АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_13 ,
потерпілої ОСОБА_14 ,
потерпілого ОСОБА_15 ,
психолога ОСОБА_16 ,
захисника ОСОБА_17 ,
обвинуваченого ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_19 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_18 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2008 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 24 серпня 2010 року по відбуттю строку покарання,

визнано виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення позбавлення волі строком на 4 роки.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_18 23 березня 2015 року близько 15-00 год., знаходячись на вул. Єреванській в м. Києві, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, почав на безпечній відстані рухатись в напрямку вул. Антонова, 17 в м. Києві за малолітньою ОСОБА_14 2004 р.н., яка проходила по вулиці і розмовляла по мобільному телефону.

Близько 15-30 год. цього ж дня в під`їзді житлового будинку по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , користуючись відсутністю на першому поверсі будинку сторонніх осіб, схопив обома руками малолітню ОСОБА_14 за плечі, тим самим застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, штовхнув її, від чого вона впала на підлогу, та. маючи на меті позбавити малолітню потерпілу ОСОБА_14 можливості чинити активний опір його незаконним діям, лівою рукою став притискати потерпілу за її праве плече до підлоги, спричиняючи їй тим самим фізичний біль, а своєю правою рукою намагався дістати із зовнішньої кишені курки потерпілої мобільний телефон, який перебував в користуванні потерпілої, але фактично належав її батькові ОСОБА_15 .

Однак довести свій злочинний умисел по заволодінню мобільним телефоном до кінця ОСОБА_18 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий мешканцем будинку, який прибіг на крики про допомогу малолітньої потерпілої. Таким чином, ОСОБА_18 вжив всіх заходів, які були спрямовані на повторне відкрите викрадення чужого майна та які вважав достатніми для вчинення кримінального правопорушення, однак активні дії малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , яка відштовхувала його ногами та руками і кликала на допомогу, не дали можливості йому довести свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В результаті своїх незаконних дій ОСОБА_18 намагався викрасти чуже майно, а саме мобільний телефон «Lenovo S650» вартістю 1999 грн. із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 39 грн., на рахунку якого знаходились кошти в сумі 15 грн., яке перебувало в користуванні ОСОБА_14 та належить ОСОБА_15 , на загальну суму 2044 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_19 порушує питання про скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, закриття провадження та звільнення ОСОБА_18 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 17 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що вирок суду незаконний, необґрунтований, підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку захисника у даному випадку має місце добровільна відмова ОСОБА_18 від вчинення злочину; допит потерпілої ОСОБА_14 проведено з порушенням вимог ч. 1 ст. 226 КПК України за відсутності психолога; свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не були очевидцями події, а тому їх показання не можуть бути взяті до уваги.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілої та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; частково повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження; повторно допитавши потерпілу у присутності законного представника та психолога, законного представника, свідка ОСОБА_20 ; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних на досудовому слідстві та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на повторне відкрите викрадення чужого майна.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_14 присутності законного представника про те, що 23.03.2015 року близько 15:00 год. повертаючись зі школи додому розмовляючи по мобільному телефону, зайшла до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , за нею зайшов ОСОБА_18 , який схопив її руками, штовхнув її, став тягнути її за одяг, порвав куртку, вона впала і почала кричати. З квартири вийшов чоловік , ОСОБА_18 злякавшись втік; показання свідка ОСОБА_20 про те, що 23.03.2015 року, перебуваючи біля будинку №7 по вул. Антонова в м. Києві, помітив, як за дівчиною зайшов невідомий хлопець. Після чого, почув з під`їзду крик дитини на допомогу, коли він підійшов до дверей під`їзду звідти раптово вибіг чоловік, якого він і затримав до приїзду міліції; даними протоколу огляду місця події від 23.03.2015 року про те, що куртка неповнолітньої ОСОБА_14 пошкоджена.

Статтею 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за участю законного представника та психолога потерпіла ОСОБА_14 наполягала на показаннях, які дала у суді першої інстанції про те, що вона, розмовляючи по телефону, зайшла до під`їзду, за нею одразу зайшов незнайомий хлопець, який біля ліфту раптово накинувся на неї, став штовхати, вона впала, а він у цей час намагався з лівої кишені її куртки викрасти телефон. Вона стала кричати і на її крик сусід, біля вхідних дверей квартири якого відбувалася подія, відчинив двері, а ОСОБА_18 , злякавшись, втік з під`їзду.

Свідок ОСОБА_20 суді апеляційної інстанції дав показання про те, що 23.03.2015 року, повертаючись додому за адресою: м. Київ, вул. Антонова, 7, помітив, як у під`їзд за дівчинкою зайшов невідомий чоловік, після чого почув крик дитини про допомогу. Він підійшов до дверей під`їзду, а звідти вискочив чоловік, якого він і затримав, як стало відомо у подальшому, - ОСОБА_18 .

Показання свідка ОСОБА_20 узгоджуються із показаннями потерпілої та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_19 у тій частині, що він не був очевидцем події, і його показання не можуть бути взяті до уваги, - необґрунтовані.
Зазначені показання потерпілої та свідка, які судом першої інстанції обґрунтовано покладені в основу свого висновку, у колегії суддів не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються об`єктивно іншими доказами, дослідженими судом та викладеними у вироку, і свідчать про те, що у даному випадку мав місце саме незакінчений замах на повторне відкрите викрадення чужого майна, а не добровільна відмова при незакінченому злочині.

Призначаючи ОСОБА_18 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинення ОСОБА_18 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; обставину, що пом`якшує покарання стан здоров`я; обставину, що обтяжує вчинення злочину щодо малолітньої; особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічний злочин, має непогашену судимість, не займається суспільно корисною працею, має залежність від вживання наркотичних речовин, - та призначив покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.
Таке покарання, на думку колегії суддів, визначене з дотриманням засад призначення покарання, відповідає його меті у розумінні ст. 50 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_19 , не впливають на доведеність винності ОСОБА_18 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за встановлених у судовому засіданні фактичних обставин справи, дав вірну юридичну оцінку діям ОСОБА_18 , кваліфікувавши їх за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на повторне відкрите викрадення чужого майна. При цьому суд, описуючи кваліфікацію дій ОСОБА_18 , допустив описку у мотивувальній частині вироку, вказавши «закінчений» замах, що не є підставою для зміни вироку, як про це зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів вважає за необхідне у порядку ч. 2 ст. 404 КПК Україна на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_18 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.03.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_18 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року щодо ОСОБА_18 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_19 - без задоволення.
В порядку ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_18 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.03.2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/796/1159/2016 Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_22
Доповідач: ОСОБА_1