АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: №11-кп/790/2125/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа: №639/3141/16-к
Категорія: питання виконання вироку
УХВАЛА
Іменем України
15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 травня 2016 року, у відповідності з якою відмовлено у задоволенні заяви
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до арешту фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком апеляційного суду Харківської області від 23.06.2008 року за п.п.6, 12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи таке рішення за заявою ОСОБА_8 , суд зазначив, що засуджений не довів свого виправлення під час відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки цивільний позов ним в повному обсязі не погашено, хоча він мав таку можливість, а також зазначив, що засуджений має 1 (одне) стягнення, яке не знято та не погашено у встановленому законом порядку, після отримання якого до нього не застосовувались заходи заохочення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати вищевказану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його заяву та звільнити умовно-достроково від покарання, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції належним чином не проаналізував дані про його особу, а саме те, що він працює прибиральником адміністративної будівлі та не взятий до уваги той факт, що він за сумісництвом працював бригадиром і збирав ліжка у період з листопада 2015 року по березень 2016 рік. Також зазначив, що стягнення було на нього накладено навмисно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Положення ч. 2 ст. 81 КК України передбачають, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а відповідно до п.3 ч. 3 цієї ж статті, таке звільнення можливе після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та обставин, встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2008 року за п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку покарання: 04 серпня 2006 року.

Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 04 серпня 2006 року по 19 вересня 2007 року зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (2 роки 3 місяці).
З урахуванням наведеного, на час звернення засудженого з клопотанням про умовно-дострокове звільнення в квітні 2016 року він відбув понад 3/4 частини призначеного строку покарання.
Відповідно до ст.123 КВК України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться задовільно. Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю та братами. Вину у скоєному злочині не визнав. Має цивільний позов на суму 19532,06 грн., з яких виплатив 145,50 грн.
З характеристики засудженого ОСОБА_8 встановлено, що він з 26.02.2009 року відбуває покарання у Холодногірській виправній колонії УДПтСУ в Харківської області (№18). За час відбування покарання має 14 заохочень, порушував режим утримання в колонії, за що має 2 стягнення, одне з яких не знято та не погашено у встановленому законом порядку.
Доводи засудженого про те, що стягнення було на нього накладено навмисно є безпідставними, оскільки в своїх особистих поясненнях він зазначив, що 22.04.2016 року о 06-15 год., він був затриманий представниками адміністрації на своєму спальному місці за те, що він не виконав команду «підйом». Те, що він порушив режим тримання він знає. (т.2 а.с.63 особової справи).

Ці обставини також підтверджуються поясненнями засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про те, що 22 квітня 2016 року о 06-15 год. бачили, як був затриманий засуджений ОСОБА_8 , який спав на своєму спальному місці та не піднявся на команду «підйом» (т.2 а.с.64, 65 особової справи).

Таким чином, підстав зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 на час розгляду його клопотання про умовно-дострокове звільнення в порядку ст. 81 КК України довів своє виправлення, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повинні приділяти особливу увагу не тільки пояснення засудженого, а і представників органу, який відає виконанням покарання та спостережної комісії.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, надавши належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, поясненням засудженого і представника колонії, який заперечував проти задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, дійшов правильного висновку про відмову у застосуванні до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а доводи апеляційних скарг засудженого правильності цього висновку не спростовують.

Тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2016 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий
Судді: