Ухвала
іменем україни
13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0011785 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року,

за участю:
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, раніше судимого вироком
Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року за частиною 3 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з встановленням іспитового строку 2 роки,

засуджено за:
- частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Відповідно до статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2012 року і ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалено до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 запобіжний захід не обирати, а строк відбування покарання обчислювати з моменту його затримання, після вступу вироку в законну силу.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 20 жовтня 2013 року о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи по вул. Славгородська, 2/10 в м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , та повторно таємно викрав відеореєстратор «Falkon», вартістю 700 грн, належного ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину зник.

Крім того, ОСОБА_9 , діючи повторно, за аналогічних обставин, аналогічним способом, таємно викрав чуже майно, а саме:

- відеореєстратор «Гейзер», вартістю 1200 грн, належного ОСОБА_11 , з автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , 26 жовтня 2013 року о 02 годині 00 хвилин по вул. Тростянецькій, 12 в м. Києві;
- відеореєстратор «Sleagh DVR ST300», вартістю 400 грн, належного ОСОБА_12 , з автомобіля «Кіа», д.н.з. НОМЕР_3 , 27 жовтня 2013 року о 04 годині 00 хвилин по вул. Харківське шосе, 148 в м. Києві;
- відеореєстратор «DVR-1GS», вартістю 1400 грн, належного ОСОБА_13 , з автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_4 , 30 жовтня 2013 року о 03 годині 00 хвилин по вул. Вербицького, 21/1, в м. Києві;
- відеореєстратор «Genius», вартістю 313.50 грн, в середині якого знаходилася карта пам`яті «Transcend SDHC 16Gb» вартістю 100 грн 65 коп, та GPS навігатор «Garmin» вартістю 1750 грн, належного ОСОБА_14 , з автомобіля «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_5 , 18 листопада 2013 року о 03 годині 00 хвилин по вул. Олійник, 3, в м. Києві;
- відеореєстратор «Гейзер», вартістю 950 грн, належного ОСОБА_15 , з автомобіля «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_6 , 19 листопада 2013 року о 03 годині 00 хвилин по проспекту П. Григоренка, 21 в м. Києві;
- відеореєстратор «Vehicle Blackbox DVR», вартістю 300 грн, належного ОСОБА_16 , з автомобіля «Форд», д.н.з. НОМЕР_7 , 20 листопада 2013 року о 02 годині 00 хвилин по вул. Ревуцького, 29 в м. Києві;
- автомагнітолу «Panasonik CQ-C7303N», вартістю 200 грн, належного ОСОБА_17 , з автомобіля «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_8 , 4 грудня 2013 року о 04 годині 00 хвилин по вул. Вербицького, 26 в м. Києві;
- відеореєстратор «Prestigio», вартістю 1200 грн, належного ОСОБА_18 , з автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_9 , 6 грудня 2013 року о 02 годині 00 хвилин по проспекту П. Григоренка, 11-а в м. Києві;
- відеореєстратор «Falkon», вартістю 1300 грн, належного ОСОБА_19 , з автомобіля «Мітцубісі», д.н.з. НОМЕР_10 , 8 грудня 2013 року о 03 годині 00 хвилин по вул. Вербицького, 24-а в м. Києві.
Окрім цього, ОСОБА_9 12 грудня 2013 року о 07 годині 45хвилин, перебуваючи по вул. Срібнокільська, 12 в м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_11 , та розбив скло передніх правих дверей цього автомобіля, звідки повторно таємно викрав відеореєстратор «Гейзер» вартістю 1500 грн, належного ОСОБА_20 , проте не зміг довести свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий власником вказаного автомобіля.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 рокущодо засудженого ОСОБА_21 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував позицію учасників усіх учасників судового провадження та усвідомлення засудженим порядку дослідження доказів на підставі частини 3 статті 349 КПК України, а також не врахував того, що засуджений не зміг підтвердити фактичні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів. Крім того, зазначається про відсутність формулювання обвинувачення за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України.

На вказане, як зазначає захисник, не звернув уваги і суд апеляційної інстанції, навіть попри вказівки захисника під час апеляційного розгляду та на підставі повноважень не вийшов за межі апеляційних вимог. Крім того, захисник вказує на безпідставність висновків суду апеляційної інстанції та вважає їх такими, що не відповідають дійсності.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд розглянув провадження щодо ОСОБА_21 в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, але не врахував обставин, які не давали підстав для такого розглядує.

Зокрема, з технічного носія перебігу судового засідання слідує, що обвинувачений визнав свою вину, у зв`язку з чим суд поставив на обговорення питання про порядок дослідження доказів шляхом допиту лише обвинуваченого та йому роз`яснено про неможливість подальшого оскарження неперевірених обставин.

Проте, під час допиту обвинуваченого з`ясувалося, що він не може згадати обставин інкримінованих йому правопорушень, про що і вказано у вироку суду першої інстанції.

Вказане не може свідчити про підтвердження ним фактичних обставин кримінального правопорушення, які були встановлені слідством, як слідує з показань ОСОБА_21 в суді першої інстанції.

Більше того, в судовому засіданні права обвинуваченому, який захищав свої інтереси самостійно, та прокурору не роз`яснювалися, а виключно з`ясовано про вручення пам`ятки про їх права, відомості про які в матеріалах відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, та здійснив формальний розгляд кримінального провадження.
Враховуючи викладене, є обґрунтованими доводи касаційної скарги захисника про порушення вимог частини 3 статті 349 КПК України, внаслідок чого не забезпечено право засудженого на захист.

Крім того, пунктом 2 частини 3 статті 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається, окрім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Однак, судом першої інстанції обвинувачення за частиною 2 статті 185 КК України засудженому сформульовано не у відповідності до вимог закону, оскільки у вироку наведено загальні відомості про кримінальні правопорушення, як то за аналогічних обставин та аналогічним способом, що є неприпустимим.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, перешкодили суду ухвалити законний та обґрунтований вирок. Апеляційний суд при перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника засудженого не звернув уваги на ці порушення, а тому ухвалені судові рішення щодо ОСОБА_21 не можна вважати законними та вони підлягають скасуванню.

Що стосується інших тверджень захисника, то вони разом з мотивами цієї ухвали потребують перевірки під час нового розгляду.

Натомість слід зазначити, що вказівки захисника про суперечності у датах інкримінованих кримінальних правопорушень та дати пред`явлення підозри є надуманими, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування значиться про повідомлення підозри 28 січня 2014 року, об`єднання матеріалів досудового розслідування та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри 25 лютого 2016 року.

Так само, колегія суддів не має підстав вважати спроможними доводи захисника щодо зазначення судом фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування, як підтвердження істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, адже доведеність винуватості судом першої інстанції здійснюється за пред`явленим особі досудовим розслідуванням обвинуваченням. При тому, що захисником не конкретизовано, яку суд першої інстанції допустив помилку при формулюванні обвинувачення за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що вирок і ухвала підлягають скасуванню, а касаційна скарга захисника частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3