Справа №1/359/3/2017

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.З ст.332, ч.З ст.358 КК України, ОСОБА_10 за ч.З ст.332, ч.5 ст.27 ч.З ст.358, ч.З ст.358 КК України, ОСОБА_8 за ч.З ст.332, ч.5 ст.27 ч.З ст.358, ч.З ст.358 КК України та ОСОБА_9 за ч.З ст.332 КК України,

встановив:

Підсудні обвинувачуються в скоєні вищевказаних злочинів.

Під час судового засідання підсудний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м;який , а саме підписку про невиїзд, посилаючись на наступні обставини.

Під час проходження служби у Державній прикордонній службі України ОСОБА_7 отримав захворювання хребта, яке має ознаки онкології та які пов`язані саме з проходженням служби, що вбачається з копії свідоцтва про хворобу № 616/320 . У наслідок наявних захворювань та після оперативного втручання рішенням Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) ОСОБА_7 встановлена третя група інвалідності пов`язана з проходженням військової служби, що доводиться приєднаної до цього клопотання засвідченою адвокатом копією Довідки до акту огляду МСЕК Сер. КИО-1 № 0386565 .Наявність у ОСОБА_7 хвороб та інвалідності дає підстави для отримання ним спеціального медичного обслуговування і лікування, виконання ним спеціальної програми реабілітації, що визначена уповноваженими медико-соціальними установами, а також на отримання пенсійного забезпечення по інвалідності.

У період з травня 2011 року до 04 грудня 2013 року (дата взяття під варту у залі суду) ОСОБА_7 періодично-постійно проходив медичні обстеження та лікування, що доводиться численним документами, які наявні в матеріалах справи

Протягом перебування у СІЗО ОСОБА_7 декілька разів звертався до керівництва слідчого ізолятору з письмовими заявами, в яких просив надати кваліфіковану медичну допомогу у зв`язку з сильними болями. Також, у своїх заявах ОСОБА_7 просив направити його до Центрального госпіталю Державної прикордонної служби України м. Києва для проведення його медичного огляду та складання відповідної медичної документації, в тому числі, довідки форми № 088/0, з метою подальшого направлення ОСОБА_7 до МСЕК для продовження отриманої ним групи інвалідності та плану лікування. При цьому, згідно вимог нормативних документів, особиста присутність ОСОБА_7 у Центральному госпіталі Державної прикордонної служби України м. Києва та на МСЕК є обов`язковою. На вказані заяви ОСОБА_7 з боку службових осіб слідчого ізолятору не було жодної реакції, навіть, не було усної відповіді, вже не кажучи про письмову відповідь.

Нормами КПК (редакція 1960 року), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ не передбачено щоб держава, в особі суду мала правові підстави обмежити перелічені вище права ОСОБА_7 та мала право створювати реальну загрозу його життю.

У ОСОБА_7 міцні соціальні зв`язки, які доводять у його зацікавленості бути разом із дружиною та дитиною, а відповідно доводить що він не буде переховуватись від суду. Зазначене доводиться приєднаними до цього клопотання копіями документів щодо перебування ОСОБА_7 у шлюбі, наявністю малолітньої дитини, його реєстрації та проживання у разом із дружиною та дитиною.

ОСОБА_7 не зможе жодним чином впливати на свідків, оскільки вони вже були допитані у судовому засіданні. ОСОБА_7 не зможе перешкоджати суду досліджувати докази, оскільки вони знаходяться у суді. У ОСОБА_7 відсутній будь-який службовий вплив на суд та інших у часників процесу, оскільки він не обіймає такі державні посади. Зазначене, відповідно до практики ЄСПЛ також є підставою для зміни запобіжного заходу.

Отже не можливість держави забезпечити розгляд справи у межах розумного строку, закінчення довідки до акту огляду МСЕК щодо інвалідності, розвиток онкології, загострювання хвороби, необхідність лікування та реабілітації, міцність соціальних зав`язків, не можливість впливати на розгляд судової справи принципово вказують на необхідність прийняття рішення судом щодо зміни запобіжного заходу, що також узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 165 КПК України (1960 року), «Обов`язки, передбачені статтею 149-1 цього Кодексу та покладені на особу при застосуванні запобіжного заходу, скасовуються або змінюються, коли в них відпаде необхідність або коли виникне необхідність в їх зміні. Запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході».

Крім того на теперішній час строк тримання під вартою складає більше трьох з половиною років, а приймаючи до уваги ухвалу колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 13.05.2014 року, яким скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2013 року , новий вирок в разі доведеності провини, не може перевищувати раніше призначеного покарання 7 років позбавлення волі. З урахуванням вимог ст. 72 ч.5 КК України у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Підсудний ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_4 просять залишити запобіжний захід застава.

Підсудна ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_6 просять замінити арешт на підписку про невиїзд, посилаючись на вік підсудної, стан здоров;я, час перебування її під вартою більш трьох з половиною років.

Підсудний ОСОБА_9 просить змінити запобіжний захід на більш м;який, посилаючись на відсутність обгрунтованих підстав такого запобіжного заходу,

а саме: раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався , одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, постійне місце реєстрації в Київській області , він має зобов`язання мати належну поведінку, своєчасно з`являтися до органу слідства та суду. Впродовж всього досудового розслідування та судового розгляду до першого вироку 04.12.2013 року не допускав жодного вчинку, який би давав підстави для зміни запобіжного заходу з підписки про невиїзд на інший.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши інші матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Дана кримінальна справа слухається за правилами КПК України 1960 року.

Надані суду матеріали свідчать, що підсудні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають під вартою з 04.12.2013 року на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2013 року , який було скасовано ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 13.05.2014 року, проте запобіжний захід підсудним було залишено тримання під вартою.

До теперішнього часу термін строку тримання під вартою не визначався.

Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», зазначає : «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під ватрою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права ( див. справу «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), № 28358/95, п.п. 55-56, ЄКПЛ 2000-1II, та справу «Кавка проти Польщі» (Kawka v. Poland), №. 25874/94, п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України» (Feldman v. Ukraine), № 76556/01 та № 38779/04, п. 73 від 08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд 15.10.2001 прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справу «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008), За таких обставин, Суд вважає, що рішення районного суду від 15.10.2001 не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою в розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції, а тому тримання заявника під вартою після 15.10.2001 також не відповідало п. 1 ст. 5 Конвенції».

За таких умов , тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою з 04.12.2013 року , без визначення подальшого строку перебування під вартою, протирічить практиці ЄСПЛ, і є несприйнятним.

Суд також враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також суд вказав, що п. З ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 148 КПК України ( 1960) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Якщо немає достатніх підстав для застосування запобіжного заходу, від підозрюваного, обвинуваченого або підсудного відбирається письмове зобов`язання про явку на виклик особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора або суду, а також про те, що він повідомить про зміну свого місця перебування.

При застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного обвинувачення йому має бути пред`явлене не пізніше десяти діб з моменту застосування запобіжного заходу. Якщо в цей строк обвинувачення не буде пред`явлене, запобіжний захід скасовується.

Згідно ст. 150 КПК України ( 1960) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

По справі встановлено, що до оголошення вироку 04.12.2013 року, під час якого підсудних було взято під варту, останні перебували на альтернативних запобіжних заходах., і підстав для їх зміни не було.

Ні у вироку суду 04.12.2013 року , ні в ухвалі апеляційного суду, 13.05.2014 року підстави та обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено.

Згідно зі ст. 274 КПК України ( 1960) під час розгляду справи суд при наявності до того підстав може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід, щодо підсудного.

Прокурором під час розгляду теперішнього клопотання підсудних про зміну запобіжного заходу заперечень не надано.

Таким чином, доводи підсудних та їх захисників про зміну тримання пів вартою на підписку про невиїзд є обґрунтованими, враховуючи що підсудні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не судимі, обвинувачуються у ненасильницьких злочинах, мають міцні соціальні зв`язки.

Також змінюючи запобіжний захід з тримання пів вартою на більш м;який, суд враховує, що на теперішній час строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складає більше 3 років та 6 місяців, а приймаючи до уваги ухвалу колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 13.05.2014 року, яким скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2013 року , новий вирок в разі доведеності провини, не може перевищувати раніше призначеного покарання 7 років позбавлення волі.

З урахуванням вимог ст. 72 ч.5 КК України у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

На думку суду запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підсудних, є підписка про невиїзд ( ст. 151 КПК України 1960), та обов`язки , передбачені ст. 149-1 КПК України ( 1960)

Керуючись ст.ст. 148, 149-1, 150, 274 КПК України ( 1960 року )

ПОСТАНОВИВ

Клопотання підсудних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - звільнити з під варти в залі суду негайно.

Обрати відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Зобов;язати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 :

1) з`являтися на виклик до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду , у провадженні якого знаходиться кримінальна справа;

3) повідомляти суд, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування із свідками по даній справі;

5) здати до 15.06.2017 року включно на зберігання до Бориспільського міськрайонного суду Київської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, які повертаються негайно після скасування відповідного запобіжного заходу або покладеного обов`язку.

Постанова самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1