Бродівський районний суд Львівської області
Справа № 439/1824/14-к

В И Р О К
іменем України
23 березня 2017 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 402 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000012 від 05 травня 2014р. відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, за національністю росіянина, одруженого, займає посаду бортового авіаційного техніка вертолітної ланки вертолітної ескадрильї, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

встановив:
25 квітня 2014 року близько 21 год. у службовому кабінеті військової частини пп НОМЕР_1 (колишньої військової частини НОМЕР_2 ), що за адресою: АДРЕСА_2 , капітан ОСОБА_11 , будучи військовою службовою особою, на яку, як військовослужбовця Збройних Сил України покладались обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи, що відданий йому тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_13 наказ від 25 квітня 2014 року №104 про його відрядження до військової частини НОМЕР_3 , що дислокується у АДРЕСА_3 , для участі у навчаннях є законним та, будучи із ним ознайомленим у повному обсязі, відкрито в усній та письмовій формі шляхом написання двох рапортів, у присутності свого безпосереднього та прямого командирів (начальників) категорично відмовився від його виконання, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст.402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину не визнав. Від показів відмовився, покликавшись на ст. 63 Конституції України. Однак, під час дослідження доказів в судовому засіданні, ОСОБА_11 давав пояснення з приводу досліджених доказів, зокрема, щодо наступного. Обвинувачений ОСОБА_14 не заперечив, що до його відома усно було доведено наказ командира частини, відповідно до змісту якого він повинен був відбути у відрядження 25.04.2014, хоча такого наказу у письмовому вигляді він не бачив. Також обвинувачений визнав ту обставину, що він отримав посвідчення про відрядження у м. Дніпропетровськ на навчання, однак таке відрядження йому було передано іншим військовослужбовцем за межами території військової частини. Про отримання посвідчення він не розписувався. Вважає, що наказ не був законний, оскільки не був чітким, так як у ньому зазначалась мета відрядження навчання, в той час як він знав, що відбувається антитерористична операції в Донецькій та Луганських областях, куди його уже відряджали, а тому він просив роз?яснити такий наказ.

Незважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями свідків, іншими документами, дослідженими під час судового розгляду справи, які суд вважає належними та допустимими доказами.
Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що займає посаду заступника командира бригади з озброєння - начальник технічної частини в/ч. пп НОМЕР_1 (колишня назва НОМЕР_2 ) та має звання підполковника. У квітні 2014 року він тимчасово виконував обов?язки командира військової частини пп НОМЕР_1 . 25.04.2014р. за наказом командира частини ОСОБА_15 низка офіцерів повинна була відбути у відрядження в АДРЕСА_3 . Цього ж дня був виданий наказ №104 про вибуття у відрядження до АДРЕСА_3 окремих військовослужбовців військової частини, в тому числі і капітана ОСОБА_11 . Даний наказ був підписаний ним особисто і повинен був бути доведений до відома ОСОБА_11 через його безпосереднього командира ОСОБА_16 . Також було виписано посвідчення про відрядження, яке було вручено ОСОБА_11 . У відрядження капітан ОСОБА_11 повинен був відбути 25.04.2014р. Цього дня йому зателефонував командир військової частини ОСОБА_15 та повідомив, що капітан ОСОБА_11 відмовився виконати наказ про вибуття у відрядження у м. Дніпропетровськ. Ввечері цього ж дня він викликав капітана ОСОБА_11 та заступника командира бригади з інженерно-авіаційної служби майора ОСОБА_17 та т.в.о. командира 1-ї вертолітної ескадрильї капітана ОСОБА_18 . У присутності вказаних осіб було з?ясовано причини, чому ОСОБА_11 відмовився виконати наказ, на що останній повідомив, що він відмовляється вибувати у відрядження у зв?язку із тим, що у Донецькій області, в зоні проведення антитерористичної операції проживають його близькі родичі. Свою позицію ОСОБА_11 виклав у двох рапортах поданих на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 , які були передані у Службу безпеки України.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що проходить службу у ЗС України та займає посаду командира в/ч пп НОМЕР_1 у військовому званні полковник. 25.04.2014р. свідок перебував у м. Дніпропетровську у відрядженні. Йому відомо, що 25.04.2014р. був виданий наказ №104, згідно якого окремі військовослужбовці військової частини пп НОМЕР_1 , в тому числі і капітан ОСОБА_11 повинні були цього дня відбути у відрядження на навчання у м. Дніпропетровськ. У другій половині дня 25.04.2014р. телефоном т.в.о. командира ескадрильї ОСОБА_16 повідомив його, що капітан ОСОБА_11 відмовився виконати наказ та відбути у відрядження у м. Дніпропетровськ. Цього ж дня свідок мав телефонну розмову із ОСОБА_11 , під час якої він з?ясував чи розуміє ОСОБА_11 , що він відмовляється виконати наказ, і які наслідки можуть настати, на що останній повідомив, що він розуміє, що відмовляється виконати наказ командира. На наступний день у телефонній розмові ОСОБА_11 йому повідомив, що він відмовився виконати наказ через те, що його близькі родичі проживають у Донецькій області, де проводилась на той час антитерористична операція, і до якої залучались військовослужбовці ЗС України. Про те, що ОСОБА_11 не зрозумілий зміст наказу ОСОБА_11 не повідомляв, а також не зазначав, що відмовляється виконати наказ у зв?язку із поганим станом здоров?я. Лише через два дні ОСОБА_11 телефонував йому та повідомив, що змінив свою думку і бажає відбути у відрядження. Також, свідок повідомив, що члени екіпажів відряджались у м. Дніпропетровськ на навчання, а вже звідти окремими бойовими наказами, окремі екіпажі залучались для бойових вильотів для участі у антитерористичній операції.

Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу у військовій частині пп НОМЕР_1 на посаді командира вертольоту 1-ї вертолітної ескадрильї у військовому званні "майор". 25.04.2014р. він був т.в.о. командира 1-ї вертолітної ескадрильї. У 1-ї вертолітній ескадрильї проходив військову службу капітан ОСОБА_11 25.04.2014р. свідка викликав в.о. командира частини ОСОБА_13 . У службовому кабінеті ОСОБА_13 були присутні ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . У їхній присутності, ОСОБА_11 повідомив, що відмовляється виконати наказ про відрядження його у м. Дніпропетровськ. Текст наказу ОСОБА_11 добре був відомий, оскільки був доведений до його відома ОСОБА_17 . На ОСОБА_11 був виписаний відрядний лист, який ОСОБА_11 отримав. Відмову виконати наказ ОСОБА_11 пояснив тим, що його родичі беруть участь у мирних акціях протесту у Донецькій області. При ньому ОСОБА_11 написав два рапорти, у яких виклав причини відмови виконати наказ, які попередньо озвучив усно. На стан здоров?я ОСОБА_11 не скаржився і не повідомляв, що йому незрозумілий зміст наказу. Також свідок повідомив, що вибуття військовослужбовців у відрядження у м. Дніпропетровськ на підставі наказу не означало, що такі військовослужбовці будуть задіяні для участі у проведенні антитерористичної операції. Окремі льотні екіпажі залучались для участі в АТО окремими бойовими наказами.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу на посаді старшого інженера інженерно-авіаційної служби у в/ч пп НОМЕР_1 . У квітні 2014 року він виконував обов?язки заступника командира в/ч пп НОМЕР_1 . ОСОБА_11 входив у пряме підпорядкування заступника командира частини, яким на той час був ОСОБА_17 25.04.2014р. свідок перебував на військовій службі у військовій частині і близько 10-11 години до його відома в усній формі був доведений наказ т.в.о. командира частини ОСОБА_13 про вибуття окремих військовослужбовців у відрядження у АДРЕСА_3 . Цей же наказ був доведений до відома військовослужбовця капітана ОСОБА_11 в усній формі. ОСОБА_11 наказ вислухав та пізніше отримав посвідчення про відрядження. Близько 17 години ОСОБА_11 прийшов до свідка і усно повідомив, що не може виконати наказ через свої переконання. Про це свідок доповів т.в.о командира військової частини ОСОБА_13 . Ввечері цього дня група військовослужбовців вибула у відрядження у АДРЕСА_3 , а ОСОБА_11 у відрядження не вибув. Увечері цього дня ОСОБА_11 в кабінеті ОСОБА_13 , в присутності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 написав особисто два рапорти, у яких виклав причини відмови виконати наказ. Окрім того, усно повідомив, що не буде брати участь у АТО, оскільки у Донецькій області проживають його близькі родичі. В цей вечір ОСОБА_11 не повідомляв командування, що відмова виконати наказ пов?язана із його станом здоров?я, чи із нерозумінням змісту наказу. Свідку відомо, що усі військовослужбовці, згідно наказу, відбували у відрядження в м. Дніпропетровськ для участі у навчаннях "Весняна злива".

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що є мобілізованим і з 30.03.2014р. працює у військовій частині пп В3765 лікарем . У квітні 2014 року до нього звернувся військовослужбовець ОСОБА_11 , який скаржився на тривожний стан, поганий сон. У ОСОБА_11 були ознаки астено-невротичного синдрому, оскільки дуже переживав за себе і свою сім?ю. Він призначив йому заспокійливі препарати, такі як: "Персен Форте" та "Сонміл", фармакологічна група яких є слабкою і спеціального рецепту такі препарати не потребують. Вдруге з аналогічними скаргами ОСОБА_11 звернувся 08.05.2014р., а втретє 26.05.2014р. 27.05.2014р. хворий був оглянутий лікарем психіатром і йому було поставлено діагноз: незначно виражений астенічний синдром ситуативно обумовлений. ОСОБА_11 також звертався до нього і в червні 2014 року, і його було скеровано для огляду до лікаря-психіатра у КПД ВМКСУ ЗР м. Львова. Свідкові відомо, що ОСОБА_11 було рекомендовано госпіталізацію.

Крім показів свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується також наступними дослідженими у судовому засіданні доказами, що містяться у письмових матеріалах справи, які суд вважає належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.04.2014р. №104, підписаного т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_13 , капітана ОСОБА_11 , бортового авіаційного техніка вертолітної ланки вертолітної ескадрильї відряджено у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_3 для участі у навчаннях (а.с. 14, Т.: 1 матеріалів досудового розслідування).

Відповідно до письмового рапорту капітана ОСОБА_11 від 25.04.2014р. на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 , капітан ОСОБА_11 відмовився виконувати команди щодо участі в наведенні суспільного порядку в складі силових структур в межах Донецької області, покликаючись на те, що таким чином будуть обмежуватись конституційні права громадян України (а.с. 16, Т.: 1 матеріалів досудового розслідування).

Відповідно до письмового рапорту капітана ОСОБА_11 від 25.04.2014р. на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 , капітан ОСОБА_11 доповів, що наказ командування частини щодо виїзду до місця дислокації свого підрозділу він не виконав до роз?яснення йому обставин його положення, мотивуючи тим, що підрозділи їхньої частини виконують завдання щодо наведення порядку сумісно з іншими силовими структурами проти громадян держави, що мешкають на території Донецької області, де проживають його близькі родичі (а.с. 17, Т.: 1 матеріалів досудового розслідування).

Відповідно до посвідчення про відрядження № НОМЕР_4 від 25.04.2014р., що видане капітану ОСОБА_21 , останнього відряджено у м. Дніпропетровськ у військову частину НОМЕР_3 для участі у навчаннях. Підстава: ТР НШ 8АК СВ ЗСУ від 08.03.2014р. №1386КП/6 (а.с. 15, Т.: 1).

Відповідно до послужного списку, ОСОБА_11 проходить військову службу за контрактом на посаді бортового авіаційного техніка вертолітної ланки вертолітної ескадрильї 3 окремого полку армійської авіації 8 армійського корпусу, дія якого закінчується 20.06.2016р. (а.с. 29-33, Т.: 1 матеріалів досудового розслідування).

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи показання свідків, суд надає їм віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.

Достатньо чітких, вагомих, узгоджених між собою доказів, що породили б обґрунтовану презумпцію застосування до обвинуваченого неправомірного насильства, внаслідок чого отримано докази винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, суду не надано.
Таким чином, дослідивши всі подані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованого йому злочині знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 402 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем Збройних сил України, вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника.

Невизнання вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності та відкидає показання обвинуваченого ОСОБА_11 як такі, що спростовані послідовними показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні доказами. Підстав для обмови ОСОБА_11 свідками суд не вбачає.

Посилання сторони захисту на незаконність наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 №104 від 25.04.2014р., невиконання якого інкримінується ОСОБА_11 , суд оцінює критично.

Так, для кваліфікації дій особи за ст. 402 КК України, суттєве кримінально-правове значення має характер відданого наказу. Наказ повинен бути конкретним, і, без сумніву, законним. Особа не несе відповідальність за невиконання незаконного наказу.

Законним є наказ який виданий відповідною службовою особою в межах її компетенції і в належному порядку, за своїм змістом не суперечить чинному законодавству, не пов?язаний із порушенням прав та свобод людини.

Як встановлено судом, наказ №104 від 25.04.2014р. відданий т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_13 , який тимчасово виконував обов?язки командира відповідно до Наказу №75 від 28.03.2014р., в межах його повноважень (а.с. 38, Т.: 1 матеріалів досудового розслідування).

Як встановлено судом, такий наказ був доведений до відома військовослужбовця ОСОБА_11 в усний спосіб, що допускається п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України " від 24.03.1999р. Вказане стверджується як самим обвинуваченим так і показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Такий наказ за своїм змістом був чітким, і його зміст ОСОБА_11 зрозумів, оскільки усвідомлював, що повинен був вибути у відрядження у м. Дніпропетровськ 25.04.2014р. Вказане слідує із аналізу змісту досліджених в судовому засіданні письмових рапортів ОСОБА_11 .

Встановлено, що ОСОБА_11 не звертався до т.в.о. командира частини із проханням щодо роз?яснення йому отриманого наказу, як такого, що не є конкретним, чи допускає подвійне тлумачення. Жодних доказів, які б свідчили про зворотне суду не надано.

Посилання обвинуваченого на те, що він відмовився виконувати наказ у зв?язку із тим, що наказ був незаконним, оскільки стосувався відрядження для участі у навчаннях, в той час як жодних навчань не проводилось, а здійснювались бойові дії в зоні проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях України, суд оцінює критично, та вважає за необхідне констатувати наступне.

Так, відповідно до змісту наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 №104 від 25.04.2014р. капітан ОСОБА_11 відряджався у м. Дніпропетровськ для участі у навчаннях. Підставою для видачі такого наказу стала телеграма-розпорядження начальника штабу 8 армійського корпусу від 08.03.2014р. №1386КП/6.

Як відомо суду, у зв?язку із тим, що у такій телеграмі-розпорядженні міститься інформація з обмеженим доступом їй надано гриф секретності "таємно". Така телеграма-розпорядження як доказ у кримінальному провадженні жодною із сторін не була надана суду і, відповідно, не була предметом дослідження.

Однак, відповідно до листів т.в.о. командира військової частини пп НОМЕР_1 ОСОБА_22 від 23.03.2015р., 08.03.2014р., військова частина польова пошта НОМЕР_1 брала участь у командно-штабних навчаннях «Весняна злива», у зв?язку із чим льотний склад та авіаційна техніка в кількості, визначеній рішенням командира частини, передислоковувалася на аеродром Кульбакіно ( АДРЕСА_4 ). Згодом, наступним розпорядженням командира 8 армійського корпусу від 14.03.2014, льотний склад та авіаційна техніка перебазовувались з аеропорту Кульбакіно на аеродром Дніпропетровськ (а.с. 128, 129, кримінальної справи).

Вказівка сторони захисту на те, що у законодавстві не існує поняття «навчання військовослужбовців», а тому наказ командира, невиконання якого інкримінується ОСОБА_11 є незаконним, у зв?язку із тим, що в ньому міститься таке поняття, суд оцінює критично. Як встановлено судом, відповідно до досліджених доказів, весною 2014 році проводились командно-штабні навчання, до яких залучалися цілі військові частини, зокрема і та військова частина, де військову службу за контрактом проходив ОСОБА_11 . А тому, військовослужбовець ОСОБА_11 скеровувався саме для участі у таких навчаннях, як військовослужбовець, який проходить службу у військовій частині, яка бере участь у зазначених вище навчаннях, а не на персональне навчання військовослужбовця ОСОБА_11 .

Окрім того, вказівка сторони захисту про те, що насправді наказ командира, невиконання якого інкримінується ОСОБА_11 , мав на меті скерування ОСОБА_11 для участі в антитерористичній операції в Донецькій та Луганських областях, не відповідає дійсності, оскільки, спростовується показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , які суду пояснили, що дійсно, окремі льотні екіпажі під час їх перебування у м. Дніпропетровськ, залучались до антитерористичної операції окремими бойовими наказами командирів. Не усі залучені до навчань військовослужбовці, які скеровувались для участі у навчаннях у м. Дніпропетровськ, залучались до бойових вильотів в зону проведення АТО.

Таким чином, перевіривши наказ №104 від 25.04.2014 на предмет відповідності його вимогам законодавству України, суд прийшов до переконання, що такий є законним, оскільки його зміст не суперечив чинному законодавству, не був пов?язаний з порушенням прав та свобод людини і громадянина. Підстав вважати, що такий наказ був незаконним чи явно злочинним, у ОСОБА_11 в момент доведення до нього змісту такого наказу, не було.

При визначенні виду і розміру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, немає.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, немає.

Враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_11 позитивно характеризується по місцю служби та місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на час інкримінованих йому дій страждав на розлад адаптації із змішано тривожно-деприсивною реакцією, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованих йому дій, що стверджується висновком амбулатороної судово-психіатричної експертизи №446 від 23.09.2014, має на утриманні малолітню дитину, неодноразово на військовій службі нагороджений пам?ятнпими нагрудними знаками та медалями, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 402 КК України, у виді службового обмеження.

Таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_11 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року службового обмеження із відрахуванням в дохід держави 10% від суми грошового забезпечення.

Докази, а саме: медичну карту сатціонарного хворого ОСОБА_11 №14312, яка зберігається у кмінаті зберігання речових доказів військової прокуратури Тернопільського гарнізону, - повернути Головному військово-медичному клінічному ордена Червоної Зірки центру "Головний військовий клінічний госпіталь".

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1