Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/502/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу прокурора Компаніївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області у кримінальному провадженні № 0000273 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Антонівка Компаніївського району Кіровоградської області, освіта не повна середня, проживаючого в цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 ( вісімсот п`ятдесят ) грн., за ч. 3 ст. 357 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 25.10.2015 року близько 01:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у приміщенні кафе «Аліса», розташованому по вул. Леніна, 156, смт. Компаніївка, Кіровоградської області, викрав сумку яка знаходилась на одному з стільців поряд з столиком у вищевказаному приміщенні, в якій знаходились особисті речі ОСОБА_9 : мобільний телефон «Lenovo S 856» з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Астеліт» та мобільний телефон «Samsung GT S5830» з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПРАТ «Київстар», кишеньковий калькулятор «Олі», освіжувач подиху «Грин Вей», блиск для губ, кошти в сумі 155 грн., а також видані на ім`я ОСОБА_9 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області від 04.10.2011 р., картка платника податків № НОМЕР_2 видана Долинською МДПІ 21.10.2011 р., водійське посвідчення серії НОМЕР_3 видане Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області від 03.07.2013 р., студентський квиток серії НОМЕР_4 виданий Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова 01.09.2012 р. Крім того в сумці знаходились речі ОСОБА_10 : мобільний телефон «HTC Desire SV Dual Sim Blak» з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПРАТ «Київстар», губна помада, парасолька.
З викраденою сумкою ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядивсь на власний розсуд, чим завдав шкоди потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на загальну суму 3758,70 грн. та 3557,05 грн. відповідно.
Крім того, досудовим слідством ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що вчинив незаконне заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, яке мало місце 25.10.2015 року близько 01:00 год., у приміщенні кафе «Аліса», при вчинені таємного викрадення жіночої сумочки, належної потерпілій ОСОБА_9 в якій знаходились видані на ім`я потерпілої паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області від 04.10.2011р., картка платника податків № НОМЕР_2 видана Долинською МДПІ 21.10.2011р., водійське посвідчення серії НОМЕР_3 видане Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області від 03.07.2013р., студентський квиток серії НОМЕР_4 виданий Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова 01.09.2012 р.
Суд першої інстанції провівши судове слідство дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Разом з тим зазначив, що дії ОСОБА_8 невірно кваліфіковані досудовим слідством та прокурором за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки його дії не містять складу даного кримінального правопорушення.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та засудити за ч. 1 ст. 185 КК України призначивши покарання у виді 100 годин громадських робіт, за ч. 3 ст. 357 КК України призначивши покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі ч. 1 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, призначені покарання виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, виправдовуючи обвинуваченого за ч.3 ст.357 КК України, необґрунтовано визнав недоведеним епізод незаконного заволодіння будь яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом. Факт вчинення обвинуваченим вказаного злочину підтверджується показаннями самого обвинуваченого з яких вбачається, що останній викравши сумку забрав з неї гроші, мобільні телефони, а також і особисті документи видані на імя потерпілої ОСОБА_9 , які заховав за місцем свого тимчасового проживання та які в подальшому були знайдені та вилучені під час огляду місця події. Зазначені обставини свідчать про умисел обвинуваченого, спрямований на незаконне заволодіння шляхом крадіжки паспорта та інших вказаних документів, виданих потерпілій ОСОБА_9 , який виник у ОСОБА_8 саме після того, як він викрав сумку, вийшов із кафе, витягнув із сумки вказані документи та в подальшому розпорядився на власний розсуд, а саме викрадені документи приніс до свого тимчасового проживання і сховав їх.

Також вказав, що виправдовуючи ОСОБА_8 , судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягло у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, тобто за наявності об`єктивних доказів обвинуваченого не засудження за ч. 3 ст. 357 КК України.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого та оголошення матеріалів, які характеризують його як особу, заслухавши висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які в дебетах, а обвинувачений і у останньому слові просили апеляцію прокурора залишити без задоволенні, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким не оспорюються, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, колегією суддів апеляційного суду не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.3 ст. 357 КК України послався на те, що обвинувачений свою вину у вчинені вказаного злочину не визнав та в своїх показах зазначив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не усвідомлював своїх дій, пояснити коли у нього виник умисел викрасти сумку не зміг. Йому не було відомо, що саме знаходиться в сумці, а про існування паспорту та інших документів потерпілих він взагалі нічого не знав. Оглядаючи зміст сумки після викрадення, інтуїтивно поклав документи до кишені, без ніякої мети на використання.
В свою чергу досудовим слідством та прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_8 знав які саме речі, зокрема паспорт, довідка платника податку, посвідчення водія та студентські квитки, знаходяться в сумці, не доведено що він мав, або міг мати умисел на заволодіння вказаними документами з метою подальшого використання. Жодних доказів, що б вказували на наміри подальшого використання паспорта та інших важливих документів суду не надано.
Із висновком суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_8 не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, колегія суддів не погоджується, за таких обставин.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження суд першої інстанції не повністю дотримався.

Так, відповідно вироку допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що ввечері 24 жовтня 2015 року після роботи зі знайомими втрьох вжили пляшку коньяку. Після цього пішли до центру де в приміщенні кафе «Аліса» він ще вжив приблизно 7-8 пляшок алкогольного напою рево («REVO»). Будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не усвідомлюючи своїх дій, не зміг пояснити коли і чому виник умисел, проте викрав жіночу сумку чорного кольору, яка знаходилась на стільчику через один стіл, від того де сиділи вони. Вийшовши на вулицю і переконавшись, що його ніхто не бачить, відривши сумку витягнув та забрав з собою гроші, 3 (три) телефони (смартфони) різних марок, в обгортці документи та калькулятор. Інші речі, а саме різні жіночі парфуми, помади, калькулятор та саму сумочку викинув. Після цього повернувся в кафе, один телефон та калькулятор віддав знайомому ОСОБА_11 та пішов до тимчасового місця проживання в якому робив ремонт де телефони та документи заховав під поліетиленовий пакет в пісок і ліг спати. Через годину-півтори приїхали працівники міліції та він добровільно показав де телефон та документи. У здійсненні крадіжки щиро розкаявся. Повідомив суду, що таке з ним вперше. Однак умислу на заволодіння паспортом та іншими документи не мав, думав наступного дня їх підкинути власнику, а тому вину за ч.3 ст. 357 КК України не визнав.
Будучи допитаний під час апеляційного перегляду справи обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив факт вчинення ним крадіжки жіночої сумочки під час відпочинку в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Також зазначив, що вийшов із приміщення кафе відкрив сумку в якій виявив гроші, телефони, документи, парфуми. Із сумки забрав гроші, мобільні телефони та документи, а сумку, в якій знаходились інші речі залишив за приміщенням кафе, потім пішов до місця тимчасового проживання де сховав в піску на вулиці телефони, а також і документи які думав повернути власнику. Приблизно через годину приїхали працівники міліції яким він розповів і показав де заховав речі.
Показання обвинуваченого повністю узгоджуються із дослідженими судом першої інстанції під час судового слідства протоколами огляду місця події від 25.10.2015 р. згідно яких оглядались приміщення розважального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по вул. Набережній, 32 в смт. Компаніївка та домоволодіння в якому проживав обвинувачений ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , де були виявлені мобільні телефони, паспорт та інші документи, а також з протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2015 р.
Із аналізу показань ОСОБА_8 , вбачається, що обвинувачений після вчинення крадіжки жіночої сумочки вийшов із приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » де переконався, що його ніхто не бачить оглянув зміст сумки, із якої забрав гроші, телефони і документи, а інші речі парфуми, помади та саму сумочку викинув за приміщення кафе після чого повернувся в кафе де частину викраденого майна віддав знайомому ОСОБА_11 , а сам пішов до місця тимчасового проживання де сховав в піску на вулиці телефони, а також і документи.
Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що обвинувачений саме після огляду викраденої жіночої сумочки заволодів виявленими в сумці паспортом та іншими документами належними і виданими на імя потерпілої ОСОБА_9 , якими розпорядився на власний розсуд, а саме викрадені документи приніс до свого тимчасового проживання і сховав їх, що свідчить про прямий умисел ОСОБА_8 , який був направлений на незаконне заволодіння важливими особистими документами потерпілої.

Вказане повністю спростовує висновок суду першої інстанції про те, що досудовим слідством та прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_8 знав які саме речі, зокрема паспорт, довідка платника податку, посвідчення водія та студентські квитки, знаходяться в сумці, не доведено що він мав, або міг мати умисел на заволодіння вказаними документами, а тому в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 357 КК України.
Також є неправильним посилання суду першої інстанції на відсутність в діях обвинуваченого складу вказаного кримінального правопорушення, оскільки жодних доказів, які б вказували на наміри подальшого використання обвинуваченим належних потерпілій паспорта та інших важливих документів суду не надано. Зазначене спростовується тим, що подальше можливе використання належних потерпілій вказаних документів, за наявності ознак іншого злочину, тягне відповідальність за вчинення іншого злочину.

На підставі викладеного висновок суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_8 не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, є хибними.
Посилання ОСОБА_8 на те, що він в такий спосіб заволодів документами потерпілої з метою повернути їх власнику, колегія суддів вважає наданими обвинуваченим з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, так як він мав реальну можливість залишити документи в сумці разом з іншими речами.
Таким чином колегією суддів встановлено, що 25 жовтня 2015 року близько 01:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у приміщенні кафе «Аліса», розташованому по АДРЕСА_3 , із стільця поряд з столиком таємно викрав сумку з особистими речами ОСОБА_9 . Вийшовши на вулицю і переконавшись, що його ніхто не бачить ОСОБА_8 , відрив сумку в якій виявив крім інших належних ОСОБА_9 речей також і документи. Переслідуючи корисливий мотив ОСОБА_8 , витягнув із сумки та забрав з собою належні потерпілій ОСОБА_9 та видані на її ім`я паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 04.10.2011 року, картка платника податків № НОМЕР_2 видана Долинською МДПІ 21.10.2011 року, водійське посвідчення серії НОМЕР_3 видане Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 03.07.2013року, студентський квиток серії НОМЕР_4 виданий Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова 01.09.2012 року, які переніс до місця свого тимчасового проживання по АДРЕСА_2 де сховав біля будинку в піску.
Вказані дії ОСОБА_8 колегія суддів кваліфікує за ч.3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 357 КК України, а тому в цій частині апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.
При призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_8 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості. Як особа, обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, на утримані має двох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає щире каяття за фактом вчинення крадіжки чужого майна, а обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, із урахуванням особи винного, що він вперше вчинив кримінальні правопорушення, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчинених злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність в матеріалах справи будь-яких претензій з боку потерпілих до обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства з призначенням штрафу як основного виду покарання.
Оскільки ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні двох кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає за необхідне призначити остаточно покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому вимоги апеляції прокурора в частині призначення обвинуваченому остаточного покарання з врахуванням положень ч.3 ст. 72 КК України, задоволенню не підлягають.

Такий вид покарання, на глибоке переконання колегії суддів, в повній мірі буде відповідати меті покарання, яка закріплена у ст. 50 КК України.
Керуючись статтями 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині його виправдання за ч. 3 ст. 357 КК України.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст. 357 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривням.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2