Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 травня 2016 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000637, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6 ,

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції в зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому посилається на те, що допущені судом першої інстанції, а в подальшому й апеляційним судом, однобічність та неповнота судового розгляду призвели до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам та неправильного застосування судом кримінального закону, оскільки судами неповно встановлено обставини, які мають значення для встановлення істини по справі. Крім того, заперечує висновок суду про те, що засуджений на час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення. Також вказує не те, що судом апеляційної інстанції було порушено право на захист засудженого, оскільки останньому не було надано можливості укласти угоду з захисником. Крім того, зазначає, що апеляційним судом було порушено право незмінності складу суду через необґрунтовану заміну суддів у складі колегії суддів, а в остаточній ухвалі неправильно зазначено прізвище секретаря.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 16 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 05 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz CL-500», транзитний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Бажана зі сторони Південного шляхопроводу у напрямку Харківської площі в м. Києві, зі швидкістю 100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год. В цей же час, попереду керованого ОСОБА_5 автомобіля рухався автомобіль марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , а далі на проїжджій частині навпроти будинку № 14 по проспекту Бажана в м. Києві, в крайній лівій смузі руху стояли без водіїв автомобілі марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_4 , і «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_5 , біля яких перебували пішоходи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Під час руху, ОСОБА_5 , в порушення вимог п. 2.9 (а), п. 12.3, п. 12.8 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність і необережність у виді злочинної недбалості до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, чим для нього був автомобіль марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 , який він об`єктивно спроможний був виявити, завчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля, продовжував рух та навпроти будинку № 14 по проспекту Бажана в м. Києві скоїв зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , після чого, продовживши рух, скоїв наїзд на стоячий у лівій смузі руху автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , який від удару зіткнувся з металевим відбійником та автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_4 , і «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_5 , та одночасно здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували на проїзній частині дороги під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від спричинених тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пішохода ОСОБА_10 було госпіталізовано до Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги, де він ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 26 хв. помер, а пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Проте, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Так, судом правильно зроблений висновок на підставі показань самого засудженого про обставини вчинення злочину, потерпілих та свідків, які вони надавали в судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою. Крім того, судом було враховано й інші докази по справі, в тому числі висновки відповідних експертиз.

З матеріалів провадження убачається, що сам ОСОБА_5 фактично не заперечував того, що він керував технічносправним автомобілем та допустив зіткнення з іншими транспортними засобами.

Зі змісту вироку убачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині рішення, виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.

Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.

У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а тому не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що докази, якими обґрунтовується вина засудженого отримані із порушеннями норм КПК України.

Так, допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що він їхав додому на своєму автомобілі та зупинився, коли побачив ДТП та людину, якій тримали голову. Після цього на місце приїхали працівники ДАІ, почали розставляти фішки і одразу стався удар.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 16 квітня 2014 року о 23 год. 30 хв. він рухався по просп. Бажана на своєму автомобілі «Шкода Феліція». Рухаючись по дорозі побачив, що попереду сталася аварія та почав перестроюватись в іншу смугу. При цьому увімкнув покажчики повороту і в цей час відчув удар в лівий бік автомобіля. Його автомобіль розвернуло та понесло в протилежний бік.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що працював інспектором ВДАІ Дарницького району м. Києва. Ним був отриманий виклик, що на просп. Бажана сталося ДТП. Прибувши на місце, він побачив стоячі автомобілі «Тойота Кемрі» та «Део Нексіа». В той час, коли його напарник припаркувався між двома автомобілями та почав діставати з багажного відділення дорожні знаки він помітив автомобіль «Мерседес», який рухався у крайній лівій смузі і не змінював швидкість. Даний автомобіль вдарив автомобіль «Тойота Кемрі» та наїхав на людей, які стояли поряд. Також автомобіль «Мерседес» частково зачіпив патрульний автомобіль. Крім того пояснив, що від обвинуваченого було чутно запах алкоголю.

За висновками судово-медичних експертиз смерть потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 настала від множинних тяжких тілесних ушкоджень, отриманих під час ДТП, та які потягнули за собою їх смерть. Крім того, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до даних висновку експерта причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, є невідповідність дій водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_5 вимогам пунктів 12.3 та 12.8 ПДР України.

Доводи захисника про те, що на час вчинення злочину ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються матеріалами провадження, та, на думку колегії суддів касаційного суду, повно й об`єктивно досліджені в цій частині місцевим, а в подальшому й апеляційним судом.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок у цій частині, суд першої інстанції, як убачається з вироку, послався на показання свідків, які категорично стверджували, що на місці пригоди, у день події, спілкувалися з ОСОБА_5 , та останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння, бо на близькій відстані вони чули від нього сильний запах алкоголю, а також прийняв до уваги інформацію з «Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння» КМНКЛ «Соціоперапія», складеному о 0 годині 50 хвилин 17 квітня 2014 року лікарем, де зроблено запис про те, що о 23 годині 30 хвилин 16 квітня 2014 року ОСОБА_5 відмовився від медичного огляду в повному обсязі, і така відмова розцінена як умисне ухилення від проходження освідчення на встановлення вживання алкоголю.

Крім того, проаналізувавши показання свідків і давши оцінку діям працівника ДАІ, які були вчинені ним на виконання вимог пунктів 6, 7, 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, в частині направлення ОСОБА_5 для проведення огляду до закладу охорони здоров`я, який є обов`язковим, бо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були постраждалі, а також подальшим діям ОСОБА_5 , який саме в лікарні без достатніх мотивів відмовився від проведення медичного огляду на стан сп`яніння і лише через певний проміжок часу дав слідчому згоду на його проведення, суд першої інстанції, правильно не прийняв до уваги як показання обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, так і висновки судово-медичного дослідження № 910 про відсутність в крові ОСОБА_5 спиртів та їх ізомерів, бо забір крові для дослідження був зроблений більше ніж через 14 годин після події, а відповідно до вимог п. 7 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» в закладі охорони здоров`я забезпечується проведення огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_5 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, за встановлених судом обставин, дії засудженого за ч. 3 ст. 286 КК України кваліфіковано судом правильно.

Даних про неправильне застосування кримінального закону не встановлено.

Що стосується доводів касаційної скарги про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, а також розгляду провадження в суді, в зв`язку з чим було порушено право засудженого на захист, то такі не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, посилання захисника на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні різних клопотань, а також неприйняття доводів захисту, є непереконливими, оскільки, відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення щодо засудженого порушення права на захист, оскільки останньому не було надано можливості укласти угоду з захисником то такі, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 15 березня 2016 року до апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_5 про перенесення розгляду справи в зв`язку з відмовою від свого захисника ОСОБА_14 (т. 4 а. п. 144-145).

Також встановлено, що ОСОБА_5 16 березня 2016 року долучив до матеріалів кримінального провадження заяву зі змісту якої вбачається, що останній відмовляється від заявленого клопотання про відмову від захисника ОСОБА_14 та вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності захисника, а свій захист буде здійснювати самостійно (т. 4 а. п. 151).

Колегією суддів касаційного суду, шляхом прослуховування диску з звукозаписом судового засідання від 16 березня 2016 року встановлено, що апеляційним судом у повному обсязі з`ясовані всі обставини через які у засудженого виникла необхідність у відмові від захисника, що також зафіксовано у журналі судового засідання, а тому доводи зазначені в касаційний скарзі захисника про порушення права на захист не знайшли свого підтвердження при перевірці матеріалів кримінального провадження.
Що стосується доводів захисника про порушення апеляційним судом незмінності складу суду, то колегія суддів касаційного суду виходить з наступного.

Статтею 319 КПК України визначено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду убачається, що відповідно до визначеного процесуальним законодавством принципу незмінності складу суду, розгляд справи, як правило, проводиться визначеною автоматизованою системою колегією суддів. Тимчасова відсутність судді-члена колегії, як правило, не може бути підставою для зміни складу колегії суддів. У разі неможливості продовження розгляду справи одним із суддів - членів колегії заміна судді-члена колегії здійснюється автоматизованою системою на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду (або уповноваженої ним особи) на виконання службової записки судді-доповідача у справі з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду цієї справи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після надходження до апеляційного суду кримінального провадження з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_14 на вирок місцевого суду, автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію суддів для розгляду даного провадження (т. 4 а. п. 66). Після чого колегія суддів змінювалась 9.02.2016 року та 15.03.2016 року, що підтверджено протоколами автоматичної заміни складу суду проведеної відповідно до вимог кримінального процесуального закону та з дотриманням встановленого порядку (т. 4 а. п. 115, 143). Таким чином, доводи захисника в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження.
Також, не зазначення секретаря в ухвалі суду, який був під час оголошення повного тексту ухвали, не є порушенням в розумінні норм кримінального процесуального Закону та жодним чином не вплинуло на ухвалення законного судового рішення.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи провадження щодо ОСОБА_5 належним чином проаналізував усі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції захисника, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив подану апеляцію без задоволення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

На думку колегії суддів, в процесі досудового розслідування та судового розгляду по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або правильність застосування кримінального закону не допущено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

постановила:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3