Справа № 751/5444/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/162/2016
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Чернігові матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2016 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257 КК України в редакції 2001 року, ч. 2 ст. 17, п.п. «а», «і» ст. 93 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 2001 року, ч. 4 ст. 187 КК України 2001 рок, відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернігівській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що підозрюваний перебуває під вартою з 22.01.2010 року по 23.01.2015 року, тобто з часу його затримання пройшло більше п`яти років, що значно перевищує максимально встановлений строк тримання під вартою відповідно до ст. 197 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання слідчого та обрати ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім того, слідчим суддею не враховано ризики, на які згідно ст. ст. 176, 177 КПК України посилається слідчий та прокурор, зокрема те, що ОСОБА_9 порушив обраний 02.02.2015 року судом запобіжний захід у виді домашнього арешту та на виклик слідчого не з`явився, про місце перебування слідчого, прокурора, навіть захисника не повідомив. В зв`язку з тим, що підозрюваний переховувався від органів слідства, його оголошено у розшук. Під час судового розгляду клопотання слідчого ОСОБА_9 особисто пояснив, що умисно порушив запобіжний захід, тривалий час проживав в м. Краматорськ, Донецької області, а потім в Одеській області. Суд, відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не врахував ч. 4 ст. 194 КПК України щодо обрання іншого запобіжного заходу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою за ст. 183 КПК України 2012 року до ОСОБА_9 жодного разу не обирався.

Заслухавши доповідача; доводи прокурора, який змінив подану ним апеляційну скаргу та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; думку захисника, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, слідчого, який вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою та просив залишити її без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257 КК України в редакції 2001 року, ч. 2 ст. 17, п.п. «а», «і» ст. 93 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України 2001 року, ч. 4 ст. 187 КК України 2001 року.

Як під час провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду встановлено, що інкриміновані злочини ОСОБА_9 скоїв у 2001-2002 роках, а 22 січня 2010 року його затримано на підставі ст. 115 КПК України 1960 року і з того часу він утримується під вартою.

01 лютого 2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова ОСОБА_9 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

21 жовтня 2014 року Апеляційним судом Чернігівської області кримінальну справу для організації додаткового розслідування направлено Генеральному прокурору України, при цьому запобіжний захід ОСОБА_9 залишено тримання під вартою.

Колегія суддів вважає вірною вказівку слідчого судді про те, що згідно ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів.

Отже, з огляду на те, що з часу затримання ОСОБА_9 , а саме з 22 січня 2010 року пройшло більше п`яти років, сукупний строк тримання ОСОБА_9 під вартою значно перевищує дванадцятимісячний термін, а також відсутні будь-які правові підстави для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, слідчим суддею не в повній мірі оцінені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які слідчий посилався у клопотанні та які вказував прокурор в своїй апеляційній скарзі і необґрунтовано не розглянув можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України.

З огляду на обставини, які мають враховуватися при обранні запобіжного заходу, зокрема особу підозрюваного, який був оголошений у розшук, не повідомляв місця свого перебування слідчому, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, відсутність міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання по причині відсутності самого місця постійного проживання, колегія суддів приходить до переконання про достатність підстав вважати обґрунтованими ризики, що дає підґрунтя застосувати ОСОБА_9 найбільш м`який вид запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Таким чином, ухвала слідчого судді місцевого суд підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 179, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернігівській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернігівській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю або за викликом у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження, зокрема, для проведення процесуальних дій;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває на даний час: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4