Єдиний унікальний номер справи 191/3764/14-к
Провадження № 1-кп/185/382/16
У Х В А Л А
іменем України
17 серпня 2016 року м.Павлоград

Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

адвоката обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000424 від 15.03.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Синельніковського району, с.Іларіонове, не працюючого, не одруженого, маючого вищу освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України,

встановила:
Ухвалою суду від 02.08.2016 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року, дане кримінальне провадження підсудне Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ у суді, від 02.08.2016 року, вказане кримінальне провадження розподілено колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наведенням відповідних мотивів.
Обвинувачений та захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт у зв`язку з не доведенням ризиків прокурором, передбачених ст. 177 КПК України та не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином шляхом телефонограми, в якій просила провести підготовче судове засідання без її особистої участі.
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього: реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, розписку про отримання копії обвинувального акту, заслухавши думку прокурора, адвоката обвинуваченого, обвинуваченого, суд вважає, що обвинувальний акт не підлягає призначенню до судового розгляду та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Апеляційний суд в ухвалі від 06 липня 2016 року, прямо вказує, що суд першої інстанції, який раніше постановив вирок по даній справі, допустив істотне порушення вимог КПК України, а саме ст.ст. 20, 42, 49, 350 КПК України, разом з тим, скасовуючи вирок колегія суддів не досліджувала інші доводи апеляційної скарги, зазначивши, що останні підлягають перевірці під час нового судового розгляду справи зі стадії підготовчого судового засідання.
Розглядаючи дану справу в стадії підготовчого судового засідання, суд дослідивши обвинувальний акт по даній справі та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить висновку про те, що досудовим розслідуванням було істотно порушено чинне законодавство України.
Так відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вимоги встановлені кримінальним процесуальним законом до обвинувального акту є безумовними і такими, що підлягають досконалому виконанню слідчим та прокурором.
Так, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складені російською мовою в порушення вимог ст. 29 КПК України, відповідно до якої сторона обвинувачення складає процесуальні документи державною мовою. Відповідне положення ґрунтується на засадах ст.10 Конституції України, яка проголошує державною мовою в Україні українську.
Як вбачається з обвинувального акту він затверджений прокурором, однак достовірність підпису прокурора ОСОБА_5 на обвинувальному акті не засвідчена печаткою відповідного органу прокуратури, що є обов`язковою умовою належного оформлення цього документу.

Відповідно до Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України № 3 від 15.01.2013 року, зокрема

п. 9.5.1, яким передбачено, що засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставляння печатки.

Отже, в даному випадку є очевидною невідповідність обвинувального акту вимогам

ч. 1 ст. 291 КПК України в частині необхідності належного складання та затвердження обвинувального акту прокурором.

Крім того, обвинувальним актом повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді та встановлює межі майбутнього судового розгляду, який провадиться тільки щодо обвинувачених і лише в межах висунутого обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини, практика якого згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні (див. рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України», де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене, як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року) зазначено, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті від 07 серпня 2014 року фактично викладена підозра про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України. Такі відомості, відповідно до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного, а не обвинуваченого.
Вказане порушення в подальшому є перешкодою для ухвалення будь-якого судового рішення, та може бути підставою для скасування вироку суду.
Таким чином доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, не відповідають міжнародним правовим актам, а також національному кримінальному процесуальному законодавству.
Також колегія суддів вважає порушення права на захист в частині не здійснення належним чином ознайомлення з матеріалами справи та відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам.
Колегія суддів, дослідивши реєстр, який наданий як додаток до обвинувального акту, приходить висновку про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ст. 109 КПК України, у зв`язку з чим вважає, що обвинувальний акт також не відповідає ч. 4 ст. 291 та ст.109 КПК України.
Відповідно до вимог статті 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити серед іншого - номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Однак судом встановлено, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені усі процесуальні дії проведені під час досудового розслідування.
Відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання, зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що додається до обвинувального акту, останній не містить відомостей про такі процесуальні дії як повідомлення. Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією. З реєстру матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 07 серпня 2014 року за № 0000424, а саме розділів «І. Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» та «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» вбачається, що він не містить відомостей про те, що потерпілим, підозрюваним (обвинуваченим) та захисникам було повідомлено про завершення досудового розслідування, а також ці розділи реєстру не містять відомостей про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів та надання доступу до матеріалів досудового розслідування та відповідних повідомлень про таку процесуальну дію, що є порушенням вимог ст. ст. 290, 109 КПК України.
Суд звертає увагу, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, дані про проведення такої обов`язкової процесуальної дії, як відкриття матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження після оголошення про завершення досудового розслідування - відсутні.
Частиною 9 статті 290 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Якщо ж сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів, то відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що розділ «ІІ. Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» взагалі не містить відомостей про залучення захисників, що є грубим порушенням вимог кримінальнго процесуального законодавство, оскільки ОСОБА_6 підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, та участь захисника має бути забезпечена з моменту набуття статусу підозрюваного, що прямо випливає з ч. 1 ст. 52 КПК України та свідчить про невиконання вимог ч. 4 ст. 213 КПК України, а відтак, і порушення права затриманої особи на захист.
Такі порушення вимог КПК України, на думку колегії суддів, є істотними та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, та спричинити порушення кримінального процесуального закону та завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення, та в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
За наслідками підготовчого судового засідання, колегія суддів приходить висновку про те, що на підставі вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.
При вирішенні питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_6 суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи малолітньої особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, ступень відповідальності за нього, відсутність каяття з боку обвинуваченого, а також необхідністи запобігти можливим спробам обвинуваченого переховуватись від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), з огляду на його моральні якості, відсутність постійного місця проживання, за місцем реєстрації не проживає та відсутність стійких соціальних зв`язків (не працює, розлучений), запобігти можливим спробам вчиняти нові злочини, а також незаконно впливати на потерпілого, свідків, оскільки вони ще не допитані судом. Також колегія суддів враховує обставини фактичного тривалого строку тримання під вартою.
Не можуть бути безумовними підставами для спростування наведених та встановлених судом ризиків доводи обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, позитивну характеристику, має у власності будинок, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити обвинуваченому та захиснику в клопотанні щодо заміну ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт. Оскільки судом не встановлено, що вказаний запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Тому, відповідно до п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити ОСОБА_6 захід у виді тримання під вартою на строк 20 днів.
При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Продовження строку тримання під вартою можливе за наявності суспільного інтересу, який не зважаючи на презумцію невиновності, привалює над принципом поваги до свободи особистості, рішення ЄСПЛ у справах "Белевитський проти Росії" від 01 березня 2007 року та "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст.31, 177, 178, п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів-

ухвалила:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000424 від 15.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України - повернути прокурору.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 20 (двадцять) днів до 05 вересня 2016 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3