Дата документу Справа № 320/6926/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/374/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/6926/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003330, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, що має неповну вищу освіту, студента МДПУ ім. Б.Хмельницького, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому відповідно до ст. 69 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на проведення судової експертизи на користь держави у розмірі 1 760 грн. 80 коп.

Згідно вироку суду першої інстанції, 17 квітня 2016 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вибили вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 та утрьох разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 проникли до приміщення квартири, звідки таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_10 майно, а саме: грошові кошти у розмірі 1 100 грн. та жіночі щипці для випрямлення волосся, марки «Mocer-Ceraline 4464» у корпусі чорного кольору, вартістю 1 195 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2 295 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді штрафу, належним чином не оцінив та не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України належить до категорії тяжких, що значною мірою збільшує його суспільну небезпечність. Крім того, судом першої інстанції не застосовано норму закону, який підлягає застосуванню обвинуваченому призначено покарання у вигляді штрафу у конкретній грошовій сумі 1500 грн., замість призначення покарання у вигляді штрафу, розмір якого визначено у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, а також у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, відповідно до якого визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік; покласти на ОСОБА_7 передбачений п. 3 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Розгляд провадження проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати фактичні обставини справи та зібрані докази у кримінальному провадженні.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в апеляційній скарзі не оспорюється, як і кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, а тому вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Як вбачається з матеріалів провадження, місцевий суд, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 , з`ясовував дані про сім`ю, умови проживання та його характеристики. Також під час розгляду справи було з`ясовано матеріальний стан обвинуваченого, зокрема можливість виконання ним покарання у виді штрафу. Після призначення покарання ОСОБА_7 штраф було сплачено.

Таким чином розгляд справи щодо ОСОБА_7 було проведено з дотриманням вимог КПК України, а норми кримінального процесуального закону та матеріального права при цьому порушені не були.

Оцінюючи правильність призначеного покарання колегія суддів вважає, що покарання у виді штрафу обрано обґрунтовано.

Разом з тим, при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, належним чином не мотивував своє рішення, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Разом із тим, визначаючи розмір штрафу суд не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Між тим, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в сумі 1500 грн., не визначивши його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Враховуючи наведене, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у цій частині підлягає зміні.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що поставлене прокурором питання про м`якість призначеного покарання є некоректним, оскільки штраф є реальним покаранням, яке тягне за собою істотні матеріальні наслідки, невигідні для винної особи, а покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України таким не є. Отже, вести мову про посилення покарання у даному випадку є недоречним.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1500 грн., що становить 88,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4