Ухвала
іменем україни
07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції та засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2016 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006715, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лихоліти Чорнобаївського району Черкаської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком районного суду ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 3 400 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 2 583, 88 грн та 10 000 грн, відповідно.
Вирішено питання про судові витрати у кримінальному провадженні.
Ухвалою апеляційного суду змінено вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання і в частині вирішення цивільного позову. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. У решті вирок залишено без зміни.
Прокурор у касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки не містить відповіді на доводи апеляції прокурора. Крім того, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 420 КПК при погіршенні становища засудженого не ухвалив власного вироку.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в порушення вимог статей 370, 373, 374 КПК, висновки судів про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень ґрунтуються на припущеннях і суперечливих доказах, окремі з яких сфальсифіковані стороною обвинувачення. Зокрема на даних протоколу слідчого експерименту, листі із запитом про надання звукозапису телефонного дзвінка на номер «102» та записі повідомлення про скоєну дорожньо-транспортну пригоду тощо. Крім того, вказує на порушення принципу безпосередності дослідження доказів в суді апеляційної інстанції та невідповідність ухвали ст. 419 КПК.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 16 вересня 2014 року біля 20.00 год, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборній в м. Вінниці в напрямку вул. Театральної, в районі будинку № 8, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.10, 4.16 (а), 18.1 Правил дорожнього руху, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, після чого залишив місце пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_8 були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційних скарг, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який підтримав власну касаційну скаргу та заперечив проти задоволення скарги прокурора, позицію захисника ОСОБА_7 , котрий підтримав скаргу свого підзахисного та частково підтримав скаргу прокурора щодо порушення вимог ст. 420 КПК в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку наведено докладні мотиви.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди і кожен з них вказав на аналогічні відомості щодо послідовності подій, марки, кольору автомобіля, його номеру та швидкості руху тощо; дані протоколів огляду місця події та місця ДТП, огляду транспортного засобу, слідчого експерименту та звукозапис телефонного дзвінка на номер «102» щодо вчинення ДТП, а також висновки судових експертиз тощо.
Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Доводи засудженого щодо недопустимості в якості доказів даних слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.
При цьому, захисник у силу ч. 3ст. 404 КПК не навів належного обґрунтування у звязку з чим апеляційний суд має повторно перевірити цей доказ та які порушення мають бути усунені при цьому.
Крім того, колегія суддів погоджується з роз`ясненнями апеляційного суду наданими стороні захисту щодо дотримання органами досудового слідства норм ч. 3 ст. 240 КПК, які не зобов`язують слідчого залучати підозрюваного до участі в проведенні слідчого експерименту, не зачіпаючи при цьому право останнього на захист.
Також свого підтвердження матеріалами кримінального провадження не знайшли доводи засудженого про фальсифікацію доказів у справі.
На противагу доводам сторони захисту судові рішення містять достатньо інших доказів, які у своїй сукупності підтверджують їх висновки щодо причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності його вини.
З достатньою повнотою суд перевірив в судовому засіданні доводи засудженого про його невинуватість, навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК кваліфіковано правильно.
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Безпідставними є доводи скарги прокурора про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 420 КПК при призначенні ОСОБА_5 додаткового покарання, оскільки розмір як основного покарання, так і додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами після перегляду вироку в апеляційному порядку не змінювався.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляціях доводи, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК, воно є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження скоєння нових злочинів.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції та засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3