Єдиний унікальний номер 236/364/16-к Номер провадження 11-кп/775/517/2016

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000097 від 03 лютого 2016 року за апеляційною скаргою прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_7 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новотроїцьке Добропільського району Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 20 березня 1996 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 101 КК України (1960р.) до 5 років позбавлення волі; 2) 17 лютого 2004 року Волноваським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 3) 22 грудня 2010 року Тельмановським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 28 січня 2013 року умовно достроково на 11 місяців 4 дня, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробувальним строком тривалістю 2 роки,

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він на початку січня 2016 року, в вечірній час, точної дати та часу в ході розслідування встановити не представилося можливим, повторно, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей проник до будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , звідки таємно викрав пічну чавунну плиту, після чого з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 277,78 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Прокурор вважає, що суд недостатньо враховував дані про особу обвинуваченого, а тому безпідставно застосував до нього вимоги ст.ст. 75, 76 КК України та призначив покарання з випробуванням.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та наведені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього, суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.

З вказаних підстав, висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на визнання останнім своєї провини, його посередню характеристику за місцем мешкання, відсутність тяжких наслідків. Зазначені обставини були визнані судом як обставини, що пом`якшують покарання, та на переконання суду, свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без фактичного відбування покарання. Але з таким висновком суду не можна погодитися, так як він не ґрунтується як на загальних засадах призначення покарання, так й звільнення від його відбування, встановлених ст. ст. 50, 65, 74, 75 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином в силу ст.12 КК України, раніше неодноразово судимий за вчинення корисних кримінальних правопорушень, а тому його дії мають підвищену суспільну небезпеку. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили, що обвинувачений у будь-який спосіб намагався влаштуватися на роботу чи зайнятися корисною працею.

На думку колегії суддів, та обставина, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, тяжких наслідків у результаті протиправних дій не настало, ніяким чином не може вагомо знижувати ступінь важкості вчиненого злочину та ступінь небезпечності особи обвинуваченого для суспільства.

Будь-яких виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає зазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а також засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України, а тому вирок суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим відповідно до вимог ст.370 КПК України, у зв`язку з чим доводи прокурора в апеляційній скарзі є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку з викладеним, на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині звільнення його від відбування покарання та ухвалити свій вирок.

Що стосується фактично призначеного судом покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк трьох років, яке обране в мінімальних межах санкції частини статті, за якою його засуджено, з врахуванням всіх обставин провадження та особи останнього, його процесуальної поведінки, наявності обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень, що фактично й не оскаржується апелянтом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років.

У решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту взяття під варту.

Вирок апеляційного суду вступає в законну силу негайно. Вирок може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: