Справа № 274/3947/15-к
Провадження №1-кп/0274/371/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурорів. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000274 від 25.07.2015р. по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, маючого малолітню дитину на утриманні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в:
19 березня 2014 року сержанта ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та, в той же день, сержанта ОСОБА_5 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

19 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 №59 сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та, відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважався військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

03 квітня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 , сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира гармати другої обслуги першого гарматного самохідно-артилерійського взводу дев`ятої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону.

Відповідно до ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, обов`язком сержанта ОСОБА_5 , як військовослужбовця Збройних Сил України, є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно вимог ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів та зобов`язує додержуватися Конституції і законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Однак, сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, маючи об`єктивні можливості для проходження військової служби, діючи з прямим умислом та з метою вирішення особистих питань за рахунок службового часу, без дозволу командування військової частини та без поважних причин, 13 жовтня 2014 року не з`явився вчасно на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 30 березня 2015 року, тобто до моменту з`явлення на службу до військової частини, проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.

30 березня 2015 року сержанта ОСОБА_5 звільнено в запас Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого діяння визнав частково. По суті обвинувачення повідомив, що дійсно у березні 2014 року був призваний через Бердичівський військкомат для проходження військової служби. При цьому йому пояснили, що він призваний для проходження навчальних зборів строком 10 днів. Про мобілізацію у військкоматі мови не було. Так його направили до військової частини на 10 днів. Потім сказали, що служити він повинен 45 днів.

В той час у його дружини було захворювання геморой, яке потребувало оперативного втручання та перешкоджало здійсненню материнських обов`язків. Дружина телефонувала йому та просила про допомогу. З цього приводу він неодноразово звертався до керівництва частини та просив відпустити його додому для вирішення сімейних проблем. На його прохання керівництво не реагувало, але після бунту призваних військовослужбовців його додому таки відпустили. При цьому пояснили, що звільнити в запас або відправити у відпустку його не можуть, а надають час для вирішення сімейних проблем. 30 березня 2014 року він здав військову форму, отримав військовий квиток та через КПП відправився додому у м. Київ. Там він позбирав документи про хворобу дружини та 31 березня через свою сестру передав їх до Бердичівського військкомату для того, щоб його офіційно звільнили в запас. Впродовж наступних двох місяців його з частини не турбували. Тим, як вирішено питання з його звільненням у запас, він сам також не цікавився. Потім йому подзвонили з військової частини - відповідальний по дивізіону та поцікавився де він і чому не в частині. На це він повідомив, що подав документи до військкомату і чекає результатів їх розгляду.

Влітку 2014 року його дружина впала зі стільця і вивихнула собі плече. У зв`язку з чим надалі також потребувала допомоги по догляду за їх маленькою дитиною. Тому він залишався коло неї вдома.

У вересні йому знову стали телефонувати з частини. Зокрема дзвонив виконуючий обов`язки командира дівізіона ОСОБА_6 , який повідомив, що йому необхідно з`явитись у військову частину 13 жовтня 2014 року о 09 годині ранку для продовження проходження військової служби. Він до частини не поїхав та залишився вдома доглядати дружину. 13 жовтня 2014 року, близько 09 год. 30 хв., йому зателефонував замполіт частини ОСОБА_7 та з`ясувавши причини його неявки до частини попередив, що буде змушений подати документи про його незаконну відсутність.

Більше його ніхто не шукав до моменту звільнення у запас, тобто до 28-29 березня 2015 року. 30 березня 2015 року він приїхав до м. Бердичева де в частині був звільнений у запас, а наступного дня став на облік до Бердичівського військкомату.

Разом з тим ОСОБА_5 також повідомив, що оперативне втручання по лікуванню геморою його дружина перенесла на початку травня 2014 року. Після операційний період склав два тижня, але надалі вона також потребувала стороннього догляду. Повторно з цього приводу до лікарів вона не зверталась. Травму плеча вона отримала в середині літа. З цього приводу до лікарів офіційно не зверталась. Інвалідності дружина не має та непрацездатність не оформляла. Будь-яких медичних документів, які засвідчують факт перебування його дружини у хворобливому стані в період вересня жовтня 2014 року він не має.

В підтвердження своїх слів обвинувачений посилається на наступні долучені до матеріалів справи медичні документи:

- довідку комунального некомерційного підприємства „Консультативно-діагностичний центр Управління охорони здоров`я Шевченківського району міста Києва №120 від 31.03.2014р., відповідно до якої ОСОБА_8 призначене оперативне лікування на 31.03.2014р., в після оперативному періоді хвора потребує ретельного стороннього догляду протягом двох тижнів, діагноз: хронічний геморой ІІІ ст. Аноректальний тромбоз (а.с.49);

- медичний висновок лікарської консультативної комісії „Консультативно-діагностичного центру №72 від 10.07.2014р., зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_8 , 1976 р.н. спостерігається в КДЦ з приводу забою правого плечового суглобу, гемарпрозу, порушення функцій правої верхньої кінцівки важкого ступеню, за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги протягом одного місяця (а.с.48).

До наданих в судовому засіданні обвинуваченим показів суд ставиться критично, оскільки вони є непослідовними та суперечливими. Так визнаючи факт призову на військову службу, обвинувачений вважає, що обов`язку до її подальшого проходження він не мав. Свою неявку у військову частину пояснює непрацездатним станом своєї дружини, разом з тим визнає, що до закладів охорони здоров`я вона у період інкримінованого діяння не зверталась. Медичні документи, на які він посилається, свідчать про хворобливий стан його дружини в період весни та середини літа 2014 року, тоді як ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні для проходження військової служби у період з 13 жовтня 2014 року по березень 2015 року.

При цьому, відповідно до наданої на запит суду інформації Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації №061-11861/02.03 від 13.10.2015р. (а.с.91), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до підпорядкованих закладів охорони здоров`я в період з 13.10.2014р. по 30.03.2015р. за медичною допомогою не звертались.

В той же час винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого діяння у повній мірі стверджується сукупністю інших досліджених в ході судового розгляду справи доказів.

Так допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду повідомив, що в період березня жовтня 2014 року він займав посаду заступника командира батареї по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 . Так він, перебуваючи в жовтні 2014 року у розташуванні дивізіону, за наказом командиру дивізіону ОСОБА_7 , повідомляв військовослужбовця ОСОБА_5 про необхідність явки до частини для переведення для проходження подальшої військової служби до іншої військової частини. Таке повідомлення він здійснював по телефону, оскільки військовослужбовець у частині був відсутній. Також у його присутності по телефону із ОСОБА_5 спілкувався старший у підрозділі, його командир ОСОБА_10 . У відповідь ОСОБА_5 повідомив, що з`явитись не може у зв`язку з сімейними проблемами. При цьому вони обоє попереджали військовослужбовця про наслідки неявки для подальшого проходження військової служби, а також про передбачену законом відповідальність.

Про зарахування військовозобов`язаного ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 , на всі види забезпечення, та його направлення для відпрацювання завдань з бойової підготовки з 19.03.2014р. свідчить витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.14 №59 (а.с.19).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.04.14р. №1 (п.152.838), сержант ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 19.03.2014 року - командиром гармати другої обслуги першого гарматного самохідно-артилерійського взводу дев`ятої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону ВОС-134181А вважається таким, що з 03 квітня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.20).

Згідно витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.10.14р. №145, сержанта ОСОБА_5 визнано таким, що самовільно залишив частину 13.10.2014р. (а.с.21).

Про відсутність ОСОБА_5 на службі без поважних причин свідчить також довідка за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 24.10.2014р. за №4138, відповідно до змісту якої 13.10.2014р. о 08 год. 30 хв. сержант ОСОБА_5 не прибув із звільнення в розташування військової частини, на телефонні дзвінки не відповідає, місце перебування не відомо.

Відповідно до змісту Акту проведення службового розслідування по факту неприбуття 13.10.14р. на службу зі звільнення сержанта ОСОБА_5 , встановлено, що після встановлення факту неявки до військової частини останній був знайдений по місцю проживання, однак до частини повертатись відкрито відмовився (а.с.34-36).

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст.407 ч.3 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При визначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ст.407 ч.3 КК України належить до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав частково, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи обставини скоєння злочину та особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має сім`ю та малолітню дитину на утриманні, відсутність будь-яких тяжких наслідків скоєного, суд вважає за можливе застосувати щодо ОСОБА_5 положення ст.75 ч.1 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальних витрат по справі немає.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.369-371, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєнні злочину передбаченого ст.407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 ч.1 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням протягом 2 (двох) років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 ч.1 п.п.2, 3 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засудженого не обирати.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1