Справа № 447/1086/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/783/103/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №447/1086/16-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, з участю:
прокурора ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_11
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Більче Миколаївського району Львівської області, працюючого водієм ФГ «Джерельна криниця», проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання: за ч.2 ст.286 КК України шість років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки; за ч.1 ст.135 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_6 шість років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Вирішено питання з речовими доказами.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахується з 20.03.2016 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 20 березня 2016 року, о 1:00 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у с.Більче Миколаївського району Львівської області по вулиці Івана Франка у напрямку до с.Болоня Миколаївського району, при проїзді її ділянки в районі будинку № 25, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «перешкода для руху», «безпечний інтервал»); Р.2 п.п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р.12 п.п. 12.1, 12.3; Р.13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку експерта № 1000/2016-т судової токсикологічної експертизи від 23.03.2016 року в крові ОСОБА_6 виявлено 2,22 проміле етилового спирту), під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , котрі рухалися по межі проїзної частини дороги та по правому по ходу його руху узбіччі і яких він мав об`єктивну можливість вчасно виявити, не вжив своєчасних заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу, або їх об`їзду із дотриманням безпечного інтервалу, такими своїми діями створив аварійну обстановку і, як наслідок, скоїв наїзд на вищевказаних пішоходів.

Внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи №27/16 від 08.04.2016, отримав наступні тілесні ушкодження: перелом основи і склепіння черепа; крововиливи в речовину головного мозку, під тверді і м`які мозкові оболонки; закритий перелом обох кісток лівої гомілки; крововиливи в тканину обох легень, в глибокі м`язи обох стегон і правої гомілки; садна та синці. Вказані ушкодження виникли незадовго до смерті від дії тупих предметів, можливо, при ударі виступаючими частинами легкового автомобіля і послідуючому падінні потерпілого на тверде покриття дороги. Переломи кісток склепіння і основи черепа з крововиливами в речовину головного мозку і під мозкові оболонки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, що в даному випадку привели до смерті.

Пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 151/2016 від 31.03.2016 року, отримав наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку, перелом кісток склепіння та основи черепа, епідуральний крововилив та пневматоцефалію лівої скроневої тім`яної ділянки, садна та синці, які утворились від контактів з тупими предметами, могли бути спричинені 20.03.2016 року під час ДТП наїзді легкового автомобіля. Відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_12 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 , 20 березня 2016 року о 1:00 годині, вчинивши наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , в порушення вимог Р.2 п. 2.10 Правил дорожнього руху України, не зупинився, завідомо залишив потерпілих без допомоги. Таким чином, ОСОБА_6 , будучи особою, яка поставила потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , в небезпечний для життя стан завідомо залишив їх без допомоги у небезпечному для житті стані, коли ті були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України.

На даний вирок захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити такий, виключити з мотивувальної частини вироку формулювання «у судовому засіданні стороною захисту не було доведено обставин, які свідчать про його активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, зазначену у обвинувальному акті обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, не слід враховувати при призначенні покарання». Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки; за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вважає даний вирок незаконним, оскільки викладені у ньому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, має місце невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що в діях ОСОБА_6 відсутнє активне сприяння у розкритті злочину.

На спростування зазначеного висновку звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 упродовж всього кримінального провадження (досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції) займав позицію, згідно з якою повністю та беззастережно визнавав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень і не оспорював фактичних обставин їх вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Цим обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже і розкриттю правопорушень.

Тому висновок суду про те, що «у судовому засіданні стороною захисту не було наведено обставин, які свідчать про його активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину» слід вважати помилковим.

Вважає, що місцевий суд у своєму рішенні недотримався принципу індивідуалізації покарання. Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд призначаючи ОСОБА_6 покарання, неналежно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого. Зокрема те, що він раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується виключно з позитивної сторони. Також суд не врахував його відношення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Судом також не враховано необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що ОСОБА_6 в будь-якому випадку не бажав настання тяжких наслідків та не хотів позбавляти когось життя.

Крім цього не враховано, що родичі обвинуваченого ОСОБА_6 вжили усіх дій для відшкодування шкоди потерпілим, однак ті відмовились приймати відшкодування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_11 на підтримання апеляційної скарги, пояснення потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виступ прокурора ОСОБА_7 про її безпідставність та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доведеність вини та кваліфікація діяння, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо покарання, то на думку колегії суддів, таке обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, що відповідає характеру тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і даним про його особу.

Колегія суддів вважає, що покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника, не встановлено.

Покликання в апеляційній скарзі, як на підставу для зміни вироку на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд помилково зазначив, що у судовому засіданні стороною захисту не було наведено обставин, які свідчать про активне сприяння ОСОБА_6 органам досудового розслідування у розкритті злочину, та не визнав цю обставину пом`якшуючою покарання, колегія суддів вважає безпідставними. Суд першої інстанції прийшов до такого висновку аналізуючи поведінку ОСОБА_6 як після вчинення кримінального правопорушення так і під час досудового розслідування і в суді. Виходячи з встановленого, така правильно не врахована при призначенні йому покарання.

Що ж до обставин, які характеризують особу ОСОБА_6 , в тому числі і ті, на які покликається захисник в апеляційній скарзі, необережну форму вини, колегія суддів вважає, що такі враховані судом при визначенні терміну позбавлення волі ОСОБА_6 , виходячи з санкції ч.2 ст.286 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою зміну вироку, про що порушуються питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 , не встановлено.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлений по справі вирок є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2016 року по 26 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4