Справа № 534/235/16-к
№ 1-кп/534/49/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську матеріали кримінального провадження №0000038 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Потсдам Німеччини, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 19.11.2012 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст.70,72 КК України до 4 років позбавлення волі; 2) 25.06.2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 18.07.2013 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 11.06.2014 року за ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 03.06.2014 року на підставі с.2 Закону України «Про амністію в 2014 році»; 4) 26.02.2015 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту. Звільнився 26.05.2015 року по закінченню строку покарання; 5) 21.01.2016 року вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області за ч.1, ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з однорічним іспитовим строком,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

10 січня 2016 року близько 10 год. 00 хв., знаходячись в кімнаті АДРЕСА_2 , за місцем свого проживання, ОСОБА_5 таємно повторно викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі GT-T1200ZWISEK, що належав його матері ОСОБА_4 та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на суму 360 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав, проте його винуватість підтверджується дослідженими в судовому засідання доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 показала в суді, що обвинувачений ОСОБА_5 є її рідним сином. Між ними склалися напружені відносини з приводу того, що останній ніде не працює, знаходиться на її утриманні, постійно вимагає від неї гроші на свої потреби, не дивлячись на те, що вона є пенсіонером та крім пенсії інших доходів не має. На цьому ґрунті ОСОБА_5 вдається навіть до насилля в сім`ї. 10 січня 2016 року вона хворіла та знаходилася в ліжку з великою температурою, скориставшись цим ОСОБА_5 , непомітно для потерпілої, витягнув з її сумочки мобільний телефон та пішов з квартири. ОСОБА_4 відразу ж помітила зникнення телефону та побігши за обвинуваченим на сходинковий майданчик, стала благати повернути телефон, якій їй був потрібний для виклику лікаря. Обвинувачений ОСОБА_5 крикнув потерпілій щоб вона заспокоїлася що він поверне телефон пізніше. Через два дні потерпілій стало відомо, що обвинувачений продав телефон особі на ім`я ОСОБА_7 , який займається реалізацію телефонів, викупила його за власні кошти та надала для огляду працівникам поліції.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 10.01.2016 року ОСОБА_4 звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що у цей день ОСОБА_5 викрав її мобільний телефон (а.с.28).

Згідно характеристики, наданої КЖРЕП №1 м.Комсомольська, обвинувачений ОСОБА_5 проживає без реєстрації в кім. АДРЕСА_2 , за місцем вчинення злочину (а.с.39).

Відповідно до протоколу огляду від 12.01.2016 року потерпіла ОСОБА_4 надала слідчому для огляду викрадений у неї телефон «Samsung», пояснивши, що викупила його у особи, яка займається скупкою телефонів, за власні кошти (а.с.44). Згідно висновку товарознавчої експертизи станом на момент викрадення вартість згаданого телефону становила 360 грн. (а.с.41).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечуючи свою вину, показав, що вранці 10 січня 2016 року йому повідомили працівники поліції про те, що у цей день він має прибути до Крюківського районного суду м.Кременчука на слухання справи за його обвинуваченням у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. У зв`язку із тим, що ОСОБА_5 не мав власних грошей для поїздки до Кременчука, а його мати потерпіла ОСОБА_4 відмовилася його фінансувати, обвинувачений потайна взяв її мобільний телефон та заложив його особі, яка займається скупкою мобільних телефонів, не маючи при цьому умислу на його викрадення. Він мав намір викупити цей телефон у вечорі того ж дня, але не встиг, так як ОСОБА_4 вже звернулася до поліції із заявою про крадіжку і згодом самостійно викупила його.

Обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що у зв`язку із запізненням до Крюківського районного суду м.Кременчука він був вимушений поїхати на таксі, на яке витратив всі кошти, що отримав від реалізації телефону.

Проте, суд вважає хибними та не приймає до уваги показання обвинуваченого з приводу того, що викрадення телефону було обумовлено необхідністю здобути кошти на дорогу до Крюківського районного суду м.Кременчука, так як вони спростовуються приєднаними до справи відомостями про те, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 10 січня 2016 року не проводився (а.с.53-57), тим більше, що це вихідний день і Крюківський районний суд м.Кременчука не працював. Як вбачається з ухвали згаданого суду від 14 січня 2016 року обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від явки до суду і стосовно нього застосовувався примусовий привід.

Після надання прокурором відомостей про дати призначення судових засідань Крюківським районним судом м.Кременчука, обвинувачений ОСОБА_5 змінив свої показання та заявив, що гроші йому були необхідні на інші потреби, проте зазначити на які саме не зміг.

Також суд вважає неспроможними твердження ОСОБА_5 про те, що умислу на викрадення майна матері він не мав, так як вони повністю спростовуються діями самого обвинуваченого, який, навіть будучи викритим у вчиненні злочину потерпілою, розпорядився телефоном на власний розсуд. З показань потерпілого та обвинуваченого вбачається, що останній збув викрадений телефон особі на ім`я ОСОБА_7 , яка на ринку «Самвел» м.Комсомольська займається реалізацією мобільних телефонів, а не до ломбарду.

З огляду на викладене та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував на утриманні потерпілої, самостійних доходів та можливості викупити телефон не мав, суд вважає, що його показання в частині відсутності умислу на викрадення майна є ні чим іншим, як обраним способом захисту з метою уникнення справедливого покарання. Той факт, що ОСОБА_5 вперто не бажаючи займатися соціально-корисною діяльністю та маючи чотири непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, вчинив викрадення майна потерпілої, є проявом звички ОСОБА_5 задовольняти свої матеріальні потреби за рахунок чужого майна, що в силу ч.3 ст.88 КПК України теж є доказом наявності у нього умислу на вчинення злочину.

Той факт, що навіть після того як потерпіла ОСОБА_4 звернулася до поліції із заявою про викрадення телефону, обвинувачений ОСОБА_5 заходів для його повернення не вживав і через два дні потерпіла самостійно викупила його за власні кошти, теж вказує на наявність у обвинуваченого умислу на викрадення чужого майна.

Твердження обвинуваченого про те, що при збуті викраденого телефону він нібито повідомив особі, яка його придбала, що цей телефон пізніше викупить його мати, значення для кваліфікації дій ОСОБА_5 не мають, так як про направленість у нього умислу на вчинення злочину свідчать дії обвинуваченого, а не відомості, які він міг би повідомити особі, яка придбавала викрадене майно. Потерпіла ОСОБА_4 показала в суді, що протягом двох днів після вчинення злочину обвинувачений вдома не з`являвся. Про місце знаходження телефону вона дізналася лише тоді, коли ОСОБА_5 знайшов дільничний інспектор поліції.

З показань наданих в суді потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 вбачається, що дії останнього розпочалися як крадіжка, але були виявлені потерпілою і, незважаючи на це, продовжені ним з метою заволодіння майном, тому могли бути кваліфіковані як грабіж. Проте, сторона обвинувачення в особі прокурора не скористалася своїм правом зміни обвинувачення в суді, тому в силу ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проведено лише в межах висунутого ОСОБА_5 обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно положень, закріплених в частині третій згаданої статті, у даному випадку суд не має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, та самостійно змінити кваліфікацію кримінального правопорушення, так як це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
З огляду на викладене та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 маючи п`ять непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі щодо обігу наркотичних засобів та тяжких злочинів проти власності, та вперто не бажаючи виправлятися, вчинив новий злочин проти власності по відношенню свого близького родича (матері), при цьому він ніде не працює і соціально корисною діяльністю не займається, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обвинувачений ОСОБА_5 проживає разом із потерпілою та вчинив стосовно неї адміністративне правопорушення (а.с.32-40, 58-68).

Так, постановою Комсомольського міського суду від 11 лютого 2016 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП. Цією постановою встановлено, що 28 грудня 2015 року ОСОБА_5 вчинив насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_4 , пов`язане з вимаганням у неї грошей (а.с.66).

Твердження обвинуваченого про незадовільний стан здоров`я будь-якими доказами не підтверджується, тим більше, що від проходження медичної комісії він відмовився мотивуючи це задовільним станом свого здоров`я (а.с.29). З його ж показань в судовому засіданні вбачається, що останній раз він звертався за медичною допомогою рік тому.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Під час промови в судових дебатах прокурор вважав за необхідне врахувати в якості обставини, що пом`якшує показання ОСОБА_5 , його щире каяття. Проте, суд не погоджується з доводами прокурора з наступних підстав.

Так, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Однак, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечуючи факту заволодіння чужим майном, своєї провини не визнав, під час судового розгляду намагався перекласти вину на свою матір (потерпілу), звинувачуючи її в тому, що вона не бажає задовольняти його матеріальні потреби і цим спровокувала його на вчинення протиправних дії. При цьому ОСОБА_5 висловлює жаль не з приводу вчиненого, а з приводу можливого покарання.
З показань потерпілої та обвинуваченого встановлено, що останній отримавши від старшого брата грошовий переказ, повернув потерпілій 100 грн., витрачених нею для викупу викраденого телефону, тому суд має підстави врахувати в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.
В якості обставини, що з негативного боку характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує те, що встановлений судом злочин він вчинив в той час коли на розгляді Крюкіського районного суду м.Кременчука вже перебувало кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні злочинів щодо обігу наркотичних засобів (а.с.53).
Крім того, при визначені покарання, суд враховує те, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 порушував порядок в судовому засіданні та висловлював на адресу потерпілої погрози, намагаючись вплинути на її позицію у справі. Наведе додатково свідчить про його суспільну небезпечність.
Суд також вважає слушними доводи прокурора про те, що певною мірою особу обвинуваченого може охарактеризувати з негативного боку та обставина, що будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 КУпАП, ОСОБА_5 свідомо та безпричинно ухиляється від накладеного судом стягнення у виді громадських робіт, про що свідчить приєднана до справи письмова заява правопорушника (а.с.68), та що вказує на небажання виправлятися.
Наведенні вище дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вперте небажання виправлятися, антисоціальний образ життя та звичка вирішувати свої матеріальні потреби за чужий рахунок, в тому числі за рахунок близьких родичів, прояви з його боку насильства в сім`ї, навіть з урахуванням пом`якшуючої вину обставини, свідчать про те, що ОСОБА_5 становить суспільну небезпечність і його виправлення можливе лише в умовах тримання в кримінально-виконавчих установах відкритого типу з обов`язковим залученням до праці, тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі. При цьому міра покарання має бути більше мінімальної межі, визначеної ч.2 ст.185 КК України.

Тільки таке покарання і в цих межах є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстави для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, в порядку ст.75 КК України, відсутні, так як відсутність каяття та антисоціальний образ життя буде сприяти продовженню злочинної діяльності.

Встановлене даним вироком кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив до постановлення вироку Крюківського районного суду м.Кременчука в Полтавській області від 21 січня 2016 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч.1 та ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі та в силу ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, тому суд приходить до висновку, що вирок суду від 21 січня 2016 року підлягає самостійному виконанню.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Вирок Крюківського районного суду м.Кременчука в Полтавській області від 21 січня 2016 року виконувати самостійно.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung» моделі GT-T1200ZWISEK- залишити потерпілій, як їй належний.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1