Справа № 347/303/17
Провадження № 11-кп/779/248/2017
Категорія ч. 1 ст. 263КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000035 за апеляційною скаргою прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 зі змінами, внесеними заступником прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року, згідно якого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, освіта середня, одруженого, не судимого, депутатом не являється,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з призначенням покарання двісті сорок годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 880 гривень 40 коп. витрат за проведення експертизи.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в зміненій апеляційній скарзі просить змінити оскаржений вирок суду та призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

Погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню призначення покарання у виді громадських робіт, оскільки виходячи з матеріалів кримінального провадження, на час постановлення вироку обвинувачений був особою, яка досягнула пенсійного віку, а, відтак, відбувати покарання у виді громадських робіт не може, однак суд першої інстанції признав цей вид покарання всупереч вимогам ч. 3 ст. 56 КК України. Вважає, що обвинуваченому, з урахуванням всіх встановлених судом пом`якшуючих обставин кримінального провадження необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу. Вказує, що вирок підлягає зміні.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просить ухвалити новий вирок, яким його визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу. В обґрунтування своєї позиції, посилаючись на зміст ч. 1 ст.409 КПК України, ч. 1 ст. 370 КПК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, зазначає, що, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, які встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, вважає можливим застосування судом апеляційної інстанції ст. 69 КК України та призначення покарання більш м`якого виду, не передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Житель с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_8 , не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання вибухових речовин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що в двох металевих банках знаходяться сипучі речовини, які є вибуховими речовинами метальної дії, незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігав вибухові речовини за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , а саме на горищі належного йому господарського приміщення (стодоли).

12 жовтня 2016 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено дві ємкості (металеві банки) частково заповнені сипучою речовиною в кількості 180 грам.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області від 10 листопада 2016 року № 2-0920/16, надані на дослідження сипучі речовини, виявлені та вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , є вибуховими речовинами метальної дії і придатні до вибухового перетворення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами з мотивів, викладених у них, просить її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не заперечують проти задоволення вимог апеляційної скарги зі змінами прокурора, просять призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу.

В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, які підтверджують факт досягнення обвинуваченим ОСОБА_8 пенсійного віку.

Колегією суддів клопотання задоволено, під час апеляційного розгляду повторно досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі і матеріали кримінального провадження, які просить дослідити прокурор (а.п. 21-28).

Під час апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про дослідження та доручення до матеріалів кримінального провадження повідомлення Косівського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18 травня 2017 року № 1813/03.

Колегія судів задовольнила дане клопотання, дослідила дане повідомлення, з якого вбачається, що ОСОБА_8 станом на 18 травня 2017 року перебуває на обліку і отримує пенсію в розмірі 949 гривень, та долучила до матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та змін до неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу зі змінами належить задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за яким він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі зі змінами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор висловив свою незгоду щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України під час ухвалення вироку, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановив, що він є не судимий, пенсіонер.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також те, що він раніше не судимий, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України, а тому ОСОБА_8 вирішив призначити покарання, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

Саме такий вид покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Перевіряючи доводи прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню призначення покарання у виді громадських робіт, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним інвалідом першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Так, зі змісту ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» випливає, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час постановлення вироку 13 березня 2017 року.

Хоча суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 є особою пенсійного віку, однак при призначенні покарання обвинуваченому цю обставину не врахував та обрав йому покарання у виді громадських робіт, всупереч вимогам ст. 56 КК України. Тому доводи прокурора є слушними.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що згідно з ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції

Колегія суддів апеляційного суду вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке належить призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, враховує наступне.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України.

З огляду на дані щодо особи обвинуваченого, що є особою пенсійного віку, одружений, не судимий, депутатом не являється, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, індивідуального ступеня кримінального правопорушення, способу посягання, форми та ступеня вини обвинуваченого, ненастання від дій винного суспільно небезпечних наслідків, за наявності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів, приходить до висновку про можливість при призначенні покарання ОСОБА_8 застосувати ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

З урахуванням сукупності викладених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у виді штрафу, який визначити відповідно до ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України, сприятиме меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, є співрозмірним, необхідним, достатнім та справедливим, а також відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання необхідно змінити.

На підставі викладеного та керуючись 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2