В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/620/16-к
Провадження № 1-кп/348/97/16

26 квітня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000174 від 17.03.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працює водієм екскаватора в ПП «Глушко В.Л.», одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення піщано-гравійну суміш.

Згідно ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим, як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію), що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 (із змінами від 28.12.2011 за №1370) є сировиною піщано-гравійною (гравій) та належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

17.03.2016 року ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу -гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, з метою використання у власних потребах, за допомогою трактора-екскаватора марки «Caterpillar М318», д.н.з. НОМЕР_1 та вантажного автомобіля марки «Камаз 5511» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , якому не було відомо про злочинний умисел ОСОБА_4 , здійснив видобування та подальше завантаження корисних копалин загальнодержавного значення, а саме: піщано-гравійної суміші (гравію) з берега річки Бистриця Надвірнянська в с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

17.03.2016 року близько 12 год. 00 хв. правоохоронними органами Надвірнянського району в с. Пнів, Надвірнянського району, на березі річки Бистриця виявлено трактор-екскаватор марки «Caterpillar М318», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної суміші з подальшим завантаженням на кузов вантажного автомобіля марки «Камаз 5511», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта № 09/12-0201 від 23.03.2016 року зразки ґрунту відібрані з берега річки «Бистриця Надвірнянська», ковша трактора-екскаватора марки «Caterpillar М318», д.н.з. НОМЕР_1 та кузова автомобіля «Камаз 5511», д.н.з. НОМЕР_2 , є піщаним ґрунтом з камінням, а саме піщано-гравійною сумішшю (гравієм) в якому кількість гравію становить 23,44%, 54,27%, 47,81%. Зразок ґрунту вилучений з ковша екскаватора марки «Caterpillar М318», д.н.з. НОМЕР_1 , кузова вантажного автомобіля марки «Камаз 5511» д.н.з. НОМЕР_2 та берега річки «Бистриця Надвірнянська» співпадають за собою за комплексом ознак і мають спільну родову належність.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 240 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором та ОСОБА_4 , 31.03.2016 року укладено угоду про визнання винуватості. Така угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.240 КК України, ОСОБА_4 визнає свою винуватість у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.240 КК України, погоджують вид і розмір покарання у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні визнав повністю, пояснив, що він без дозволу власника транспортних засобів, з метою використання у власних потребах здійснив видобування корисних копалин, а саме піщано-гравійної суміші (гравію) з берега річки Бистриця Надвірнянська в с. Пнів Надвірнянського району, у вчиненому щиро розкаявся, а також ствердив про добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просив дану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у вигляді штрафу чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.

Прокурор також підтвердив, що угода з обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно.

Заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому погоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України. Вказаний злочин, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст.474 КПК України - відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.240 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення та дав згоду на застосування до нього узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди зобов`язання.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на їх основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 . Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості злочину та особи обвинуваченого, який у вчиненому щиро кається.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.314, 368, 370, 473- 475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2016 року, укладену між прокурором Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн.

Речові докази по справі трактор-екскаватор марки «Caterpillar М318», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль марки «Камаз 5511», д.н.з. НОМЕР_2 , що вилучені під час огляду місця події в с. Пнів, Надвірнянського району та знаходяться на зберіганні у ОСОБА_6 , завідувача складу «22» в с.Пнів , після вступу вироку в законну силу повернути власнику транспортних засобів.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1