ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 18 травня 2017 року касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 рокуу кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивувавши невідповідністю призначеного апеляційним судом покарання засудженому ОСОБА_5 тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості через необґрунтоване застосування судом положень ст. 69 КК України, застосувавши які суд перейшов до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті.
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Цивільні позови потерпілих задоволені в повному обсязі, стягнуто із засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 39 605,34 грн, моральної шкоди 50 000 грн, на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 470,49 грн, моральної шкоди 50 000 грн. Вироком суду також вирішено питання процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

30 серпня 2015 року, приблизно о 4-ій год. 30 хв., ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного спяніння, керував технічно справним автомобілем марки «Renault-Master», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Перемоги у с. Варварівка Новоград-Волинського району Житомирської області, де в порушення вимог п.п. 2.3 б, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху був неуважним та не відреагував на зміну дорожньої обстановки, рухався у населеному пункті із перевищенням допустимої швидкості, внаслідок чого на заокругленні дороги допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини та зіткнення на узбіччі із деревом.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля отримали наступні тілесні ушкодження:

потерпілий ОСОБА_7 у вигляді переломів дужок 1-го шийного хребця та перелому зубовидного відростка 2-го шийного хребця, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на лобі, які згідно висновку експерта № 547 від 17 вересня 2015 року належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

потерпіла ОСОБА_8 у вигляді закритої черепно-мозкової травми: ран в потилично-тім`яній ділянці справа, на лобі справа, підшкірної гематоми м`яких тканин в лобно-висково-тім`яній ділянці справа, забою головного мозку важкого ступеня, що супроводжувалися мозковою комою, які згідно висновку експерта № 646 від 10 листопада 2015 року належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм автомобіля ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 б, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному звязку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок суду від 11 травня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасовано, прийнято рішення вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК Уураїни до покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, як і кваліфікація дій за цим злочином.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання внаслідок мякості є необґрунтованими.

Суд вважає, що визначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_5 повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим із необережності, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем характеризується позитивно, одружений, працює.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.
Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої шкоди.

Зважено судом й на дані про особу засудженого, його відношення до скоєного, та думку потерпілих ОСОБА_7 , який просив суд суворо не карати, і ОСОБА_8 , яка просила суд не позбавляти волі ОСОБА_5 .

Таким чином, суд на підставі наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, дійшов правильного висновку про пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, визначивши його у виді обмеження волі на строк чотири роки, із призначенням також й додаткового покарання.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України. При цьому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України визнані слушними та в цій частині апеляційна скарга прокурора була задоволена.
Отже, з огляду на викладене, підстав вважати призначене апеляційним судом покарання засудженому ОСОБА_5 таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості, суд не вбачає.
Враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-8408км16 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1