АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/200/16 Справа № 190/988/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001498 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, ухвалений відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Комендантівка Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, такого, що має повну загальну середню освіту, не одруженого, такого, що не працює, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України 7 років позбавлення волі,
- за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі,
- за ч. 1 ст. 263 КК України 5 років позбавлення волі,
- за ч. 1 ст. 296 КК України 4 роки обмеження волі,
- за ч. 4 ст. 296 КК України 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання 7 років позбавлення волі з поміщенням у кримінально-виконавчу установу закритого типу.
Також, стягнуто судові витрати та вирішено долю речових доказів.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджено за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

09 жовтня 2014 року близько о 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 на автомобілі марки «Geely JL 7152» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав до торгівельних кіосків, розташованих в с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області біля автодороги сполученням «Київ-Луганськ-Ізварено», куди в цей же час на автомобілі «Москвич 21412» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , під керуванням ОСОБА_14 прибули ОСОБА_9 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та зупинились праворуч від магазину «Продукти» по вул. Леніна 43А.

При цьому ОСОБА_9 вийшов зі свого автомобіля і попрямував до магазину «Продукти». В цей же час із автомобіля марки «Geely» вийшов ОСОБА_6 та відразу направився до ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_6 , діючи з хуліганських спонукань, використовуючи малозначний привід, розпочав сварку з ОСОБА_9 та навмисно, проявляючи особливу зухвалість, знаходячись у громадському місті, став ображати ОСОБА_9 нецензурною лайкою, звинувачуючи в тому, що той на своєму автомобілі один місяць тому в м. П`ятихатки здійснював маневр та «підрізав» на дорозі його автомобіль. Раптово повернувшись до свого автомобіля ОСОБА_6 відчинив водійські дверцята та дістав молоток, з яким направився в сторону ОСОБА_9 .

Маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , тримаючи молоток в правій руці почав розмахувати ним зверху вниз, намагаючись нанести удар в область голови ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_9 , ухиляючись від ударів, став відходити назад від нападника, втратив рівновагу, від чого дещо нахилився вперед. В цей час ОСОБА_6 наніс один удар молотком ОСОБА_9 в ліву частину голови - в тім`яну ділянку, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із забитою раною в м`яких покривних тканинах голови з ушкодженням апоневрозу в тім`яній ділянці голови зліва, імпресійного осколкового перелому тім`яної кістки зліва з дефектом розміром 2 х 3 см та глибиною 1,0 см, контузійного вогнища в тім`яній ділянці голови лівої півкулі головного мозку позаду центральної звивини, як небезпечні для життя. Від отриманого удару ОСОБА_9 втратив свідомість і впав на землю.

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_6 в той же день і в той же час, знаходячись в громадському місці, направився до задніх дверей автомобіля марки «Москвич 21412» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_9 , де в цей час знаходився ОСОБА_14 , та діючи проти волі останнього, з метою спричинення тілесних ушкоджень з хуліганських спонукань, проявляючи виняткову зухвалість, відчинив дверцята заднього пасажирського сидіння вказаного автомобіля, після чого наніс один удар молотком ОСОБА_14 в область лівого коліна ноги. Захищаючись, ОСОБА_14 відштовхнув ОСОБА_6 ногою, залишив салон автомобіля через інші дверцята та став тікати від нього. В цей час ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого умислу на вчинення хуліганських дій та завдання при цьому фізичного болю ОСОБА_14 , кинув молоток в напрямку руху останнього, чим наніс сковзкий удар в область тім`яної ділянки голови, завдавши при цьому фізичного болю потерпілому.

Крім того, 19 травня 2015 року близько 20 год. 50 хв. ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , на автомобілі «Geely JL 7152» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 приїхали до домоволодіння АДРЕСА_3 , для з`ясування стосунків з ОСОБА_11 з приводу того, що останній нібито погрожував ОСОБА_18 фізичною розправою.

Перебуваючи в громадському місці ОСОБА_6 і ОСОБА_19 , якого вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року засуджено за вчинення даного кримінального правопорушення та ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, діючи з хуліганських спонукань, групою осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю та використовуючи малозначний привід, стали сперечатись та влаштували сварку з ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_6 і ОСОБА_19 з хуліганських спонукань навмисно, проявляючи особливу зухвалість, стали наносити тілесні ушкоджень ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_19 взяв скляну пляшку з-під пива, яка стояла на капоті автомобіля «Geely JL 7152» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому вони прибули, та наніс нею один удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_11 , від чого останній втратив свідомість та впав на землю, а ОСОБА_6 в свою чергу підійшов до ОСОБА_11 , який уже лежав на землі, та наніс не менше чотирьох ударів ногою в область голови і тулубу.

В результаті дій ОСОБА_6 та ОСОБА_19 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому кісток нижньої щелепи в ділянці суглобних відростків, синця багряно-бузкового кольору в ділянці передньої поверхні підборіддя, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

В цей же час ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які знаходились неподалік від місця бійки, яка відбувалася напроти домоволодіння АДРЕСА_3 , та спостерігали за хуліганськими діями ОСОБА_6 і ОСОБА_19 з метою запобігання протиправним діям останніх і подальшого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 намагалися припинити бійку. При цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_19 , продовжуючи свої хуліганські дії, стали наносити удари кулаками рук та скляними пляшками, спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_13 і ОСОБА_12 .

В ході сутички ОСОБА_19 повалив ОСОБА_12 на землю та знаходячись в положенні сидячи зверху на останньому наніс одного удару ОСОБА_12 в область тім`яної ділянки голови скляною пляшкою від пива ємністю 0,5 л. Після цього ОСОБА_19 взяв іншу скляну пляшку від пива та повторно наніс одного удару в область потиличної ділянки голови ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_19 став тримати руки першому, а ОСОБА_6 , вирвавши дерев`яну штахетину від паркану домоволодіння, біля якого відбувалася бійка, розташованого напроти будинку АДРЕСА_3 , наніс не менше чотирьох ударів по правій стороні тулубу ОСОБА_12 .

Коли штахетина зламалась, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , діючи в групі осіб, наніс не менше трьох ударів двома ногами по правому боці тулубу ОСОБА_12 , шляхом стрибання ногами на останнього.

В результаті вказаних дій ОСОБА_6 і ОСОБА_19 спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломом 4-го ребра по передньо-підпахвовій лінії справа, масивного суцільного синця, розташованого від рівня правого плечового суглобу по задньо-зовнішній поверхні з переходом на надпліччя по задній поверхні та в ділянці грудної клітки від рівня середньо-підпахвової лінії до лопаточної лінії на рівні 2-5 ребер справа, віднесені до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Після цього, до вказаного домоволодіння прибули ОСОБА_10 з ОСОБА_20 , які вимагали припинити бійку. Побачивши їх, ОСОБА_6 з ОСОБА_16 сіли до автомобіля марки «Geely JL 7152», на якому приїхали, та поїхали у невідомому напрямку.

В цей же день, 19 травня 2015 року, приблизно о 22 год. 00 хв., продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_6 і ОСОБА_19 повторно приїхали на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_6 до домоволодіння АДРЕСА_3 . При цьому, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, групою осіб, із хуліганських мотивів, ОСОБА_6 і ОСОБА_19 безпідставно почали наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

ОСОБА_19 підійшов до огородженого шифером насипу з піском, на якому знаходилися металеві вироби, взяв металевий прут та почав наносити ним удари ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_6 з ОСОБА_16 знову сіли до автомобіля та поїхали в невідомому напрямку. Повернувшись приблизно о 22 год. 30 хв. 19 травня 2015 року на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_6 , в салоні якого знаходилися ОСОБА_19 і ОСОБА_21 , наблизилися до ділянки місцевості, розташованої навпроти домоволодіння АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 з хуліганських спонукань, діючи умисно, взяв лівою рукою заздалегідь заготовлений вибухонебезпечний предмет - вибуховий пристрій промислового виготовлення типу наступальна осколкова ручна граната РГД-5 та через відчинене вікно водійських дверцят кинув в напрямку скупчення людей, який через кілька секунд вибухнув. Після цього автомобіль різко від`їхав назад на відстань 300-400 метрів та зник з місця вчинення злочину в невідомому напрямку.

Не погодившись із вказаним вище судовим рішенням захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги зазначає, що судовий розгляд був неповним та одностороннім, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки висновки суду не підтверджені доказами, які не були досліджені під час судового розгляду і незаконно ґрунтуються на доказах, викладених в обвинувальному акті, а отже ця невідповідність істотно вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.

Зазначає, що згідно наданого до суду обвинувального акту ОСОБА_6 інкримінується скоєння правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 296 КК України, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та завдання фізичного болю ОСОБА_14 , проте суд, не маючи доказів звернення ОСОБА_14 до правоохоронних органів з заявою про протиправну діяльність обвинуваченого в оскаржуваному вироку послався на обвинувальний акт, а потім на покази ОСОБА_14 , надані в судовому засіданні.
При цьому ОСОБА_14 претензій до ОСОБА_6 не висловлював, як не висловлювався і щодо покарання.
Судом залишено поза увагою, показання ОСОБА_14 в тій частині, що коли він спостерігав конфлікт, який в наступному переріс у бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , він дістав, намагаючись начебто захиститися, металевий автомобільний домкрат, що він ним робив судом встановлено не було.
Також, було залишено поза увагою, що на час конфлікту ОСОБА_14 перебував в стані алкогольного сп`яніння, до правоохоронних органів, як і до медичних закладів він не звертався, так як вважав це побутовою бійкою.
Не було надано судом оцінки і тому, у чому саме було порушення громадського порядку.
А отже, досудовим слідством була надана незаконна кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України, а суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваного вироку, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, суд першої інстанції, визнавши винним ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України в мотивувальній частині оскаржуваного вироку послався на покази потерпілих, які є майже відображенням тексту обвинувального акту, та не відповідають дійсним показам наданим в судовому засіданні як ОСОБА_11 так і ОСОБА_12 , в ході яких вони начебто пояснили про спричинення ОСОБА_6 їм даних тілесних ушкоджень.
В порушення ст. 95 КПК України дані покази не відповідають дійсності, так як ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні 16 листопада 2015 року чітко зазначив, що тілесні ушкодження йому було спричинено ОСОБА_16 , крім того, цей факт підтверджується висновком судово-медичного експерта за результатами слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 (висновок 61Е від 13 червня 2015 року).
Потерпілий ОСОБА_12 , допитаний в судовому засіданні 09 листопада 2015 року про те, що саме ОСОБА_6 йому було спричинено тілесні ушкодження він не пояснював, крім того, саме в цьому судовому засіданні до суду було надано заяву ОСОБА_12 з тексту якої вбачається укладання угоди про примирення між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні 16 листопада 2015 року також пояснив, що тілесні ушкодження йому були спричинені ОСОБА_16 , а ОСОБА_6 його не бив.
Потерпілий ОСОБА_13 , допитаний 16 листопада 2015 року пояснив про бійку його як з ОСОБА_6 так і з ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , згідно наданих до суду висновків судово-медичного експерту №49 Е від 26 травня 2015 року та №50Е від 28 травня 201 року ОСОБА_13 та ОСОБА_10 було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Крім того між потерпілими та ОСОБА_6 були укладені угоди про примирення які були надані суду 09 листопада 2015 року, проте суд не зупинив проведення процесуальних дій, як це було зроблено стосовно підсудного ОСОБА_19 та не перейшов до розгляду угод.
Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано потерпілими за яким саме кримінальним провадженням є ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , адже згідно тексту обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 кваліфіковано досудовим слідством за ч. 1 ст. 122 КК України, а дії ОСОБА_6 протиправного характеру стосовно ОСОБА_10 згідно обвинувального акту досудовим слідством кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України. При цьому, в матеріалах кримінального провадження наданих стороною обвинувачення незважаючи на те, що кримінальні провадження за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України є провадженнями у формі приватного обвинувачення, відсутні особисті заяви потерпілих щодо кримінальних правопорушень.
Також, не надано належної оцінки тому факту, що під час надання показів ОСОБА_6 16 листопада 2015 року та з`ясування об`єму доказів, які визначаються судом, на питання ОСОБА_6 де протокол огляду його автомобіля та експертиза за результатами огляду, прокурор доповів, про те, що цей документ знаходиться в окремому кримінальному провадженні, а суд належним чином не перевірив дану інформацію, та даний документ зазначений за №7 в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який є додатком до обвинувального акту і який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, і на час розгляду кримінального провадження існував висновок експерта №70/07-422 від 30 червня 2015 року за результатом огляду даного автомобіля в рамках саме цього кримінального провадження №0001498 за результатом розгляду якого і постановлено оскаржуваний вирок. Згідно цього висновку автомобіль ОСОБА_6 мав кульові вогнепальні пошкодження. Цей факт мав бути дослідженим в ході судового розгляду, але ні потерпілі, ні свідки, ні обвинувачені не були опитані з цього приводу.
Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок.

Вимоги своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, ухвалений з порушенням вимог кримінального процесуального закону України. Обвинувачений зазначає, що фактичні обставини справи, які викладені в мотивувальній частині вироку та вважаються встановленими, викладені з обвинувального акту. Суддя та прокурор займають односторонню позицію обвинувачення, їх рішення викликають сумніви щодо повного та об`єктивного дослідження обставин справи та охорони (захисту) прав та законних інтересів учасників процесу. Крім того, як стверджує обвинувачений, суддя не взяв до уваги обставини справи, які можуть суттєво вплинути на результат розгляду справи та невідповідність ступеню тяжкості покарання пред`явленому обвинуваченню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_7 , який вимоги поданої ним апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вимоги поданої ним апеляційної скарги підтримав та просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, а також думку прокурора ОСОБА_8 , яка також заперечувала проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченого та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів апеляційного суду, доводи обвинуваченого та його захисника, викладені в їх апеляційних скаргах, стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Відповідно до норм п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України однією із підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Нормами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається із журналу судового засідання суду першої інстанції від 09 листопада 2015 року (т. 3 а. с. 87), адвокатом ОСОБА_22 , який на той час був захисником обвинуваченого ОСОБА_6 , було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів кримінального провадження заяв потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . Вказане клопотання судом першої інстанції було задоволено.

Як вбачається зі змісту цих заяв, вони являли собою угоди між обвинуваченим ОСОБА_6 та вказаними потерпілими про примирення (т. 4 а. с. 58-64, 65-71, 72-78, 79-85).

Нормами ч. 3 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду годи.

В даному випадку судом першої інстанції зазначені норми кримінального процесуального закону виконані не були. Суд обмежився приєднанням угод про примирення до матеріалів кримінального провадження та продовжив судовий розгляд в загальному порядку.

Будь-яке процесуальне рішення за вказаними угодами судом першої інстанції прийняте не було.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав та повідомив про те, що навпаки, саме його автомобіль був обстріляний із вогнепальної зброї.

Судом апеляційної інстанції було витребувано із прокуратури матеріали кримінального провадження, з яких вбачається наступне.

Згідно протоколу огляду від 19 травня 2015 року на автомобілі марки Geely JL 7152 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 , виявлено механічні пошкодження, які згідно з висновком експертизи № 70/07-422 від 30 червня 2015 року, призначеної постановою слідчого від 10 червня 2015 року в тому ж кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 звинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є вогнепальними і утворені кулями діаметром до 8 мм.

В ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції вказані вище докази (протокол огляду автомобіля, висновок судової балістичної експертизи) прокурором, який підтримував державне обвинувачення, надані суду не були, в зв`язку з чим судом першої інстанції не були досліджені.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та може дослідити нові докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, лише за клопотанням учасників судового провадження.

Будь-яких клопотань про дослідження судом апеляційної інстанції інших доказів, окрім зазначений вище, учасниками судового провадження заявлено не було, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи сторони захисту щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги норми ч. 6 ст. 9 КПК України, які передбачають застосування загальних засад кримінального провадження у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначеними нормами ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Нормами ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до спливу двомісячного строку.

Приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох тяжких злочинів, ризики, передбачені нормами ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли і не зменшилися, вирок суду першої інстанції скасовується із призначенням нового судового розгляду, тобто судове провадження не закінчене, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе і необхідне продовжити строк тримання під вартою відповідно до норм ст. 331 та ст. 197 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 331, 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та самого обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжити до 15 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: