Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6978/16-к
Провадження № 1-кс/644/703/16

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2016 року м. Харків
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
заявника - ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
слідчого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 із зазначеними постановами слідчого не погоджується, в зв`язку з чим подала скаргу, в якій вказала що постанови слідчого винесені без врахування письмових доказів, що містяться в кримінальних провадженнях, а тому постанови на її думку підлягають скасуванню.
У судовому засіданні заявник на задоволенні своєї скарги наполягала, посилаючись на обставини в ній викладені.
Слідчий проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що винесені ним постанови про закриття кримінальних провадженнь є законними, обставини справи були досліджені повно. Належні докази підтверджуються в наданих кримінальних провадженнях.
Прокурор проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що постанови про закриття кримінальних проваджень є законними, обставини справи були досліджені повно, вирок не оскаржувався, а в задоволенні позову про поновлення її на роботі на посаді лікаря-терапевта було відмовлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 року.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали кримінальних проваджень, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України заявником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
В своїй заяві заявниця посилається на те, що в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова розглядалась кримінальна справа за ч. 1 ст. 125 КК України за обвинуваченням ОСОБА_3 в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Під час судового слідства потерпіла ОСОБА_6 , а також свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили на неї наклеп та надали суду завідомо неправдиві свідчення.
Допитані в ході слідства та під час розгляду кримінальної справи № 2029/5670/12 (н.п.1/2029/57/13) потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 12.01.2012 року між нею та ОСОБА_3 стався конфлікт, в ході якого остання спричинила їй тілесні ушкодження, свідками чого були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також зазначили, що ніяких причин для наклепу на ОСОБА_3 в них не було.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2013 року по кримінальній справі № 2029/5670/12 (н.п.1/2029/57/13) ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. В основу вироку також лягли показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким суд дав належну оцінку під час судового розгляду, в тому числі і заявам обвинуваченої ОСОБА_3 щодо наклепу на неї та надання завідомо неправдивих показань. Вирок суду набрав законної сили.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2014 року за № 0001437 у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Доводи скаржника щодо скасування постанови слідчого від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0001364 також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що 05.05.2015 року ОСОБА_3 звернулась до СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про те, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи її грошовими коштами.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 показала, що в період з 01.08.2008 року по 21.08.2012 року вона працювала на посаді дільничного лікаря-терапевта поліклініки № 18 м. Харкова. Під час роботи вона фактично обслуговувала дві дільниці, однак заробітну плату отримувала як за обслуговування однієї дільниці. Під час обслуговування дільниць в деяких випадках вона працювала одна, без медсестри, за що заробітну плату також не отримувала. Крім того, грошові кошти для приїзду на виклики адміністрації поліклініки їй також не виплачували.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 зверталась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про скасування наказу № 164-к від 21.08.2012 року по звільнення її з посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та про поновлення її на роботі на посаді лікаря-терапевта, в обґрунтування яких ОСОБА_3 зазначила питання щодо обслуговування пацієнтів на іншій дільниці, робота у вихідні дні, виконання роботи медсестри без оплати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 2029/8101/12 (н.п. 2/644/89/13) за позовом ОСОБА_3 до КЗОЗ Харківської міської ради «Харківська міська поліклініка № 18», головного лікаря ОСОБА_9 , в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.04.2013 року по справі № 2029/8101/12 (н.п. 22-ц/790/2063/13) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Крім того, ОСОБА_3 також зверталась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18» заробітної плати, в обґрунтування яких ОСОБА_3 зазначила питання щодо обслуговування пацієнтів на іншій дільниці, проїзд на транспорті на виклики, виконання роботи медсестри без оплати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/14158/13-ц (н.п.2/638/211/14) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2015 року за № 0001364 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Заявлені скаржником вимоги, вирішені при ухваленні судових рішень під час розгляду цивільних позовів ОСОБА_3 в задоволенні яких останній було відмовлено та вироком суду, які набрали законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження, у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті обставини, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вбачається, що при прийнятті рішення про закриття кримінальних проваджень цих вимог закону слідчим дотримано, обставини вказані в скарзі, всебічно та повно досліджені.
Слідчий діяв в межах своєї компетенції оскільки він вправі приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених КПК України, у тому числі щодо закриття кримінальних проваджень за наявності підстав, передбачених ст. 284 цього Кодексу (п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України).
Постановивши оскаржувані постанови, слідчий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в оскаржуваному діянні складу кримінального правопорушення.
Рішення слідчого прийняте у формі постанови, що відповідає вимогам ч.3 ст.110 КПК України.
Сукупність досліджених доказів дає можливість дійти висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити, що передбачено п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ч. 2 ст. 9, п. 8 ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 94, п. 2 ч.1 ст. 284, ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2014 року за № 0001437 та постанову від 22.08.2016 року про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2015 року за № 0001364 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1