233 Справа № 233/4606/16-к
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

У Х В А Л А
01 листопада 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
особи, щодо якої застосовані примусові
заходи медичного характеру ОСОБА_5 ,
представника КЛПУ «Міський
психіатричний диспансер м.Костянтинівка» ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Костянтинівка подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» про скасування амбулатроного примусового лікування відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
ВСТАНОВИВ:
19 вересня 2016 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м.Костянтинівка», в якому зазначено, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2014 року ОСОБА_5 примусовий захід медичного характера у вигляді примусового стаціонарного лікування із звичайним режимом спостереження в КЛПУ обласної психіатричної лікарні м.Слов*яська було змінено на надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги за місцем проживання. На протязі останніх двадцяти шести місяців ОСОБА_5 регулярно звертався до дільничого лікаря-психіатра, при цьому відзначається рівна поведінка та достаня критика до скоєного злочину, у зв*язку з чим просить скасувати амбулаторне примусове лікування ОСОБА_5 .
В судовому засіданні представник КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м.Костянтинівка» ОСОБА_6 підтримала подання, послаючись на викладені в ньому обставини.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання у зв*язку з його недостатньою обгрунтуваністю.
Захисник ОСОБА_4 просив подання про припинення примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали по справі, суд встановив наступне.
З висновку комісії лікарів психіатрів (без дати) вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у психіатра з 11 вересня 2001 року з діагнозом: легка розумова відсталість із порушеннями поведінки. Перебував на примусовому лікуванні в Жданівській психіатричній лікарні у відділенні з посиленим режимом спостереження за рішенням суду. Внаслідок проведеного лікування його стан покращився і ОСОБА_5 був переведений до Слов`янської психіатричної лікарні із звичайним спостереженням, згодом 25 лютого 2014 року йому призначено амбулаторне примусове лікування. На протязі двадцяти шести місяців стан хворого був задовільний, поведінка рівна. Регулярно спостерігався у дільничного психіатра. Критика до скоєного злочину достатня. Психотичних розладів у формі бреду та галюцинацій немає. Комісія вважає, що ОСОБА_5 за своїм психічним станом не потребує примусового амбулаторного лікування.
В розумінні ст.ст. 92-94 КК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є небезпечними для себе або для інших осіб.
Частиною 7 статті 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Відповідно до ч.2 ст.514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок зміну стану її здоров*я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Дослідивши надані в обґрунтування подання матеріали та заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд дійшов висновку про те, що воно задоволенню не підлягає, оскільки висновок лікарів психіатрів не містить дати його складання, є недостатньо обґрунтованим в частині визначення підстави для припинення застосування примусового амбулаторного лікування видужання особи, або така зміна стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу. Також не вбачається із подання і те, чи не є станом на сьогоднішній день небезпечним для себе або для інших осіб ОСОБА_5 . При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 КПК України порядку.
Зазначені обставини мають суттєве значення при вирішенні питання про припинення застосування примусового заходу медичного характеру з огляду на зміст статті 515 КПК України та правові наслідки припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
На підставі ст. ст.512-514 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» про скасування амбулаторного примусового лікування відносно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя