Справа №486/2084/14-к 24.10.2016

Провадження № 11-кп/784/378/16 Категорія ч. 2 ст. 289 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
захисник ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червеня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною середньою освітою, холостого, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 16 червня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1, ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

2) 14 серпня 2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1, ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки на підставі ст. 75 КК України та п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

3) 20 березня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; -

- засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання ОСОБА_6 зараховано частково відбуте ним покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровоград від 20 березня 2015 року та остаточно призначено 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Постановлено:
- обчислювати строк відбування ОСОБА_6 покарання з 02 червня 2015 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 24 вересня 2014 року та з 02 червня 2015 року.

- стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області судові витрати в кримінальному провадженні за проведення судових експертиз в сумі 1 327 (одна тисяча триста двадцять сім) гривень;

- стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 21 714 (двадцять одну тисячу сімсот чотирнадцять) гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 26 714 (двадцять шість тисяч сімсот чотирнадцять) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 , вважає що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 409, ст. 411 КПК України, як незаконний та не обґрунтований, постановлений з порушенням вимог ст. 374 КПК України та з істотними порушеннями вимог діючого КПК.

Зазначає, що суд посилався на надані ним під час досудового розслідування показання, які надавалися ним під тиском та погрозами з боку слідчого, а його показання під час судового засідання безпідставно не були прийняті до уваги прокурором та судом. Вважає сумнівними показання свідка ОСОБА_12 , котрий не вказав ознаки, за якими він його впізнав, і котрий не міг стовідсотково підтвердити свої показання через невпевненість в них остаточно.
Вважає, що суд безпідставно відхилив клопотання про допит свідків, показання яких мали істотне значення для ухвалення обґрунтованого та справедливого рішення, чим порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України. Зокрема, про допит свідка ОСОБА_13 , який міг би спростувати показання ОСОБА_14 в частині, що він (обвинувачений) не міг бути в м. Южноукраїнськ з 15.05.2014 року по 16.05.2014 року. При цьому твердить, що наведене дозволило б забезпечити реалізацію принципу змагальності та свободи сторін у надані доказів і доведеності їх переконливості перед судом.

Наводячи положення п. 1 ч. 1 ст. 415, ч. 6 ст. 9 КПК України, вважає за необхідне скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції з огляду на важливість значення загальних засад кримінального провадження.

Крім цього, на думку апелянта, оскільки вирок Ленінського районного суду м. Кіровоград від 20.03.2015 року не набрав законної сили, тому не може бути приєднаний до вироку Южноукраїнського районного суду Миколаївської області від 02.06.2015 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
05.04.2014 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_6 , маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на вул. Набережна енергетиків в м. Южноукраїнськ де за допомогою розкладного ножа, шляхом перерізання дротів біля замка запалювання, незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ-21099», 2005 року випуску, номер НОМЕР_1 , після чого зник з місці скоєння злочину на вказаному автомобілі, заподіявши власнику автомобіля потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 53 950 грн.
Також 07.05.2014 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно та маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на пр. Леніна біля будинку № 29 в м. Южноукраїнськ, де за допомогою розкладного ножа, шляхом перерізання дротів біля замка запалювання, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» номер НОМЕР_2 , після чого зник з місці скоєння злочину на вказаному автомобілі, заподіявши власнику автомобіля - потерпілому ОСОБА_16 , матеріальну шкоду на загальну суму 57 810 грн.
Крім того, 16.05.2014 року приблизно о 04.00 год. ОСОБА_6 , маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, прибув на вул. Дружби народів в м. Южноукраїнськ де помітив на подвір`ї житлового будинку № 23 автомобіль марки «ВАЗ 2106», 1988 року випуску, номер НОМЕР_3 та за допомогою розкладного ножа, шляхом перерізання дротів біля замка запалювання, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, заподіявши власнику автомобіля, потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 19 980 грн.
Після скоєння зазначеного злочину, 16.05.2014 року приблизно о 04.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи повторно та маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на вул. Дружби народів в м. Южноукраїнськ, де помітив на подвір`ї житлового будинку № 33 автомобіль марки «ВАЗ 21063» 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_11 . За допомогою розкладного ножа ОСОБА_6 зламав замок запалювання автомобіля і запустив двигун. Незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом, обвинувачений зник з місця скоєння злочину, заподіявши власнику автомобіля, потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 21 714 грн.
Крім того, 29.05.2014 року приблизно о 04.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи повторно та маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на вул. Енергобудівників в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, де помітив на подвір`ї житлового будинку № 3 автомобіль марки «ВАЗ 21011», 1981 року випуску, з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 . За допомогою розкладного ножа зламав замок запалювання і запустив двигун та, незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом, зник з місця скоєння злочину, заподіявши власнику автомобіля - потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 21 360 грн.
16.06.2014 року приблизно о 04.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи повторно та маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на бульвар Шевченка в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, де помітив на подвір`ї житлового будинку № 10 автомобіль марки «ВАЗ 2105», 1982 року випуску, з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_6 . Незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом за допомогою ножа, обвинувачений зник з місця скоєння злочину, заподіявши власнику автомобіля - потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на загальну суму 17 160 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги першого; заперечення прокурора ОСОБА_7 проти апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000229, повторно частково дослідивши обставини кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно приписів ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Суть заперечень ОСОБА_6 проти пред`явленого йому обвинувачення, окрім іншого, зводилася до того, що під час досудового розслідування він себе обмовив через застосування до нього працівниками міліції незаконних методів слідства - фізичного та психологічного насилля.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався:

на показання потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 про підтвердження ними своїх показань на досудовому слідстві про визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї причетності до незаконного заволодіння вказаних в обвинуваченні належних їм на праві власності автомобілів та про їх переконання в тому, що ОСОБА_6 має безпосереднє відношення до незаконного заволодіння їхніми транспортними засобами з посиланням на його засудження іншими судами України за скоєння аналогічних злочинів;

на показання: свідка ОСОБА_20 щодо продажу обвинуваченим ОСОБА_6 двох автомобілів «ВАЗ» бежевого кольору та автомобіль «ВАЗ-2105» червоного кольору; свідка ОСОБА_12 (працівника міліції - автопатрульного) щодо переслідування ОСОБА_6 спочатку на службовому автомобілі, а потім особисто у травні 2014 року;

та на письмові докази:

заяви потерпілих про викрадення їх автомобілів, протокол огляду місця події від 26.06.2014 року про вилучення в с. Перчунове Добровеличківського району Кіровоградської області у громадянина ОСОБА_21 автомобіля «ВАЗ-2105» червоного кольору без номерних знаків, який, за поясненнями останнього, йому продав ОСОБА_6 ;

протокол огляду місця події від 16.05.2014 року з фототаблицею до нього щодо місця припаркування автомобіля «ВАЗ-2105» червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

протокол впізнання свідком ОСОБА_20 за фотознімками ОСОБА_6 як особу, яка продавала йому автівки (з довідкою слідчого до протоколу); протокол впізнання (з фототаблицею до нього) свідком ОСОБА_12 . ОСОБА_6 як особу, яку він переслідував на службовому автомобілі та наздоганяв у травні 2014 року;

протокол огляду місця події від 26.06.2014 року з поясненнями ОСОБА_6 про добровільну видачу викраденого ним в м. Южноукраїнську Миколаївської області автомобіля «ВАЗ-21099» сірого кольору, який мав державний номер НОМЕР_1 та рапорт слідчого з цього приводу;

заяви ОСОБА_6 на ім`я начальника Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області від 26.06.2014 року та від 03.07.2014 року про викрадення ним в кінці квітня 2014 року автомобіля «ВАЗ -21099» в м. Южноукраїнську та про підтвердження ним своїх показань як підозрюваного у даному кримінальному провадженні, визнання вини у незаконному заволодінні транспортними засобами та про фактичну його відмову від участі в слідчому експерименті; судову авто-товарознавчу експертизу у даному кримінальному провадженні стосовно ринкової вартості автомобілів, якими незаконно заволодів ОСОБА_6 ..

Однак, всі вказані докази суд лише перелічив, проте, не проаналізував їх та не дав їм належної оцінки, як того вимагає ч. 1 ст. 94 КПК України.

При цьому суд залишив поза увагою вимоги цієї норми закону щодо оцінки доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Зокрема: що ОСОБА_6 інкриміновано незаконне заволодіння п`ятьма автомобілями марки «ВАЗ», проте, у формулюванні обвинувачення згідно обвинувального акту та у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено, якого кольору були викрадені автомобілі, хоча свідок ОСОБА_20 ідентифікував пропоновані йому ОСОБА_6 автомобілі саме за кольором.
До того ж, в порушення вимог ч. 1 ст. 94 КПК України суд взагалі не навів у вироку певну частину досліджених в судовому засіданні доказів, не проаналізував їх та не надав їм жодної оцінки. Зокрема, суд у вироку взагалі не виклав показання потерпілих щодо опису їх автомобілів та обставин їх зникнення.

А також, судом не зазначено конкретно, доказами яких епізодів обвинувачення є показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_12 .

Відповідно до вимог ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сторона обвинувачення прокурор та суд в порушення зазначеної загальної засади кримінального провадження, а також такої загальної засади як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст. 17 КПК України), не перевірили версію обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він купував ті автомобілі, які згодом продавав ОСОБА_20 .

Крім того, сторона обвинувачення та суд, в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, не спростували та не надали оцінки доводам ОСОБА_6 про непричетність до вчинення ним інкримінованих йому злочинів та про застосування до нього незаконних методів слідства, внаслідок чого він себе обмовив.

Зазначене свідчить про однобічність як досудового розслідування, так і судового розгляду.

Також суд не мотивував, чому саме взяв до уваги та надав перевагу доказам сторони обвинувачення та не взяв до уваги показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину та доводи сторони захисту з цього приводу.

Вказані вище порушення кримінального процесуального закону є істотними, а апеляційний суд, з огляду на його повноваження, не може їх усунути під час апеляційного розгляду та позбавлений можливості ухвалити остаточне рішення.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження - верховенства права, законності та презумпції невинуватості (п. п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку з процесуальних підстав, іншші доводи апелянта ОСОБА_6 щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_6 та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Матеріали даного кримінального провадження свідчать про те, що судом першої інстанції запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений до 05 липня 2015 року (т. 1 а. с. 129). За повідомленням спецчастини СІЗО м. Кропивницького (м. Кіровограда) наразі ОСОБА_6 числиться за Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області.
Таким чином на час апеляційного розгляду вказаний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження відсутній.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 1, 9 ч. 6, 405, 407, 412, 415, 416, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України

Призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:

Судді: