Дата документу Справа № 333/9572/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єд. унікальний №333/9572/14-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
№ пров. 11-кп/778/865/16 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого суддї ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Запорізької області на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, освіта середня, офіційно непрацюючу, неодружену, яка має на утриманні двоє малолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

1) 12.12.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ст.69 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком - 3 роки;

2) 26.02.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 гривень, штраф сплачено,

- засуджено за ч.1 ст.358 КК України до штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходу громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок;

за ч.4 ст.358 КК України до штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходу громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходу громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст.72 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року у виді 5 років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходу громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової технічної експертизи в сумі 983 грн.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід не обирався.

В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 30.10.2014 року, у денний час, маючи умисел на підроблення посвідчення, яке видається та посвідчується установою і надає право на безкоштовний проїзд в міському та приміському транспорті, не маючи права на отримання вказаних пільг, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Вулиця Глазунова» в Заводському районі м.Запоріжжя, знайшла бланк пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_12 , привезла його до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де, у подальшому, діючи умисно, в знайдений бланк пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_12 , самостійно вклеїла свою фотокартку замість тієї фотокартки, яка була раніше вклеєна в документ, таким чином підробила бланк пенсійного посвідчення з метою подальшого його використання.

Крім того, 30.10.2014 року, приблизно о 21-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання пільг по оплаті проїзду, маючи при собі підроблене пенсійне посвідчення, серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_12 , зі своєю вклеєною фотокарткою, завідомо знаючи, що документ є підроблений, не перебуваючи на обліках у Пенсійному фонду України в Запорізькій області та в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради, використала зазначене посвідчення з метою безкоштовного проїзду в електропоїзді №6510, сполученням «Запоріжжя-Мелітополь», пред`явивши його провіднику-касиру, після відправлення електропоїзда зі ст. Запоріжжя-1 Придніпровської залізниці, розташованої в Комунарському районі м. Запоріжжя.

В апеляції обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації її дій і доведеності вини, з урахуванням пом`якшуючих її провину обставин просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити її менш суворе покарання із застосуванням положень ст. ст. 75,79 КК України.

В апеляції прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_7 , вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченої через м`якість.

Просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 358 КК України штраф в розмірі 45 НМДГ, що становить 765 грн., за ч.4 ст. 358 КК України штраф у розмірі 35 НМДГ, що становить 595 грн., на підставі ст. 70 ч.1 КК України призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу в розмірі 45 НМДГ, що становить 765 грн. Відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2012 року у виді 5 років позбавлення волі та зі штрафом у розмірі 45 НМДГ, що становить, що становить 765 грн., який відповідно до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи своєї апеляції та наполягали на її задоволенні, апеляцію прокурора просили залишити без задоволення, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченої, підтримав доводи своєї апеляції та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченої задоволенню не підлягає, апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1,4 ст. 358 КК України.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, згідно встановлених санкцій вказаних статей. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, а також особу обвинуваченої, яка свою вину у скоєному злочині визнала повністю, розкаялася у вчиненому, її активне сприяння у встановленні істини у справі, відношення до скоєного, перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, матері пенсійного віку, її вагітність, також те, що вона вчинила злочини, перебуваючи на іспитовому терміні, не працює, перебуває на обліку у нарколога.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання, вказаному у вироку суду.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченій покарання є необхідним та достатнім для її виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів, а тому, доводи, викладені в апеляції правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за ст.71КК України суд першої інстанції фактично застосував принцип повного приєднання покарання, але у вироку помилково написав «часткового приєднання» невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевского районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2012року.

Крім того у резолютивній частині вироку суд першої інстанціїї, призначаючи остаточне покарання не вказав, що на підставі ст.72 ч.3 КК України, призначене покарання виконується самостійно.

Коллегія суддів вважає, що дані недоліки не є підставою для скасування вироку, в даній частині вирок підлягає уточненню.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛ:
апеляцію обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора прокуратури Запорізької області задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , яку засуджено за ч.1,4 ст.358 КК України змінити.

Уточнити даний вирок, вказавши в резолютивній частині, що відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_7 остаточно призначити покарання за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевского районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2012 року у виді 5 років позбавлення волі та зі штрафом у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, який, відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

У решті даний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4