Справа № 480/2109/16-к
Провадження № 1-кп-480/207/16
Вирок
Іменем України
6 лютого 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївській області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
законного представника обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Встановив:
ОСОБА_6 16 вересня 2015 року, в обідній час проходив вздовж території домоволодіння АДРЕСА_2 , де побачив, як мешканка даного домоволодіння ОСОБА_7 вийшла з житлового будинку, при цьому не зачинивши вхідні двері , проте щільно їх прикривши та пішла в бік центру с.Комсомольське, в цей час у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , через незачинені вхідні двері, проник в середину будинку звідки вчинив крадіжку цифрового ефірного приймача SRT 8500 Strong.
Після чого з викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричиним потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 400 грн.
Крім того, 13 травня 2016 року в вечірній час ОСОБА_8 проходив вздовж території домоволодіння АДРЕСА_3 , в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, через незачинену вхідну хвіртку проник на вищевказану територію домоволодіння належного ОСОБА_10 де з господарської будівлі вчинив крадіжку наступного майна, а саме: металевої коси Лезо вартістю 150 грн., металевої ручної крупорушки вартістю 150 грн., металевої двох комфортної газової плити вартістю 320 грн.
Після чого з викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричиним потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 620 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся, що виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність.
З урахуванням того, що проти не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
За таких умов, докази на підтвердження вини обвинуваченого, за погодженням з учасниками провадження, не досліджувались, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною, а його дії правильною кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.
Відповідно до п.1, 2, 3, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також відповідно до п.1, 5, 10, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочин неповнолітніх при призначенні покарання підсудному, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно дотримуватися вимог ст.65 КК України, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При призначенні покарання у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК обставин суди відповідно до ч.1 ст. 103 КК мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи. Звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.
Обставин, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, його молодий вік, за місцем проживання та навчання характеризується задовільно, щире каяття, вибачення перед потерпілими, а також що ОСОБА_6 є неповолітній і позбавлений батьківського піклування.
Призначаючи покарання, суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а так само попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у відношенні ОСОБА_11 можливо та доцільно призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України та встановленням обмежень, передбачених ст..76 КК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-
присудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст..75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - один роки, не вчинить нового кримінального правопорушення. У відповідності до ст..76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по даному кримінальному провадженню: цифрового ефірного приймача SRT 8500 Strong залишити за належністю потерпілій - ОСОБА_7 , металеву косу Лезо, металеву ручну крупорушку та металевий двох комфортну газову плиту залишити за належністю потерпілій - ОСОБА_10 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Суддя:

06.02.2017