Справа № 525/841/17
Провадження № 1-кп/525/78/2017

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.08.2017 року року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника органу пробації ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване 01.08.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000263 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно

технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина,

не працюючого, раніше судимого:

-20.10.2010 року Київський районним судом м. Полтави за ч.1,2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (як встановлено в судовому засіданні);

-16.02.2011 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі (як встановлено в судовому засіданні);

-01.09.2011 року Київським районним судом м. Полтава за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

16.01.2014 року Ленінським районним судом м. Полтава на підставі ст.82 КК України замінений не відбутий строк 1 рік 7 місяців позбавлення волі на виправні роботи з відрахуванням 20% заробітної плати; 30.06.2015 року Великобагачанським районним судом на підставі ст.81 КК України знятий з обліку

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року, точної дати та часу в ході досудового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 повторно, умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), шляхом відкриття вхідних дверей, незамкнених на запірні пристрої, проник до гаражного приміщення домоволодіння ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , звідки викрав електродрель марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №0408/1 449 грн. 89 коп., яка належить потерпілому ОСОБА_4 , тим самим незаконно заволодів нею.

Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 зник з викраденою електродреллю марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ» і розпорядився нею на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_4 матеріальних збитків на загальну суму 449 грн. 89 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України при зазначених вище обставинах визнав повністю і суду пояснив, що в грудні 2016 року він з метою крадіжки майна у ОСОБА_4 проник до гаражного приміщення домоволодіння потерпілого в АДРЕСА_1 , звідки викрав електродриль марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ». Після цього він з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, продавши електродриль гр-ну ОСОБА_7 . З кількістю та вартістю викраденого згодний. У вчиненому щиро розкаюється. Вказав, що повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 вказав, що за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 в гаражному приміщенні він виявив зникнення належної йому електродрелі марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ». Про крадіжку він через деякий час повідомив працівників поліції, які встановили, що крадіжку вчинив ОСОБА_5 . Вказав, що завдана злочином шкода йому відшкодована повністю, претензій до обвинуваченого він не має і просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілого, оголошенням документів, які характеризують особу обвинуваченого, докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження цих доказів, які ніким не оспорюються.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) і його протиправні дії суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи, що повторність є кваліфікуючою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , з огляду на положення ч.4 ст.67 КК України та те, що злочини, за які він засуджений є однорідними і вже враховані при кваліфікації за ознакою повторності по даному кримінальному правопорушенні, суд не вбачає підстав для визнання обставиною, що обтяжує його покарання такої обставини, як рецидив злочинів.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).
Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обстановку та обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, офіційно не працює, наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, стан здоров`я ОСОБА_5 , який є особою працездатного віку, думку потерпілого ОСОБА_4 , який просив не позбавляти волі обвинуваченого і претензій до обвинуваченого не має, і з урахуванням сукупності цих обставин, а також відомостей досудової доповіді органу пробації про обвинуваченогоприходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та можливо звільнити його від відбування покарання з випробуванням, в порядку ст.75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся. З обвинувального акту вбачається, що процесуальні витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Речовий доказ по справі електродрель марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ», яка переданий на зберігання власнику ОСОБА_4 належить залишити йому як власнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації в Великобагачанський РС з питань пробації; повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ по справі електродрель марки «Ритм ДЄУ-1050 ПРОФИ», яка передана на зберігання власнику ОСОБА_10 - залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1