Справа № 344/9826/16-к
Провадження № 1-кс/344/3288/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000182.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні 07 вересня 2016 року підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти вимог скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, та просила її відхилити.

Слідчий в судовому засіданні проти скарги заперечив, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника та особу, в інтересах якої подано скаргу, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000182 від 23 грудня 2015 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2015 року прокуратурою Івано-Франківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») було внесено відомості за № 0000182 за заявою ОСОБА_8 щодо внесення службовими особами з числа працівників правоохоронних органів Івано-Франківської області до процесуальних та інших документів завідомо неправдивих відомостей, вчинення іншого підроблення та видачу завідомо підроблених документів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (надалі «КК України»).

За результатами досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження № 0000182, внесене до ЄРДР 23 грудня 2015 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях слідчих прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що у діях слідчих прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, як встановлено слідчим суддею зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження № 0000182, при розслідуванні даного провадження слідчим було вчинено наступні слідчі (процесуальні дії):

- допитано в якості свідка ОСОБА_3 ,

- допитано в якості свідка ОСОБА_12 ,

- допитано в якості свідка ОСОБА_9 ,

- допитано в якості свідка ОСОБА_11 ,

- допитано в якості свідка ОСОБА_10 ,

- вивчено матеріали кримінальної справи №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську по обвинуваченню ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ознаками злочинів, передбачених пп. «а», «г», «е» ст. 93, ч. 3 ст. 143, ч.2 ст.206, 81 ч. 3 КК України.

В ході аналізу здобутих під час досудового слідства вищевказаних доказів слідчий дійшов висновку про те, що у ході досудового розслідування не встановлено будь-яких фактів про наявність у діях слідчих прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 умислу на вчинення службового підроблення під час оформлення процесуальних документів під час попереднього розслідування, а допущені порушення ст. 197 КПК України істотними під час судового розгляду Івано-Франківським обласним судом та Верховним Судом України не визнано, у зв`язку з чим вирок суду від 12.12.1995 року залишено без змін.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Як підтверджується матеріалами справи за скаргою, за заявою адвоката ОСОБА_8 , прокуратурою Івано-Франківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 23 грудня 2015 року було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Частиною 1 статті 366 КК України передбачено кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

З об`єктивної сторони передбачений статтею 366 КК України злочин може полягати у таких формах: 1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.

Як пояснив слідчий в судовому засіданні, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000182 він дійшов висновку про те, що під час попереднього розслідування кримінальної справи №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську працівниками правоохоронного органу, які здійснювали дане попереднє розслідування, було допущено окремі процесуальні порушення ст. 197 КПК України, однак вказані порушення мають технічний характер, і їх не було визнано істотними під час судового розгляду Івано-Франківським обласним судом та Верховним Судом України, у зв`язку з чим вирок суду від 12.12.1995 року залишено без змін.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 67 КПК України 1961 року (який був чинним станом на час розгляду судом кримінальної справи №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську), зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, питання належності та допустимості відповідних доказів (які, за твердженнями скаржника, є підробленими) вирішувалося судом, який здійснював розгляд кримінальної справи №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську, і відповідним доказам судом надавалася юридична оцінка, оскільки у кримінальній справі №132910 винесено остаточне судове рішення, яке набрало законної сили та перебуває на стадії виконання.

З суб`єктивної сторони злочин, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 366 КК України, може бути вчинено лише з прямим умислом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в спірних кримінальних правовідносинах суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зокрема, відсутні докази наявності у відповідних службових осіб прямого умислу на вчинення службового підроблення, що свідчить про відсутність складу відповідного кримінального правопорушення.

Зокрема, в матеріалах кримінального провадження відсутні, а скаржником не надано, доказів на підтвердження того, що, допускаючи певні технічні помилки, пов`язані з оформленням процесуальних документів, працівники органу попереднього розслідування діяли з умислом на службове підроблення.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що фактично доводи скаржника в рамках даної скарги зводяться до його власного аналізу та оцінки доказів у кримінальній справі №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську.

В той же час, вказані докази були предметом розгляду та аналізу судів відповідних інстанції, і станом на даний час у кримінальній справі №132910 існує остаточне судове рішення, яке було предметом перегляду судом вищої інстанції та набрало законної сили.

В контексті вищезазначеного, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі «ЄСПЛ») щодо змісту принципу верховенства права, висловленої, зокрема, у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04), рішення від 19 лютого 2009 року:

34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Згідно позиції ЄСПЛ повинні існувати будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б слугувати обґрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову слід переглянути і скасувати.

Яку зазначив ЄСПЛ у рішенні по справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що предметом розгляду за даною скаргою є вимоги скаржника про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000182, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Відтак, в рамках даного кримінального провадження до компетенції слідчого входять повноваження щодо встановлення у діях відповідних осіб ознак службового підроблення за ч. 1 ст. 366 КК України, а не оцінка доказів в рамках кримінальної справи №132910 за фактом умисного вбивства сім`ї Гомонаїв в м. Івано-Франківську.

Крім того, наявність кримінального провадження №0000182, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не передбачає та не є підставою для здійснення слідчим повторного розслідування кримінальної справи №132910.

В рамках кримінального провадження №0000182 доказуванню підлягає факт вчинення відповідними службовими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України, та наявності в їх діях, зокрема, суб`єктивної сторони даного злочину.

При цьому, як вже було зазначено слідчим суддею, доказів наявності у діях відповідних службових осіб умислу на вчинення службового підроблення матеріали кримінального провадження не містять, і заявником, як особою, яка не позбавлена права на подання доказів в рамках кримінального провадження, таких доказів не надано, як і не наведено в судовому засіданні під час розгляду даної скарги.

Отже, за висновком слідчого судді, в рамках даного кримінального провадження слідчим було вжито всіх процесуальних заходів, здобуто всі можливі докази, які могли бути досліджені в цьому провадженні.

Інших належних доказів стороною скаржника слідчому судді не наведено та не надано.

Стосовно посилання скаржника в судовому засіданні на те, що слідчим не було проаналізовано посилання скаржника на допущення відповідними особами порушення права ОСОБА_14 на захист, слідчий суддя звертає увагу на те, що, як випливає зі змісту матеріалів кримінального провадження №0000182, відомості за відповідною статтею КК України, яка передбачає відповідальність за порушення права на захист, до ЄРДР не вносилися.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 16 вересня 2016 року об 13 год. 30 хв.