Єдиний унікальний номер 244/3237/13-к
Номер провадження 11-кп/775/260/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області, громадянина України, українця, який не працює, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого 1) 17.03.2010р. за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ст. 185 ч.1 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 180 (сто вісімдесят) годин; 2) 01.10.2010р. за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ст. 389 ч.2 ст.71 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на три місяці десять днів; 3) 25.01.2011р. за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ст. 286 ч.1, ст. 70 ч.4 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на шість місяців, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років,

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років

Зазначений вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р., оскаржений в апеляційному порядку захисником ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга подана захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 після закінчення строку апеляційного оскарження, в якій він порушив питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, однак не зазначив достатніх підстав для його поновлення, тому колегія суддів не знаходить підстав для поновлення захиснику ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження вироку Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р. та дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Захисник ОСОБА_5 , прохає вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ч.1 ст.185 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання,

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 :

-зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку були допущені однобічність та неповнота судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та в свою чергу до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого;

- зазначає, що судом першої інстанції не була дана оцінка всім доказам по справі, в основу вироку суд першої інстанції поклав припущення, в наслідок чого ухвалив вирок, що суперечить фактичним обставинам справи;

-вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, проте не визнав вини у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

-вказує, що покази свідків, що були допитані під час судового розгляду, суттєво різняться та є свідченням того, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв не пограбування, а саме крадіжку;

-зазначає, що захисником обвинуваченого ОСОБА_7 було заявлено клопотання про витребування відеозапису з камер спостереження в кафе «Піраміда», яке велося 29.05.2013р., однак згідно відповіді директора кафе «Піраміда» стало відомо, що відеозапис знищено та його чомусь не було долучено до матеріалів справи в якості доказу винуватості ОСОБА_7 ;

-вказує, що судом не було встановлено особу, яка викликала працівників міліції за проханням потерпілого ОСОБА_10 , оскільки у судовому засіданні свідок, охоронець магазину «Мандарин», який зі слів потерпілого ОСОБА_10 викликав працівників міліції повідомив, що 29.05.2013р. до нього з проханням про виклик міліції ніхто не звертався;

-зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 декілька разів дав неправдиві свідчення, а саме під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_10 чітко назвав суму яку в нього викрали 750 грн., однак в матеріалах справи є підтвердження того, що під час повідомлення про вчинення кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_10 вказав, що у нього викрали 50 грн., що підтверджується витягом з реєстру досудового розслідування. Також, на запитання чи повернули потерпілому ОСОБА_10 телефон та гроші, він знов дав неправдиві показання, повідомивши, що йому віддали лише телефон, але це спростовується тим, що в матеріалах справи є розписка про отримання потерпілим ОСОБА_10 грошей від працівників міліції;

-зазначає, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_10 витратив гроші, бо після того як він вийшов з кафе о 3-ій годині ранку, він навіть не мав можливості викликати таксі;

-вказує, що в суді обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не мав наміру грабувати потерпілого ОСОБА_10 , лише після того як він побачив, що потерпілий ОСОБА_10 впав на асфальт, після цього непомітно викрав у нього 50 грн., а після того, як потерпілий ОСОБА_10 зник, він знайшов на асфальті мобільний телефон. Про те, що обвинувачений ОСОБА_7 викрав 50 грн., особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, не здогадувалась, що свідчить про те, що між ними була відсутня домовленості про пограбування потерпілого ОСОБА_10 ;

-вказує, що при ухваленні вироку суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 під час бійки між потерпілим ОСОБА_10 та особою, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом як обставина, що обтяжує покарання, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

-вказує, що в судом першої інстанції не було взято до уваги те, що засуджений в суді неодноразово наголошував на тому, що він хоче та буде ставати на шлях виправлення;

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прохали їх задовольнити, також застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію в 2014р.» від 08.04.2014р. та вимоги ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р., що набрав чинності 24.12.2015р., думку прокурора ОСОБА_9 , який прохав відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , належить відмовити за таких підстав.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 29 травня 2013р., в нічний час, в період до 03.00, ОСОБА_7 разом з особою ,відносно якого кримінальне провадження виділено в окреме провадження, знаходилися в приміщенні більярдного клубу «Піраміда», розташованого в м. Сніжне, пл. 50 років Октября, б. 3, Донецької області при цьому, в приміщенні зазначеного вище більярдного клубу, також знаходився раніше незнайомий громадянин ОСОБА_10 , який вживав спиртні напої, за придбання яких розплачувався готівкою. В цей момент між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, виникла свара, в процесі якої ОСОБА_7 неодноразово чіплявся до ОСОБА_10 з різних причин. Після цього ОСОБА_11 , яка працює у більярдному клубі «Піраміда» барменом, з причини порушення правил поведінки у вказаному вище закладі, попросила ОСОБА_7 та особу, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, покинути приміщення клубу, на що останні погодились і вийшли на вулицю, і в цей момент, у особи, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, і ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення у ОСОБА_10 грошей готівкою.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, та ОСОБА_7 вирішили чекати ОСОБА_10 біля приміщення більярдного клубу «Піраміда», розташованого в м. Сніжне пл.50 років Октября, б. 3., Донецької області.

В цю же ніч, тобто, 29.05.2013 р., приблизно о 03.00, коли ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення більярдного клубу «Піраміда», та пішов по пл. 50 років Октября в м.Сніжне Донецької області, де його зустріли особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, та ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, і знаходячись на відкритій ділянці місцевості, розташованій між багатоквартирними будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, діючи умисно,з корисливих мотивів,з метою відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою і спільно із ОСОБА_7 , групою осіб, діючи з єдиним корисливим умислом, спрямованим на спільне відкрите викрадення чужого майна, реально усвідомлюючи, що за їх умисними спільними протиправними діями спостерігає потерпілий ОСОБА_10 , особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження із застосуванням насильства,що не є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_10 , умисно став наносити останньому удари руками по голові, шиї, по животу та іншим частинам тіла, заподіявши ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, при цьому, постійно вимагаючи від потерпілого передати йому гроші.

Водночас з тим, коли особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, з метою відкритого викрадення майна, яке належить на праві власності потерпілому ОСОБА_10 , наносив останньому удари руками, ОСОБА_7 в цей час, реалізуючи спільний із особою, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, реально усвідомлюючи, що за його умисними протиправними діями спостерігає потерпілий ОСОБА_10 , відкрито викрав з передньої і задньої кишені джинсів ОСОБА_10 майно, яке належить останньому на праві власності, а саме:

- гроші готівкою в сумі 750 грн;

- мобільний телефон моделі «Nokia - 2220 slide», вартістю 165 грн. 17 коп., з вставленою в мобільний телефон «сім-карткою» оператора мобільного зв`язку «МТС України» вартістю 30 грн., і залишком коштів на рахунку «сім-картки» в сумі 42 грн., а всього, на загальну суму 987 грн. 17 коп., після чого, особа, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження і ОСОБА_7 ,з викраденим мобільним телефоном і грошима готівкою з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим майном в своїх особистих цілях, в результаті чого потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 987 грн. 17 коп.

В результаті спільних умисних протиправних дій особи, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, та ОСОБА_7 , спрямованих на спільне відкрите викрадення майна, яке належить на праві власності потерпілому ОСОБА_10 , останньому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді саден шиї і правого ліктьового суглоба; синців поперекової області і правого плеча; подряпин лівого колінного суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно досліджені фактичні обставини справи.

Зібрані у справі докази оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достатності, достовірності, для доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.91 КПК України. Так у зазначеному кримінальному провадженні правильно й об`єктивно встановлені насамперед час, місце, спосіб вчинення обвинуваченим злочину, форма вини, спрямованість умислу, мотиви злочину, його наслідки тощо.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України не визнав, суду пояснив, що 28.05.2013р. приблизно о 24.00 прийшов до більярдного клубу, де протягом двох годин відпочивав, вживав пиво. Між ним та потерпілим ОСОБА_10 виникла словесна сварка, яка тривала 5 хв. Біля 02.00 до клубу зайшов його знайомий - особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження. Після того, як бармен попрохала всіх покинути заклад, то він, та особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження, потерпілий ОСОБА_10 з приятелем вийшли з клубу, і всі разом пішли у бік клубу «Варна». Коли потерпілий ОСОБА_10 йшов поперед них, а його товариш відійшов, знаходячись на ділянці між домами, знов почалася сварка. Потерпілий ОСОБА_10 став висловлюватися в на його адресу та на адресу особи, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження нецензурною лайкою, після чого особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження стала бити, ОСОБА_10 , а він особисто спостерігав. Потерпілий ОСОБА_10 кричав, щоб особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження заспокоїлась, при цьому ОСОБА_10 не падав. Коли особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження, била потерпілого ОСОБА_10 , він побачив гроші, що стирчали з карману потерпілого ОСОБА_10 , та потихеньку підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , після чого з переднього карману джинсів дістав гроші, як виявилося, у сумі 750грн.. Коли вже потерпілий ОСОБА_10 вирвався від особи, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження та побіг, він особисто підняв телефон`Нокія», який лежав на земельній ділянці. Потім вони з особа, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження, пішли до кафе «Варна», де пригощалися коньяком, за який він розрахувався. Телефон «Нокиа» залишив у продавця магазину «Мрія» на ім`я ОСОБА_12 . Визнав себе винуватим у вчиненні крадіжки.

Як видно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001234 від 29.05.2013р.до нього були внесені відомості про те, що 29.05.2013р. о 04.00, біля будинку №№2 та АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрадені гроші у сумі 50 грн. у ОСОБА_10 (а.с. 1 т.2).

Зазначене узгоджується з рапортом оперативного чергового Сніжнянського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 29.05.2013р. (а.с. 2 т.2) та протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.05.2013р., в якій ОСОБА_10 заявив, що 29.05.2013р. приблизно о 02.30 г., двоє невстановлених осіб, знаходячись на ділянці між будинками АДРЕСА_4 , застосовуючи насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 заволоділи його майном, а саме грошовими коштами у сумі 750( сімсот п`ятдесят) грн. та мобільним телефоном « Нокіа 2220», чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1352 тисяча триста п`ятдесят дві) грн. (а.с. 9-11 т.2).

Так, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.05.2013р. узгоджується з показами, які потерпілий ОСОБА_10 дав у суді першої інстанції про відкрите заволодіння його майном обвинуваченим ОСОБА_7 із застосуванням насильства, де він також підтвердив зазначений в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.05.2013р. розмір викрадених у нього грошей, а саме 750 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про викрадення обвинуваченим ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_10 тільки 50 грн., не мають під собою підґрунтя, оскільки хоч розмір викрадених грошей у потерпілого ОСОБА_10 , зазначений у витягу з ЄРДР та у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.05.2013р. й різняться, проте цей розмір підтверджується іншими доказами по справі.

Також, як видно з протоколу огляду місця події від 29.05.2013р. з доданими до нього фототаблицями, який був проведений за участю потерпілого ОСОБА_10 , він у присутності двох понятих показав місце події вчинення кримінального правопорушення (а.с. 12-14 т.2).

Згідно до висновкоу судово-медичної експертизи від 29.05.2013р. виявлені у потерпілого ОСОБА_10 садна шиї, синці поперекової області, правого плеча, садно правого ліктьового суглоба, подряпина лівого колінного суглоба утворились від дії тупих та тупо загострених предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 могли утворитися при нанесенні ударів кулаками (а.с. 22 т.2).

Згідно до висновку товарознавчої експертизи від 12.06.2013р. вартість телефон «Нокіа 2220», який належить потерпілому ОСОБА_10 , на 29.05.2013р. становить 165грн.17коп.

Таким чином, судом першої інстанції була дана правильна оцінка поясненням потерпілого ОСОБА_10 , як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції, вони визнані послідовними, в них відсутні суперечності та вони узгоджуються з іншими доказами по справі.

Судом першої інстанції у повному обсязі були з`ясовані суперечності між різними джерелами доказів. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивоване.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 з цього приводу є необгунтованими та нічим не підтверджуються. Доводи апеляційної скарги про відсутність відеозапису з камер спостереження в кафе «Піраміда» та не встановлення особи, яка викликала працівників міліції на місце події вчинення кримінального правопорушення, також є неспроможними, оскільки судом першої інстанції досліджена та оцінена сукупність доказів, яка була визнана судом першої інстанції достатньою для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, також підтверджується показами допитаних в суді першої інстанції свідків та іншими доказами по справі.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що в травні 2013 року він зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 , спочатку вони відпочивали у кафе «Водолей», де розпивали спиртне, потім біля 24.00 пришли до «Піраміди», де пили пиво, після чого ОСОБА_10 розташувався біля бару з дівчиною, а він пішов додому.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в суді, що у ніч з 28 на 29.05.2013р. вона працювала у барі більярдного клубу «Піраміда». До клубу прийшов потерпілий ОСОБА_10 , брав пиво. Вона знаходилася у залі за столиком, підраховувала зміну, коли до неї за столик підсів потерпілий ОСОБА_10 з пляшкою шампанського та деякий час вони розмовляли. Обвинувачений ОСОБА_7 теж перебував у клубі, проходив до більярдної зали, нічого не придбав. Між ним та потерпілим ОСОБА_10 сталася розмова. Заливши на деякий час залу та повернувшись вона побачила, як обвинувачений ОСОБА_7 штовхав потерпілого ОСОБА_10 , тому вона вигнала з клубу обвинуваченого ОСОБА_7 та особу, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження. Потерпілий ОСОБА_10 ще хвилин 10 залишався у клубі, а потім вийшов. На ранок прийшов потерпілий ОСОБА_10 з міліцією і сказав, що в нього вкрали телефон.

Так, як вбачається з заяви свідка ОСОБА_14 від 31.05.2013р., обвинувачений ОСОБА_7 дійсно залишив телефон «Нокіа 2220» в магазині « Мєчта» в якості залогу, в подальшому телефон був добровільно виданий свідком ОСОБА_14 (а.с. 23 т.2).

Заява свідка ОСОБА_14 від 31.05.2013р. узгоджується з протоколом огляду місця події від 31.05.2013р. та доданими до нього фототаблицями, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_14 в присутності двох понятих, добровільно видала мобільний телефон «Нокіа 2220», який був вилучений працівниками міліції. Зазначене свідок ОСОБА_14 підтвердила і в суді.

Показання вказаних вище свідків суд першої інстанції оцінив з приводу їх достовірності та дав їм належну оцінку, розцінив їх як такі, що узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_10 та іншою сукупністю доказів.

Переконливо обґрунтовані висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України.

Виходячи із вказаного вище, дослідивши в сукупності всі докази, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 діючи умисно, відкрито, за попередньою змовою групи осіб, вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_10 із корисливих мотивів, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 .

Здійснюючи протиправне діяння по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що посягає на власність потерпілого ОСОБА_15 , вилучає його майно, на яке він не має права, а також обвинувачений ОСОБА_7 передбачав заподіяння матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 та бажав заподіяння такої шкоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 носили відкритий характер викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , оскільки викрадення майна відбувалося в присутності власника, який усвідомлював вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 викрадення його майна.

Дії обвинуваченого носили корисливий характер, оскільки були направлені на незаконне збагачення за рахунок майна потерпілого ОСОБА_10 та мали корисливу мету особисте збагачення.

Обвинувачений ОСОБА_7 діяв за попередньою змовою групи осіб при вчиненні грабежу з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , оскільки попередньо домовився з особою, відносно якої кримінальне провадження виділено в окреме провадження, для усунення опору потерпілого ОСОБА_10 , шляхом застосування до нього насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я. Попередня змова обвинуваченого ОСОБА_7 із особою, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження, при вчиненні даного кримінального правопорушення, виражається у причинному зв`язку між їх спільними діями, та наслідками які настали, обвинувачений ОСОБА_7 разом з особою, відносно якої кримінальне провадження виділене в окреме провадження, переслідували одну кінцеву мету викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлювали спільність та узгодженість спільної злочинної діяльності.

Доводи захисника ОСОБА_5 проте, що в матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння під час події кримінального правопорушення, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки вони спростовуються поясненнями самого ОСОБА_7 в суді першої інстанції про вживання ним спиртних напоїв в ніч події кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом першої інстанції не була дана оцінка поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він не мав наміру грабувати потерпілого ОСОБА_10 , а лише мав намір здійснити крадіжку його телефону та 50 грн., колегія судів також не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції всебічно та повно досліджені всі обставини справи, дана оцінка всім доказам по справі та ці пояснення обвинуваченого ОСОБА_16 не узгоджуються з іншими доказами по справі та правильно розцінені судом першої інстанції, як такі, що суперечать фактичним обставинам справи та мають на меті ухилення ним від кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину.

Тому колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими та не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Також колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у межах, установлених у санкції ст. 186 ч.2, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 проте, що судом першої інстанції не були взяті до уваги наголошення обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він хоче та буде ставати на шлях виправлення, колегією суддів не може бути взятті до уваги, оскільки на думку колегії суддів судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було призначено покарання у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ЗУ « Про амністію» від 08.04.2014р. то, на думку колегії суддів воно не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно п.2 ст. 8 ЗУ «Про амністію в 2014р» від 08.04.2014р. амністія не застосовується до осіб, які злісно порушили установлений порядок відбування покарання .

Як видно з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 17.03.2010р. визнаний винуватим за ст. 185 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 180 (сто вісімдесят) годин

Вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 01.10.2010р. визнаний винуватим за ст. 389 ч.2 ст.71 КК України у тому, що він ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, яке йому було призначене вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 17.03.2010р., та йому призначено покарання у виді арешту строком на три місяці десять днів.

Таким чином на цій підставі до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований ЗУ « Про амністію в 2014р.» від 08.04.2014р.

Крім того, виконуючи вимоги ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р., що набрав чинності 24.12.2015р., колегія суддів вважає необхідним вирішити питання зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 до строку відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був затриманий 19.10.2013р та утримувався під вартою в умовах попереднього ув`язнення з 19.10.2013р. по 18.02.2016р., а саме: 19.10.2013р. по 31.12.2013р. 74 дні, 2014р. 365 дні, 2015р. 365 дні, 2016р. 49 дні, а всього 853 днів.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України колегія суддів зараховує обвинуваченому ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 19.010.2013р. по 18.02.2016р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, тобто 853 дні х 2 = 1826 дні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 418 КПК України,

УХВАЛИЛА:

У поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р. захиснику ОСОБА_6 , відмовити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р. залишити без задоволення.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього ЗУ « Про амністію» від 08.04.2014р., відмовити.

Вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 26.03.2014р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, залишити без змін.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 19.10.2013р. по 18.02.2016р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 1706 ( одна тисяча сімсот шість) днів.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді