УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника в режимі відеоконференції при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 14 липня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень.
На підставі п.п. «в», «е» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від покарання.

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень.
На підставі п.п. «е», «є» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_8 від покарання.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень.
На підставі п.п. «а», «е» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 звільнено від покарання.

Постановлено транспортний засіб марки «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 повернути власнику.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 19 квітня 2014 року близько 10 години 40 хвилин у кв. 27 від. 8 Замисловицького лісництва ДП «Білокоровицьке лісове господарство», розташованого поблизу с. Устинівка Олевського району Житомирської області, з корисливих мотивів, в порушення п.2-5 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, не маючи спеціального дозволу на користування надрами та відповідного гірничого відводу, здійснили незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, - 183, 20 г ювелірної сировини (дорогоцінного каміння) бурштину, після чого о 17 годині у той же день поблизу с. Устинівка Олевського району Житомирської області засуджені були затримані працівниками Олевського РВ УМВС України в Житомирській області, якими було виявлено та вилучено незаконно видобуті корисні копалини (бурштин) та знаряддя незаконного видобутку (3 штикові лопати).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року вирок щодо засуджених залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 безпідставно звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки кримінальне правопорушення вчинено після набрання чинності закону та суперечить вимогам останнього. Крім того, вважає, що транспортний засіб, який визнано знаряддям учинення злочину, незаконно повернено його власнику ОСОБА_7 .

У запереченні засуджений ОСОБА_7 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення щодо нього без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про часткове підтримання касаційної скарги, думку захисника про відсутність підстав для задоволення поданої скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про звільнення засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від покарання відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 року» від 08 квітня 2014 року №1185-VII, про що не заперечили учасники судового розгляду.

Засудженими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальне правопорушення було вчинено 19 квітня 2014 року, що узгоджується зі вступом в дію Закону України «Про амністію у 2014 році», який набув чинності цього ж дня. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», дія Закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до дня набрання ним чинності включно, а тому суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від покарання.

Що стосується доводів прокурора в частині допущення порушень КПК України при вирішенні питання щодо речового доказу автомобіля, то колегія суддів приходить до наступного.

Об`єктивна сторона інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, виражається у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення і передбачає дії, які полягають у вилученні з родовищ корисних копалин будь-яким способом. Самі по собі ці дії утворюють закінчений склад злочину.

Як видно з формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, винні вчинили злочинні дії шляхом розкопування ям за допомогою 3-х штикових лопат як знарядь незаконного видобутку.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 17 від 10 грудня 2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» судам рекомендується при розгляді справ про злочини проти довкілля вирішувати питання про конфіскацію належних винним особам знарядь злочину, під якими розуміються предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину проти довкілля, а також для полегшення вчинення злочинних дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби ( останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним). Рішення про конфіскацію таких речових доказів може бути прийнято лише за умови, що вони визнані знаряддями злочину органами досудового слідства чи судом.

Відповідно до постанови слідчого від 20 травня 2014 року про визнання та долучення до справи речових доказів ( а.п. 101), автомобіль ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 було визнано речовим доказом, як такий, що використовувався для транспортування незаконно викопаного бурштину.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового розслідування не приймалося процесуального рішення щодо визнання вказаного автомобіля як засобу чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Не було визнано зазначений автомобіль знаряддям злочину і судом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо правильності вирішення долі речового доказу автомобіля та повернення його власнику.

Оскільки доводи прокурора про безпідставне застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» та повернення транспортного засобу ОСОБА_7 є необґрунтованими, його касаційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3