Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/4076/16-к
Провадження № 1-в/644/1106/16
25.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2016 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ХВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 , 1979 року народження, який відбуває покарання у Харківській виправній колонії (№ 43),

В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув більше 3/4 призначеного йому строку покарання, під час відбування покарання характеризується позитивно, до праці ставиться добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази, мав одне стягнення, яке було знято у встановленому законом порядку, приймає особисту участь в організації і проведенні виховних заходів, залучався до робіт із благоустрою установи, вину у вчиненні злочину визнав.

В судовому засіданні представник установи виконання покарання і засуджений подання підтримали.

Прокурор проти задоволення покарання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ще не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, представника ХВК (№ 43), засудженого, вивчивши матеріали особової справи останнього, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2013 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання було частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області і остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2016 року та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України засудженому було зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2013 року до 21 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування засудженим покарання - 01 липня 2013 року, кінець строку 12 липня 2017 року.

Як вбачається з особової справи засудженого, він має чотири не погашені судимості за вчинення виключно умисних, в тому числі тяжких злочинів і злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів,, і на теперішній час відбуває покарання за вчинення 20-ти епізодів умисних, в тому числі і тяжких злочинів, вчинених під час іспитового строку при умовно-достроковому звільненні від відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів.

На теперішній час з призначеного вироком суду покарання у вигляді 5 рокі 4 місяців років позбавлення волі засуджений фактично перебував під вартою і в місяцях позбавлення волі лише 2 роки 10 місяців 25 днів. Запропонований в поданні строк умовно дострокового звільнення засудженого становить 1 рік 1 місяць 22 дні позбавлення волі.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 вже раніше чотири рази звільнявся умовно-достроково від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, останній раз - 14 листопада 2011 року, але знову вчиняв умисні, в тому числі і тяжкі злочини, протягом іспитового строку і строку погашення судимості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, упродовж останнього року відбування покарання у Харківській виправній колонії він пропрацював лише два місяці (грудень 2015 року і квітень 2016 року) (особова справа засудженого - т. 1 а. с. 251, т. 2 а.с. 3), за що йому було оголошено чотири подяки за сумлінне ставлення до праці і загально позитивну поведінку під час відбування покарання, а фактично лише за недопущення ним порушень режиму відбування покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд зазначає, що сумлінна поведінка засудженого і його сумлінне ставлення до праці протягом двох місяців за час відбутого ним покарання у 2 роки 11 місяців не є тими обставинами, яких достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно дострокове звільнення від покарання на строк 1 рік 1 місяць 22 дні, який становить майже третину від фактично відбутого ним покарання, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час суд не вбачає.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1