АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11сс/796/1932/2016 Слідчий суддя у першої інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність слідчого СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_9 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, повернуто особі, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність судового рішення, ставить питання про скасування ухвали слідчого судді від 26.05.2016 року та постановлення нової ухвали, якою просить призначити новий розгляд його скарги в суді першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог, апелянт зазначає, що зі скаргою на бездіяльність слідчого він звернувся у встановлені законом строки, оскільки відповідна скарга була подана до слідчого судді 26.05.2016 року після того, як 17 травня 2016 року скаржник через представника звернувся до слідчого першого КР СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві з заявою про повернення тимчасово вилученого під час обшуку майна, що відбувся 27 квітня 2016 року, і саме з цього часу майно, яке ОСОБА_8 вважає належним йому, набуло статусу тимчасово вилученого.

Заслухавши доповідь судді; доводи адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу; пояснення прокурора, який просив відхилити апеляційну скаргу, вважаючи рішення слідчого судді законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали судової справи та представлені сторонами провадження матеріали, обговоривши апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах заявника ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що зазначена скарга від 05.05.2016 року була подана до суду поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, який фактично сплинув 03.04.2016 року, без порушення питання про поновлення такого строку.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність прокурора або слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

За ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно із 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у тому числі і за ухвалою слідчого судді чи суду у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна, у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

За ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено

Як убачається із досліджених матеріалів судової справи та матеріалів, представлених апелянтом, з 26.02.2016 року слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 за ст. 212 ч. 3 КК України.

В межах даного провадження 27 квітня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді від 21.04.2016 року було проведено обшук в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно та грошові кошти.

Постановою слідчих органів від 28.04.2016 року усі вилучені грошові кошти визнані речовими доказами та на них у подальшому ухвалою слідчого судді накладений арешт.

За твердженнями апелянта, фізична особа-підприємець ОСОБА_8 , який не має жодного відношення до внесеного до ЄРДР кримінального провадження, на праві договору суборенди користувався частиною вказаного приміщення, а тому частина вилученого під час обшуку майна та грошових коштів є його майном.

При цьому представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції не заперечував того, що його клієнт ще у кінці квітня 2016 року дізнався про проведення обшуку та вилучення майна, яке вважає своєю власністю, у зв`язку із чим вже 05.05.2016 року уклав відповідний договір із адвокатом про надання правової допомоги.

З огляду на наведене, враховуючи положення кримінального процесуального закону, ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_7 , не отримавши будь-яких відомостей про накладення судом арешту на вилучене майно та не отримавши це майно, були достовірно обізнані, що можлива бездіяльність слідчих органів, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, могла розпочатися 29.04.2016 року після проведення обшуку, після спливу терміну, встановленого ст. 171 КПК України, а відтак без порушення клопотання про поновлення строку для подачі скарги могли звернутись до слідчого судді з відповідною скаргою до 10.05.2016 року.

Ці обставини фактично не оспорював у судовому засіданні апелянт, не заперечуючи при цьому свою обізнаність з суттю відповідних норм закону, що регулюють питання повернення тимчасово вилученого майна. Більш того адвокат заявив, що не звертався до слідчого судді з відповідною скаргою у встановлені законом строки, а лише 17.05.2016 року (вже після закінчення строку, передбаченого ст. 304 КПК України) подав заяву про повернення йому майна спочатку безпосередньо слідчим органам та, не дочекавшись результатів її розгляду, лише 26.05.2016 року подав скаргу в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді.

З огляду на наведене, визнаючи обґрунтованим висновок слідчого судді, колегія суддів також вважає, що, враховуючи предмет оскарження, а саме бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, яка розпочалася 29.04.2016 року, скаржники мали можливість оскаржити таку бездіяльність без порушення питання про поновлення строку на звернення до слідчого судді лише до 10.05.2016 року, а після сплину цього строку подавати таку скаргу із відповідним клопотанням про поновлення передбаченого законом строку, проте цього не вчинили.

Доводи апелянта про те, що майно, яке ОСОБА_8 вважає своєю власністю, набуло статус тимчасово вилученого майна лише 17.05.2016 року, тобто після подачі відповідної заяви слідчому про його повернення, а відтак бездіяльність, яка була оскаржена розпочалася 17.05.2016 року, а тому ним не були порушені строки, передбачені ст. 304 КПК України, є безпідставними та такими, що суперечать положенням процесуального закону.

Більш того адвокатом ні слідчому судді, ні у суді апеляційної інстанції не було надано достатніх даних, які б свідчили, що він не мав реальної можливості на своєчасне звернення до суду.

Твердження про те, що апелянт спочатку приймав заходи для встановлення конкретної посадової особи та органу, які повинні були би вирішити питання про повернення майна, є неспроможними, оскільки останній був обізнаний з вимогами відповідних статей КПК України, якими регулюються питання стосовно тимчасово вилученого майна.

З огляду на наведене, колегія суддів визнає правильним висновок слідчого судді про необхідність повернення скарги ОСОБА_7 , яка була подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом, а тому скаржник не позбавлений можливості повторно звернутись до суду зі скаргою на бездіяльність правоохоронних органів, при цьому із клопотанням про поновлення строків на таке звернення із зазначенням відомостей про поважність причин пропуску цього строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року, якою було повернуто скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність слідчого СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_9 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4