Справа № 211/1670/16-к
Провадження № 1-кп/211/321/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000778 по обвинуваченню :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, з середньою неповною освітою, не одруженого, не працюючого, який має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу № 2- 2220/2008 від 22.08.2008 року, стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше одного неоподаткованого прибутковим податком мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 03.07.2008 року, до досягнення сином повноліття, до 27.09.2019 року.
Постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області 18.06.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33022615.
Однак ОСОБА_4 , будучи обізнаний з 12.02.2013 року під особистий підпис про те, що згідно вказаного рішення суду він зобов`язаний до виплати аліментів на утримання дитини, а також про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, в період часу з 01.07.2015 року по 29.03.2016 року злісно ухилявся від сплати аліментів.
Статтею 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок щодо виховання та розвитку дитини, що включає і матеріальне забезпечення.
Однак, ОСОБА_4 заходів до працевлаштування не приймав, до центру зайнятості з питань працевлаштування не звертався та на обліку не перебував, хоча постійно неофіційно підробляв випадковими заробітками та при цьому отримував щомісячний дохід в розмірі 1500 гривень, але кошти у встановленому порядку на утримання дитини не надавав.
ОСОБА_4 починаючи з січня 2013 року по теперішній час, працював неофіційно та отримував заробітну плату, про що не повідомив Довгинцівський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, оскільки розумів, що виконавчий лист надійде за місцем роботи.
Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний протягом 3-х робочих днів письмово повідомити державного виконавця про місце роботи або зміну місця роботи, але ОСОБА_4 не повідомляв про свій щомісячний дохід та місце своєї роботи державного виконавця, що свідчить про злісне приховування свого доходу та злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), спрямованні на невиконання рішення суду.
Відповідно до ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України у разі ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
В результаті злісного ухилення від сплати аліментів, встановлених вищевказаним рішенням суду, у ОСОБА_4 в період з 01.07.2015 року по 29.03.2016 року згідно довідки розрахунку наданої державним виконавцем Довгинцівського ВДВС МУЮ, утворилась заборгованість в сумі 13277 гривень 70 копійок, що сукупно складають суму виплат більше ніж за шість місяців відповідних платежів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та підтвердив фактичні обставини вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, викладені вище. У вчиненому розкаявся.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила те, що обвинувачений дійсно в період з 01.07.2015 року по 29.03.2016 року злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання їх спільного сина, заборгованість не сплачував. Просила врахувати, те, що з шестимісячного віку дитини обвинувачений допомогу на його утримання не надає, з сином не спілкується, його життям не цікавиться, дитина знаходиться на повному її утриманні.
Суд, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі щодо фактичних обставин вчинення злочину та вказані обставини ніким не оспорюються, а його свідчення в судовому засіданні дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, що маються у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому судом, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України встановлено, що учасники судового процесу правильно розуміють значення цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, позиції обвинуваченого, суд приходить висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місце проживання характеризується позитивно.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить те, що він вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд приходить висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 повинно бути призначено у виді обмеження волі з застосуванням положень ст. 75, 76 КК України, підстав для застосування більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 164 КК України суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши випробувальний строк на два роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 ч. 1 п.2,3 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1