Справа № 635/4266/16-к
Провадження № 1-кс/635/171/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Харківського ВП ГУНП Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003912 від 07 серпня 2013 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

до суду надійшло клопотання, в якому слідчий просить суд накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження житлових будівель: літ. «А-1» загальною площею 82,40 кв. м. житловою площею 57,20 кв. м., літ. «Б-1» загальною площею 86,30 кв. м. житловою площею 30,0 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ. «Е», льох літ. «В», сарай літ. «Ж», навіс літ. «И», навіс літ. «Л», навіс літ. «М», навіс літ. «Н», баня літ. «О», вбиральня літ. «У», яма вигрібна літ. «К», огорожа № 1-4, що розташовані на земельній ділянці щодо якої існує спір, за адресою: АДРЕСА_1 та самої земельної ділянки за вказаною адресою, що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання посилається на те, що 26 червня 2015 року до Харківського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , про те, що невстановлені особи підробили документи, щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Дані матеріали 07 серпня 2013 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003912 за ст. 358 ч. 1 КК України. Допитана під час досудового слідства ОСОБА_6 пояснила, що у 1989 році у рідної тітки ОСОБА_7 придбала частину будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . Коли вона придбавалка вказане майно, то купила тільки половину земельної ділянки, тому дану ділянку було розділено на дві частини і друга половина залишилася ОСОБА_7 , а після її смерті зазначена частина стала належати ОСОБА_8 . В 1989 році ОСОБА_6 виплатила всю суму і будинок став належати їй, але вона на той момент ще повністю не переїхала в зазначений будинок, періодично ОСОБА_6 або її чоловік приїжджали і доглядали за ділянкою. Приблизно в 2012 році, коли ОСОБА_6 знову приїхала на свою ділянку, то побачила, що на її ділянці викопаний котлован для будинку і закладено фундамент для другого будинку. Після чого вона стала з`ясовувати обставини будівництва зазначених будинків на її ділянці, і їй стало відомо, що будівництво веде ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і є сусідом ОСОБА_6 , але зазначений котлован для будинку і фундамент для другого будинку розташовані саме на ділянці ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого ОСОБА_6 звернулася в Покотилівську селищну раду та на підставі рішення № 212 від 2012 року на ім`я ОСОБА_4 від імені Покотилівської селищної ради було направлено листа про те, що будівництво має бути призупинено до з`ясування обставин. Однак ОСОБА_9 не відреагував на цей лист і продовжив будівництво. Після чого ОСОБА_6 звернулася в судові інстанції та органи досудового слідства. Так ОСОБА_6 звернулася до Харківського районного суду з приводу захоплення її землі і суд першої інстанції 19.05.2016 року виніс рішення про відмову у задоволенні позову. Після ознайомлення заявника із копіями державних актів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , ЯЛ № 558524 від 06.09.2011 року і ЯЛ № 558525 від 06.09.2011 року ОСОБА_6 , звернулася до голови Покотилівської селищної ради ОСОБА_10 , який, подивився зазначені копії державних актів, та висловив сумніви, що на зазначених копіях стоять його підписи і крім того самі державні акти датовані 06.09.2011 року, а на той момент він не був головою Покотилівської селищної ради, а обіймав посаду секретаря тимчасово виконуючого обов`язки голови Покотилівської селищної ради, а в зазначених актах немає приписки «т.в.о.». Після чого від імені адвоката ОСОБА_6 був направлений запит до Покотиловскої селищної ради та згідно відповіді на цей запит, ОСОБА_11 будучи секретарем з 31.08.2011 року виконував обов`язки голови Покотилівської селищної ради, а 08.06.2012 року був обраний головою Покотилівської селищної ради. Всі зазначені дані свідчать про те, що державні акти ЯЛ № 558524 від 06.09.2011року і ЯЛ № 558525 від 06.09.2011 року на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , отримані ОСОБА_4 внаслідок незаконних дій. Крім того на даний момент ОСОБА_6 відомо, що до ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 приходять люди, які хочуть купити будинки, які фактично розташовані на ділянці ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_6 дійсно приходила до нього на прийом та показувала вказані акти і в них дійсно є позначення, що його видає Покотилівський селищний голова ОСОБА_10 та жодних приписок «т.в.о.» не має, станом на 06.09.2011 року, він обіймав посаду секретаря тимчасово виконуючого обов`язки голови Покотилівської селищної ради, тому в зазначених актах біля його посади повинна бути приписка «т.в.о.». Крім того під час допиту ОСОБА_10 були пред`явлені копії вказаних державних актів ЯЛ № 558524 від 06.09.2011 року і ЯЛ № 558525 від 06.09.2011 року і ОСОБА_10 зазначив, що йому здається, що у вказаних актах стоять не його підписи. Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 , пояснив, що згідно рішення від 26.12.2008 року XХI сесії V скликання Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області йому надано дозвіл на розробку технічної документації з землеустрію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієтировною площею 0,2 га, в тому числі 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства. Для розробки комплексу геодезичних робіт по підготовці документації для приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_4 та ТОВ «Геобудпроект» було укладено відповідний договір. Відповідно вказаного договору ТОВ «Геобудпроект» виготовлено документацію з землеустрою, топографо-геодезична зйомка та обстеження земельної ділянки. 20.02.2009 року виконавцем робіт складено акт погодження меж земельної ділянки. При складанні даного акту були присутні усі суміжні власники та землекористувачі. Кожному було означено, де встановлено межу та показано це на місцевості. Ніхто із суміжних співвласників та землекористувачів не мав та не заявляв претензій щодо розташування меж земельної ділянки, про що ними самостійно поставлено підпис в акті погодження меж. При цьому в акті погодження меж земельних ділянок не вірно зазначено адресу двох суміжних землекористувачів, а саме: адреса ОСОБА_12 зазначена як АДРЕСА_3 , а адреса ОСОБА_13 АДРЕСА_2 , замість вірного навпаки, але ОСОБА_4 вважає, що це технічна помилка. Кожен із зазначених осіб погоджував саме свою межу, яку йому було визначено на місцевості. На даний факт просто на той час ніхто не звернув уваги. Крім того літери на схемі відповідають вірним місцям розташування, помилково вказана тільки адреса. Допитані в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є суміжними земелкористувачами, та які зігдно свсідчень ОСОБА_4 приймали участь в погодженні меж та підписували акт погодження меж земельної ділянки від 20.02.2009, заперечили факт своєї пристуності під час погодження меж вказаної земельної ділянки. При пред`явленні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 копії акту погодження меж земельної ділянки від 20.02.2009 року останні пояснили, що у вказаному акті стоять не їх підписи та ще раз наполягали, що вони не були присутні під час вказаного погодження меж. За відомостями загальнодоступного сайту кадастрової карти України у мережі Інтернет відсутні відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами :00:008:0065 та :00:008:0066. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: житлові будинки: літ. «А-1» загальною площею 82,40 кв.м. житловою площею 57,20 кв.м., літ. «Б-1» загальною площею 86,30 кв.м. житловою площею 30,0 кв.м. з господарьскимми будівлями та спорудами: гараж літ. «Е», льох літ. «В», сарай літ. «Ж», навіс літ. «И», навіс літ. «Л», навіс літ. «М», навіс літ. «Н», баня літ. «О», вбиральня літ. «У», яма вигрібна літ. «К», огорожа № 1-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . З метою захисту суспільства та держави від кримінального правопорушення, забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні (ст. 2 КПК України), досягнення дієвості кримінального провадження, недопущення передачі об`єктів нерухомості іншим особам, забезпечення подальшого повернення заявнику незаконно вилученої земельної ділянки шляхом вжиття відповідних заходів цивільно-правового характеру (цивільного позову у кримінальному провадженні), виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкти нерухомого майна, які виступають предметом даного кримінального правопорушення (злочину), а саме на житлові будинки: літ. «А-1» загальною площею 82,40 кв. м. житловою площею 57,20 кв. м., літ. «Б-1» загальною площею 86,30 кв. м. житловою площею 30,0 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами: гараж літ. «Е», льох літ. «В», сарай літ. «Ж», навіс літ. «И», навіс літ. «Л», навіс літ. «М», навіс літ. «Н», баня літ. «О», вбиральня літ. «У», яма вигрібна літ. «К», огорожа № 1-4, та земельну ділянку, на якій розташовані вказані будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України передбачено, що у випадку коли арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (пункт 1 частини другої ст. 170 КПК України), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, при цьому відповідно до абзацу другого частини десятої цієї статті не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою збереження речових доказів.
Статтею 98 частина перша КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Суд, системно аналізуючи норми діючого кримінального процесуального законодавства при вирішенні питання про арешт житлових будівель та земельної ділянки, зважаючи на викладені слідчим доводи обґрунтування його необхідності, приходить до висновку, що слідчий у судовому засіданні не довів необхідність такого арешту житлових будинків та земельної ділянки як речового доказу у кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки самі по об`єкти нерухомості не мають ознак речового доказу в розумінні положень ч. 1 ст. 98 КПК України, перебувають у власності добросовісного набувача в тому числі з 2004 року, а відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, при цьому суд також враховує, що ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позову про захист прав на земельну ділянку і данних, що вказане рішення суду скасовано слідчим не надано. Також, суд враховує, що клопотання не містить жодних даних який саме документ є підробленим в розумінні положень ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки передача земельної ділянки у власність передбачає певну процедуру визначену нормами Земельного Кодексу України.

За вказаних обставин суд повністю відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 172, 173 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання слідчого Харківського ВП ГУНП Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003912 від 07 серпня 2013 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у п`ятиденний строк з моменту її проголошення, а особами що не були присутні у судовому засіданні в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1