Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000308 за касаційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ногачівки Славутського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області 4352 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
У порядку вирішення питання про речові докази ухвалено: три сітки та палицю-бовтун знищити як знаряддя злочину, а гумовий човен та дерев`яне весло повернути ОСОБА_7 для подальшого використання.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
24 квітня 2016 року близько 14.00 год. засуджений на березі річки «Горинь» навпроти будинку № 110 на вул. Здоров`я у м. Славуті, всупереч вимогам пунктів 3.15, 4.4, 4.14.3 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Державного Комітету водного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, підпункту 11.14 пункту 14 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року, а також наказу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області від 18 березня 2016 року № 11 «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах Хмельницької області у 2016 році», здійснював незаконний вилов риби (у заборонений нерестовий період та без передбаченого законом дозволу). При цьому засуджений застосовував заздалегідь підготовлені знаряддя та засоби рибальські сітки, використання яких для лову заборонено, а також палицю-бовтун, надувний гумовий човен і дерев`яне весло. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав істотної шкоди державним інтересам на загальну суму 4352 грн.
Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року вирок суду першої інстанції скасовано у частині призначення покарання та вирішення питання про речові докази. Призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 249 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, з конфіскацією трьох рибальських сіток, надувного човна, дерев`яного весла та дерев`яної палиці-бовтуна, використаних як знаряддя та засоби злочину і визнаних у справі речовими доказами.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок апеляційного суду: ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 249 КК України до основного покарання, визначеного судом, а вищевказані знаряддя та засоби конфіскувати на підставі ст. 96-1 цього Кодексу. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 65 КК України фактично призначив засудженому спеціальну конфіскацію як додаткове покарання за ч. 1 ст. 249 вказаного Кодексу, санкцією якої такий захід примусу не передбачено. Натомість, за твердженням прокурора, суд безпідставно не послався у резолютивній частині вироку на ст. 96-1 КК України, нормами якої встановлено зазначений захід кримінально-правового характеру, і таким чином не застосував кримінальний закон, що підлягає застосуванню.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити касаційну скаргу та змінити вирок апеляційного суду на зазначених у ній підставах, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за наведених у вироку обставин, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 249 КК України, вид і розмір призначеного основного покарання у касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.
Разом із тим, обґрунтованими є викладені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування апеляційним судом закону про кримінальну відповідальність при конфіскації знарядь і засобів вчинення злочину.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Вказаний захід поєднує в собі каральну, виправну та превентивну функції: має на меті кару, виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Вичерпний перелік видів покарань, які можуть бути застосовані судом щодо особи, визнаної винуватою у кримінальному правопорушенні, наведено у ст. 51 КК України. Зміст кожного з цих заходів примусу розкрито у нормах розділу Х Загальної частини вказаного Кодексу (далі Загальної частини) «Покарання та його види». При цьому відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України.
Встановлена ст. 96-1 зазначеного Кодексу (у редакції Закону від 18 лютого 2016 року, чинній на час скоєння злочину) спеціальна конфіскація, у силу положень Розділу Х у системному зв`язку з нормами Розділу ХІV Загальної частини «Інші заходи кримінально-правового характеру», за своєю правовою природою не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру. Зазначені заходи полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод засуджених, які не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.
Наведений підхід кореспондується з позицією Пленуму Верховного Суду України, який у п. 19 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернув увагу суддів на те, що правила, передбачені до такого додаткового покарання як «конфіскація майна», не поширюються на випадки застосування судом передбаченої санкцією статті (частини статті) кримінального закону спеціальної конфіскації (предмети контрабанди, знаряддя і засоби полювання, незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним промислом та все добуте тощо).
Спеціальна конфіскація відповідно до приписів статті 96-1 КК України (у редакції Закону від 18 лютого 2016 року) полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення, зокрема, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 цього Кодексу.
Згідно з вимогами пункту 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України названий захід підлягає застосуванню у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Юридичною підставою для застосування судом спеціальної конфіскації є норми статей 96-1, 96-2 КК України, а не санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому резолютивна частина вироку обов`язково має містити посилання на вказані норму кримінального закону.
Наведених законодавчих вимог суд апеляційної інстанції повною мірою не дотримався.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження конфісковані в ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком рибальські сітки, палиця-бовтун, човен та весло дійсно були заздалегідь підготовлені та використовувалися ним як знаряддя та засоби вчинення злочину, за який його засуджено. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України (у редакції Закону від 18 лютого 2016 року) такі предмети підлягають спеціальній конфіскації.
Суд апеляційної інстанції правильно застосував зазначений захід по суті, однак при визначенні його юридичної природи та підстави застосування допустив помилку.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 65 КК України суд другої ланки фактично призначив ОСОБА_7 спеціальну конфіскацію як додаткове покарання, хоча такий захід примусу не передбачений ні ст. 51 КК України (як вид покарання), ні санкцією ч. 1 ст. 249 цього Кодексу.
Водночас апеляційний суд безпідставно не послався у резолютивній частині свого вироку на норми статей 96-1, 96-2 КК України, які містять припис про примусове безоплатне вилучення в дохід держави знарядь і засобів злочинів цієї категорії. Таким чином, суд другої ланки не застосував кримінальний закон, що підлягає застосуванню.
Водночас, оскільки спеціальну конфіскацію апеляційним судом фактично застосовано, зміна лише правової підстави прийняття такого рішення не призведе до погіршення становища засудженого, а тому допущену помилку може бути виправлено шляхом зміни вироку у касаційному порядку.
Виходячи з наведеного на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України вирок апеляційного суду у відповідній частині підлягає зміні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, з матеріалів справи і касаційної скарги не вбачається.
Керуючись статтями 433, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу заступника прокурора задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, вважати, що знаряддя і засоби вчинення злочину, визнані у справі речовими доказами, три рибальські сітки, дерев`яну палицю-бовтун, надувний човен та дерев`яне весло конфіскуються в доход держави на підставі статей 96-1, 96-2 КК України в редакції від 18 лютого 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2