Справа №480/2603/16-к 25.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/784/503/16 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п.2 ч.1 ст.309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні, в рамках кримінального провадження №0001023, внесеного до ЄРДР 19 листопада 2016 року, матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року, якою у відношенні:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області, українця, маючого середню освіту, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року про застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжній захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає дану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчий суддя не обґрунтував своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що слідчий суддя не враховував фактичні обставини справи та дані, що характеризують особу затриманого, а саме, що ОСОБА_6 після скоєння злочину сам викликав поліцію та залишився на місці скоєння злочину.

При цьому, апелянт, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо), вважає, що для застосування певного виду запобіжного заходу слідчий суддя повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного.

Згадуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не розглянув можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували твердження, що підозрюваний переховуватиметься від слідства та суду або знову вчинить злочин.

Зазначаючи рішення Європейського суду з прав людини «Воляник проти України» від 2 жовтня 2014 року, вказує, що посилання суду на тяжкість пред`явлених обвинувачень сама по собі не може виправдовувати тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 19 листопада 2016 року приблизно о 03.00 годині перебуваючи у стані, викликаному вживанням алкогольних напоїв, маючи намір на позбавлення життя ОСОБА_9 , заздалегідь обдумавши свій напад, прийшовши за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де сокирою, яку взяв у літній кухні, почав наносити удари ОСОБА_9 в область голови, однак ОСОБА_9 почав закриватись руками та потім вибіг з кімнати на подвір`я. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 вибіг на подвір`я та, наздогнавши ОСОБА_9 біля літньої кухні, наніс близько 4 ударів в область тулуба, після чого останній впав на землю та почав повзти в глиб двору. Однак ОСОБА_6 не зупинився та з метою позбавлення життя наніс ще удар зазначеною сокирою в область голови ОСОБА_9 та близько двох ударів в область шиї, від чого останній помер.

19 листопада 2016 року о 09:30 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, послався на те, що, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його віку, задовільного стану здоров`я, сімейного стану, відсутності постійного місця роботи і джерел доходу, особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, є підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_10 про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею додержані вимоги ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_11 , показання підозрюваного ОСОБА_6 , дані протоколу огляду місця події від 19 листопада 2016 року, дані протоколу слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 19 листопада 2016 року, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину на момент його повідомлення.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Крім того, в матеріалах судового провадження містяться дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики. А саме те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який є особливо тяжким, санкція статті передбачає покарання до 15 років позбавлення волі

Як слідує із матеріалів судового провадження, злочин інкримінований підозрюваному вчинений у стані алкогольного сп`яніння, за обставин, коли потерпілий намагався неодноразово уникнути контакту, а підозрюваний при цьому, продовжуючи суспільно-небезпечні дії, щоразу наздоганяв потерпілого та наносив удари сокирою у життєво важливі органи, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи підозрюваного.

Також матеріли кримінального провадження вказують на відсутність у підозрюваного місця роботи, інших джерел доходу.

Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховую наведене, є безпідставними доводи захисника, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, щодо необгрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутності доказів існування вказаних ризиків.
З урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, вагомості наявних доказів їх вчинення, даних про особу підозрюваного, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Відповідно до положень, передбачених ч. 4 ст. 194 КПК України, є правом слідчого судді застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч.1 цієї статті.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність звинувачення, пред`явленого підозрюваному, та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю, про що просить апелянт.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 після скоєння злочину сам викликав поліцію та залишився на місці скоєння злочину, істотно не знижують ступінь наявних щодо ОСОБА_6 ризиків.
Посилання апелянта на п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», є по даному провадженню недоречним, оскільки висвітлена у ньому позиція Європейського суду стосується обґрунтованості підстав продовження строку тримання особи під вартою.

Як слідує з матеріалів судового провадження, слідчий суддя прийшовши до висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, умотивував його не лише тяжкістю пред`явленого обвинувачення, а іншими обставинами, які підтверджують наявність ризиків, зокрема, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи і інших джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

За такого, є також недоречним посилання апелянта на рішення Європейського суду з прав людини від 2 жовтня 2014 року «Воляник проти України».

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю, про що просить апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: