Ухвала
іменем україни
21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області, який мешкає у АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області, який мешкає у АДРЕСА_3 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, кожного.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням на кожного з них обов`язки, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_10 судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою апеляційного суду виключено з вироку місцевого суду вказівку про те, що стороною захисту повністю проігнорувано стадію судового розгляду кримінального провадження, - обвинувачені відмовилися від надання усних або письмових пояснень з приводу обвинувачення, проігнорували право збирати та подавати докази, задавати питання потерпілому, свідкам, брати участь в дослідженні письмових доказів. У решті вирок залишити без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за недоведеністю їх вини. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає вину засуджених не доведеною, оскільки за епізодом 16 березня 2015 року не було встановлено часу вчинення злочину, не встановлено, яке відношення потерпілий ОСОБА_11 має до вирощування зернових культур та не вказано їх кількість, яка зберігалася на складі. Вказує на неповну та неналежну оцінку доказів по справі, зокрема: протоколів допиту ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в якості свідків та заяв засуджених про самовикриття. Заперечує наявність кваліфікуючих ознак «повторності» та «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб», оскільки доказів про протилежне матеріали справи не містять, а засуджені відмовилися від дачі усних та письмових пояснень в суді. Зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Згідно з вироком суду, 13 березня 2015 року біля 23.00 год, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом зламу замка на вхідних воротах, проникли до складського приміщення, що знаходиться на території току у с. Іване-Золоте Заліщицького району, Тернопільської області та належить на праві власності ОСОБА_11 , звідки таємно викрали зерно сої вагою 2 316 кг на суму 19 454,40 грн та зерно пшениці вагою 384 кг на суму 1 382,40 грн. Викрадене зерно обвинувачені перевезли у с. Лисичники Заліщицького району.
Також, 15 березня 2015 року біля 23.30 год, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, проникли до складського приміщення, що знаходиться на території вищевказаного току належному ОСОБА_11 , звідки таємно викрали 4 070 кг зерна пшениці на суму 14 652 грн та 367 кг зерна ячменю на суму 1 027,60 грн. Викрадене зерно обвинувачені перевезли у с. Лисичники, Заліщицького району.
Після чого, 16 березня 2015 року, вночі, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , повернулися до території вищевказаного току, де проникнувши у складське приміщення, таємно викрали 195 кг зерна на суму 1 638 грн, 284 кг зерна кукурудзи на суму 1 571,20 грн, 2 862 кг зерна пшениці на суму 10 303,20 грн та 320 кг селітри аміачної на суму 1 571,20 грн. Викрадене майно обвинувачені перевезли у с. Зозулинці, Заліщицького району.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З огляду на зазначене, до компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст. 409 КПК, а саме неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який в своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК при встановленні фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у таємному викраденні чужого майна за попередньою змовою групою осіб та з проникненням, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, крім визнання засудженими своєї вини, суд першої інстанції обґрунтував: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив факт викрадення з належної йому будівлі току зернових культур та селітри, а також зазначив, що до нього особисто зверталися засуджені з батьками, які зізналися в крадіжці належного йому майна і повернули викрадене; показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на підтвердження слів потерпілого; показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які за окрему плату на прохання засуджених перевозили викрадене у ОСОБА_11 майно та повністю підтвердили обставини вчинення злочинів зазначені в обвинуваченні; показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також даними протоколів слідчих експериментів, огляду місця події, огляду автомобіля та іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні.
При цьому, про наявність таких кваліфікуючих ознак, як «повторність» та «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» говорять кількість епізодів вчинених злочинів та узгодженість дій всіх його учасників, ще до моменту виконання об`єктивної сторони діяння, тобто ретельне готування засуджених до скоєння крадіжки (підготовка мішків для зручності набрання та транспортування зерна, визначення місця приховання викраденого та залучення сторонніх осіб для його перевезення й ін.) об`єкта злочину, місця, часу, способу вчинення, зміст виконуваних функцій, тощо.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені саме ч. 3 ст. 185 КК. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК та правильність кваліфікації інкримінованих їм діянь. На усі доводи апеляцій надані обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання, призначене ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги захисника, немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3