дохід держави.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляції прокурор вказує, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374, ч.9 ст.100 КПК України, не прийняв рішення щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні. Зазначені водяна мотопомпа, забірний шланг та водяний рукав постановою слідчого від 09.03.2016 року визнані речовими доказами в провадженні.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 09.12.2016 року затверджено угоду про визнання винуватості від 7 грудня 2016 року, укладену між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 , ч.2 ст. 240 КК України та призначено узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 6 800 грн.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 09.12.2016 року затверджено угоду про визнання винуватості від 7 грудня 2016 року, укладену між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 , за яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 , ч.2 ст. 240 КК України та призначено узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 6 800грн.
Згідно вироку суду 08.03.2016 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, в порушення п.п. 2-5 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 року № 615 , п.п.3,4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою КМУ від 27.01.1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.ст.15-19 Кодексу України про надра, прибули на земельну ділянку лісового масиву, яка розташована в 2 кілометрах від с. Обище Олевського району Житомирської області, де за допомогою мотопомпи та двох пожежних рукавів, які придбали у невстановлених слідством осіб без документів, намагався шляхом вимивання водою породи здійснювати незаконний видобуток корисних копалин, а саме бурштину .
В цей же день в 17.00 годин вони були затримані працівниками поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, на місці вчинення кримінального правопорушення, де у них під час огляду було виявлено та вилучено знаряддя (засоби) незаконного видобутку бурштину, а саме : водяної мотопомпи , пожежного рукава та водозабірного шланга .
Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили замах на незаконний видобуток бурштину, який відповідно до постанови КМУ від 12.12.1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а саме ювелірної сировини (дорогоцінного каміння ).
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у замаху на незаконний видобуток корисних копалин, загальнодержавного значення (бурштину), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 та ч.2 ст.240 КК України.
7 грудня 2016 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченими у цьому провадженні з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, на стадії підготовчого судового розгляду справи було укладено угоди про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачені повністю визнали свою винуватість в інкримінованому їм діянні та щиро розкаялися у вчиненому, при цьому сторони досягли порозуміння щодо призначення обвинуваченим покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн. кожному з обвинувачених.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених, захисника, перевіривши вирок суду в межах визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Правильність встановлення фактичних обставин справи та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 та ч.2 ст. 240 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.4 ст. 374, ч.9 ст.100 КПК України є обґрунтованими.
Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження тощо.
Як видно з наданої прокурором копії постанови про визнання та долучення до справи речових доказів від 09.03.2016 року, водяна мотопомпа, забірний шланг, водяний рукав, які виявлено та вилучено в ході огляду місця події 08.03.2016 року, визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди, конфіскуються крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Оскільки судом першої інстанції не виконані вимоги вищевказаних норм закону та з надуманих підстав не вирішувалося питання про долю речових доказів, то вирок суду в цій частині підлягає зміні.
Колегія суддів, вважає, що зазначені прокурором в апеляційній скарзі речові докази підлягають конфіскації на користь держави відповідно до положень ч.9 ст. 100 КПК України.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 9 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000158 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України, в частині вирішення долі речових доказів, змінити.
Речові докази у провадженні, саме: водяну мотопомпу, забірний шланг та водяний рукав, конфіскувати в дохід держави.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: