Справа № 136/2227/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 26 вересня 2014 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Біла, Липовецького району Вінницької області, українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4
з боку захисту
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачуються у тому, що 04.02.2014 року вона, ОСОБА_3 , маючи умисел на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, будучи належним чином попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, згідно вимог ст. 383 КК України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, умисно подала заяву на ім`я прокурора Липовецького району Вінницької області про те, що 30.10.2013 року слідчий Липовецького РВ УМВС ОСОБА_6 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000331, не роз`яснив їй можливість скористатись послугами адвоката, тим самим порушив її право на захист. За результатами розгляду вказаної заяви, рішення про внесення відомостей до ЄРДР не прийнято. Однак, ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний умисел, 11.07.2014 року, в порядку ст. 303 КПК України, в Іллінецькому районному суді Вінницької області оскаржила бездіяльність прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР, та зобов`язала прокурора Липовецького району прийняти рішення в порядку ст. 214 КПК України за фактом вчинення слідчим Липовецького РВ УМВС ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України.
11.07.2014 року прокурором Липовецького району внесено відомості до ЄРДР за № 0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України. За результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 10.09.2014 року прийнято рішення про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Такі дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1 ст.383 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення прокурору про вчинення злочину.
В судовому засіданні захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття даного кримінального провадження стосовно його підзахисної та просив суд звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінуються, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачена клопотання свого захисника підтримала з підстав, що у ньому наведені та дала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував щодо закриття провадження у справі та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої, вказавши, що для цього наявні усі передбачені законом підстави.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст.12 КК України, злочин, який інкримінуються обвинуваченій, що передбачений ч.1 ст.383 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості минуло два роки.
Відповідно до ч.2 ст. 284, ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Наведене кореспондується і з роз`ясненнями, що мають місце у постанові Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, де також зазначено, що таке звільнення є обов`язковим.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.383 КК України, яке є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення якого минуло два роки, обвинувачена не ухилялись від слідства та суду та не вчинила нового злочину, дала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому суд дійшов висновку, що є усі правові підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у відповідності до вимог ст.49 КК України.

Судом встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 49 ч.1, 383 ч.1 КК України, ст. 284, 285, 288, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - задовольнити.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 26 вересня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України.
Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.383 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1