У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000710 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком цього ж суду від 22.02.2016 р. за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України:
за епізодом 20.12.2015 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за епізодами 29.02.2016 р., 05.03.2016 р., 06.03.2016 р., з 05.03.2016 по 08.03.2016 р., 21.03.2016 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, за ч. 2 ст. 185 КК України (епізод 20.12.2015 р.) за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_6 засуджено вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року, а саме ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 до призначеного покарання за даним вироком (за епізодами 29.02.2016 р., 05.03.2016 р., 06.03.2016 р., з 05.03.2016 по 08.03.2016 р., 21.03.2016 р.) частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він повторно, за обставин, викладених у вироку, в смт Веселинове Миколаївської області таємно викрав (скоїв крадіжки):
20 грудня 2015 року на під`їзних коліях № 5 та № 7 станції Веселинове майно ПАТ «Українська залізниця» загальною вартістю 2177 грн;
приблизно о 02.00 год. 29 лютого 2016 року з території домоволодіння АДРЕСА_1 майно ОСОБА_7 вартістю 312 грн;
приблизно о 19.00 год. 05 березня та приблизно о 02.00 год. 06 березня 2016 року з території домоволодіння АДРЕСА_2 майно ОСОБА_8 загальною вартістю 833 грн;
з 05 по 08 березня 2016 року на під`їзній колії № 7 станції Веселинове майно ПАТ «Українська залізниця» загальною вартістю 3269 грн;
у нічний час 21 березня 2016 року біля домоволодіння АДРЕСА_3 майно ОСОБА_9 загальною вартістю 741 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну судових рішень у частині призначеного ОСОБА_6 покарання. Зазначає про необхідність виключення рішення про призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та розмежування дій засудженого за епізодами. Просить вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком та остаточно за сукупністю вироків визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково, тільки в частині виключення рішення про призначення засудженому покарання за епізодами, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів (середньої тяжкості), особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив 6 епізодів крадіжки (5 з яких після постановлення щодо нього вироку від 22 лютого 2016 року), посередньо характеризується, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі.
Разом із цим, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до помилки при визначенні остаточного покарання, а суд апеляційної інстанції на це порушення уваги не звернув.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 було вчинено повторно шість епізодів крадіжок. Вказані епізоди охоплюються єдиною кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 185 КК України, і кваліфікація їх за окремими епізодами є неправильною.
Законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена одним і тим же законом про кримінальну відповідальність. За таких обставин суд мав призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, а потім із застосуванням положень ст. 71 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю вироків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 і при цьому, з урахування обставин провадження й особи засудженого, пом`якшити призначене йому покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши з них рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за окремими епізодами та застосування ч. 4 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України і визначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3