Справа № 738/1208/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/917/2016
Категорія - ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000186 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня-технічна, не працює, не одружений, в силу ст.89 КК України, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня його фактичного затримання з 09 квітня 2016 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення, за правилами ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь Чернігівського обласного бюджету 6852,12 грн. на відшкодування витрат за лікування потерпілого ОСОБА_10 в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», та на користь бюджету Менського району Чернігівської області 901,32 грн. на відшкодування витрат за лікування потерпілого ОСОБА_10 в КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня».

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , 08 квітня 2016 року, близько 21 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у будинку АДРЕСА_2 , з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_10 , умисно наніс йому два удари лезом сокири в область голови, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, проте не довів свій злочинний намір до кінця, так як потерпілий забрав у нього сокиру.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду, змінити правову кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому мінімальну міру покарання. В обґрунтування скарги послався на незаконність та несправедливість вироку суду, а також на суворість покарання. Зазначив, що він не мав умислу на вбивство потерпілого. Повністю визнає вину саме у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , щиро кається та жалкує про вчинене. Вказав, що передумовою вчинення ним кримінального правопорушення стала погроза потерпілого ножем, що підтверджується відповідним висновком експерта щодо наявності у нього тілесних ушкоджень на шиї від ножа.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст15, ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєному ним кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що 08.04.2016 року, у вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до будинку ОСОБА_11 , який проживає на одній вулиці з ним, де також був і ОСОБА_10 . Обвинувачений сів на дивані поряд з потерпілим, а останній відразу на нього накинувся з ножем, приставивши лезо ножа йому до горла, та кричав, що заріже. Вирвавшись від нього, ОСОБА_8 вибіг із будинку та вирішив провчити потерпілого, щоб не кидався на нього з ножем. З цією метою він пішов до себе додому, де взяв сокиру, та хвилин через двадцять повернувся до будинку ОСОБА_12 . Обвинувачений підійшов до ОСОБА_10 , який сидів на дивані, та наніс останньому два удари обухом сокири по голові з лівого боку. Злякавшись того, що накоїв, сам поклав сокиру додолу, яку в подальшому забрав його товариш ОСОБА_13 . Він ще деякий час сварився з потерпілим, а потім разом із ОСОБА_14 пішов додому. Зазначив, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було. Проте, розуміє, що від ударів сокирою по голові людина може померти.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у місцевому суді пояснив, що 08 квітня у нього був день народження, він вживав удома спиртне. Ввечері узяв пляшку горілки та пішов до ОСОБА_15 , щоб з ним випити. Коли заходив до будинку, на порозі зустрів обвинуваченого, який сказав, що скоро повернеться, ніякого конфлікту між ними не було. Потерпілий сидів на стільці біля дивану, правим боком до дверей. В цей час до будинку зайшов ОСОБА_8 та, зі словами «я тебе зараз уб`ю», наніс йому по голові два удари сокирою. Після першого удару потерпілий відчув як потекла кров і почав підніматись, але обвинувачений знову наніс удар. Після другого удару ОСОБА_10 упав зі стільця, та, піднімаючись, перехопив сокиру посередині, щоб ОСОБА_16 не міг більше наносити удари. Як тільки сокира упала, ОСОБА_13 , який також знаходився в будинку, одразу її забрав. Потім обвинувачений став бити потерпілого кулаками по тілу, після чого разом з ОСОБА_14 пішли з будинку. ОСОБА_10 допоміг ОСОБА_17 прибрати кров, замотав голову та пішов додому, звідки його відвезли до лікарні.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_18 показав, що був присутнім в якості понятого під час огляду господарства ОСОБА_19 . При проведенні даної слідчої дії, ОСОБА_8 вказав на сокиру, якою він завдав удари потерпілому, та видав одяг штани і футболку, які були у крові, пояснюючи, що у саме в цьому одязі він був у день скоєння злочину.

Експерт ОСОБА_20 у судовому засіданні місцевого суду показав, що експертизу проводив на основі медичних даних. Прийшов до висновку, що рана заподіяна предметом з рубаючою поверхнею за ознаками рани, описаними у медичній документації хірургом: рана мала лінійну форму, рівні краї, відсутнє розчавлення країв. Обвинувачений наносив удари як збоку, так і зверху вниз. Також зазначив, що у випадку ненадання своєчасної медичної допомоги травма відкритого характеру могла призвести до смерті. Вважав, що перелом лобної кістки черепа відбувся не в місці контакту, а тріснув від удару.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 09 квітня 2016 року, згідно якого під час огляду місця події - приміщення будинку АДРЕСА_2 , на простирадлі дивана, на шпалерах на стіні, на стелі, у кутку на стіні на шпалерах, на скатертині кухонного стола виявлено плями бурого кольору. Під столом на поверхні підлоги виявлено розводи плям бурого кольору, схожі на кров, також виявлена металева миска з речовиною бурого кольору, схожою на кров, у якій знаходиться ганчірка (а.к.п.93-101);

- протоколом огляду місця події від 09 квітня 2016 року, згідно якого під час огляду господарства по АДРЕСА_2 , де проживає обвинувачений ОСОБА_8 , виявлено та вилучено джинсові штани, майку із слідами бурого кольору та сокиру із слідами бурого кольору (а.к.п.103-107);

- протоколом огляду від 09 квітня 2016 року, згідно якого на одязі ОСОБА_10 на комірі футболки ззаду та спереду виявлено добре виражені плями темного кольору, які з коміра переходять на середину футболки, плями на рукавах та штани потерпілого по всій довжині у плямах бурого кольору (а.к.п.91);

- висновком судово-медичної експертизи № 64 від 23 травня 2016 року, згідно якого у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжується забійними ранами лобної та тім`яної ділянки зліва, вдавленим переломом лобної кістки зліва з переходом на надбрівну дугу та основу черепа, забоєм головного мозку. Вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитись від дії предмета, що має рубаючу поверхню та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Дані тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок нанесення двох ударів лезом сокири по лівій поверхні голови потерпілого (а.к.п.84-86);

- висновком № 94 судово-медичної імунологічної експертизи від 12 травня 2016 року, згідно якого у слідах на майці, вилученої у ОСОБА_8 , знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.128-131);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 72 від 12 травня 2016 року, згідно якого на сокирі, вилученій з будинку АДРЕСА_2 , виявлені сліди крові людини, що може походити від потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.136-138);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2016 р. за участю обвинуваченого, згідно якого під час проведення слідчої дії, ОСОБА_8 пояснював, що потерпілий погрожував йому, приставивши ніж до його горла, він вирвався, пішов додому, взяв сокиру та, повернувшись, наніс сидячому потерпілому два удари обухом по голові зліва та справа, після чого кинув сокиру. Сокиру у подальшому забрав ОСОБА_13 (а.к.п.116-117);

- висновками судово-психіатричних експертиз № 313 та № 314 від 16 травня 2016 року, згідно яких у ОСОБА_8 не виявлено клінічних ознак психічного захворювання, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, протиалкогольне лікування йому не показано (а.к.п.144-147, 149-152).

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження ОСОБА_8 , що у нього не було умислу на вбивство потерпілого, а він хотів лише його провчити за нанесені йому тілесні ушкодження ножем по шиї, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів та не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачений після конфлікту з потерпілим діяв цілеспрямовано: пішов додому, взяв саме сокиру, повернувся до будинку, де був ОСОБА_10 , та наніс останньому два удари лезом сокири по голові. При цьому, завдаючи удари сокирою по голові потерпілого, діяв свідомо, розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання. Наявність умислу в ОСОБА_8 саме на вбивство потерпілого підтверджується також показами останнього, який в суді пояснював, що удари обвинувачений наносив йому зі словами «Я тебе зараз уб`ю!».

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07 лютого 2003 року „Про судову практику у справах про злочини проти життя і здоров`я особи, замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Відтак, знаряддя та спосіб вчинення кримінального правопорушення, які свідомо обрав обвинувачений, характер і локалізація завданих потерпілому тілесних ушкоджень, свідчить про те, що ОСОБА_8 діяв умисно, з метою позбавлення життя потерпілого, тобто, виконав всю об`єктивну сторону умисного вбивства, але смерть ОСОБА_10 не настала з незалежних від нього причин, оскільки потерпілий вибив у нього з рук сокиру, а в подальшому потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу.

Позицію ж обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство ОСОБА_10 , добровільного надання показань, активного сприяння органам досудового розслідування, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині зміни кваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Також не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого про суворість призначеного йому місцевим судом покарання.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, місцевий суд, згідно вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його ставлення до скоєного, молодий вік; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, схильний до вживання спиртних напоїв, притягувався до адміністративної відповідальності; вчинив особливо тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті КК України, яка йому інкримінується, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відтак, усі обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 , судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи апелянта про суворість призначеного покарання є непереконливими, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 09 квітня 2016 року по 05 вересня 2016 року у строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4