Справа № 148/1488/15-к
Провадження №11-кп/772/690/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5
розглянув « 31» травня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000277 від 17.04.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженця с. Верхнячка, Христинівського
району, Черкаської області
українця, громадянина України,
раніше судимого:

-20.05.2010 року Соснівським районним
судом м. Черкаси за ст. 185 ч.1, 75 КК
України до 1 року позбавлення волі з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-27.02.2013 року Соснівським районим райсудом
м.Черкаси за ст. ст. 187 ч.2, 69 КК України
у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково
приєднано невідбуте покарання за вироком
від 20.05.2010 року і остаточно призначено
покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення
волі з конфіскацією всього особистого майна;
- 05.03.2014 року звільненого по відбуттю строку
покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від «15» березня 2016 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення криміналістичної експертизи холодної зброї в сумі 920,70 грн.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 16.04.2015, близько 22:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у домогосподарстві по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вчинив з останнім сварку, яка в подальшому переросла в бійку.
Після чого, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 залишивши на деякий час місце конфлікту пішов до себе додому та взяв дерев`яну палицю. Після чого, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повернувся у домогосподарство, що по АДРЕСА_1 , де стоячи навпроти ОСОБА_9 на території подвір`я, не маючи при цьому наміру, спрямованого на позбавлення його життя, умисно, протиправно, тримаючи палицю двома руками, з розмахом із-за спини, цілеспрямовано наніс два удари в область голови останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням епідуральної гематоми над лівою скроневою ділянкою, лінійного перелому скроневої кістки, забою мяких тканин волосистої частини голови, обличчя. Стан після оперативного втручання трепанація черепа з приводу видалення гематоми в скронево тімяній ділянці зліва декомпресійна лямінектомія, які виникли від дії тупого предмета (предметів), що могло бути в термін та за обставин на які вказує ОСОБА_9 та відповідно до висновку експерта № 59 від 13.05.2015, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 до початку судового засідання відмовився від своєї апеляційної скарги на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2016 року щодо ОСОБА_8 , на підставі вимог ч.4 ст. 36, ч1 ст. 403 КПК України.

В апеляційний скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2016 року щодо нього, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті.

Свої вимоги обвинувачений мотивував тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стороною обвинувачення та рішенням суду жодним чином не доведено кваліфікацію вчиненого діяння за ч.1 ст. 121 КК України, так як свідки, які надавали свідчення під час розгляду справи судом першої інстанції наголошували на те, що вони не були особисто присутні під час нанесення ним ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Вказує на те, що він дійсно наносив потерпілому тілесні ушкодження, але тільки тому, що сам був змушений оборонятись, оскільки потерпілий сильніше за нього , та він ображав його дівчину. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 124 КК України. Крім того, щиро розкаявся у вчиненому.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.
Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України є правильною.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, доказах є безпідставними.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не вчиняв злочину, передбаченого ч.1 ст. 121КК України, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 124 КК України.
Так, зокрема, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_8 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , небезпечного для життя останнього, в момент заподіяння, суд обґрунтовано послався на покази самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні щиро розкаявся у вчиненому та пояснив, що 16.04.2015 року, приблизно з 12 год. дня він вживав спиртні напої. Близько 22:00 год. до нього зателефонувала ОСОБА_11 , яка в цей час перебувала в своєї куми ОСОБА_12 у домогосподарстві, що по АДРЕСА_1 та сказала, щоб він прийшов та забрав її звідти. Коли він прийшов до домогосподарства, де проживає ОСОБА_12 , то побачив, як в приміщенні будинку за столом сиділа ОСОБА_13 , її мати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , мати ОСОБА_16 та їхній родич ОСОБА_17 . Коли він захтів забрати ОСОБА_18 додому, у них виникла сварка з ОСОБА_19 , так як він не пускав ОСОБА_18 з ним, тоді він погрозив, що поріже собі вени. Після цього, сварка між ним та ОСОБА_9 переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_19 наніс йому кулаком декілька ударів по обличчю, внаслідок чого він впав на землю. Після нанесених йому ударів він вибіг з подвір`я та побіг до себе додому, де взяв дерев`яну биту, яку раніше виготовив самостійно, з метою повернутися додому до ОСОБА_9 , для того, щоб за допомогою неї нанести останньому тілесні ушкодження, тим самим помститися за те, що він привселюдно побив його. Коли він повернувся до домогосподарства ОСОБА_9 , між ними знову почалася сварка, в ході якої він наніс один удар в область голови ОСОБА_9 , і після цього зразу же наніс ще один удар битою з правого боку із-за спини тримаючи її двома руками в область голови тільки із лівого боку. Від даного удару ОСОБА_9 присів біля будинку та тримався обома руками за голову, з якої виступала кров. Від шуму, який стався внаслідок події на вулицю із будинку вибігли ОСОБА_20 зі своєю матір`ю та забрали у нього биту. Наступного дня йому стало відомо, що ОСОБА_9 було доставлено до лікарні.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 16.04.2015, близько 19:00 год., він прийшов до себе додому в АДРЕСА_1 . Вдома крім його дружини, були ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які вечеряли на веранді. Коли він прийшов додому, то дружина повідомила, що до них додому приходив ОСОБА_8 , який хотів забрати ОСОБА_23 . Коли вже смеркалось, він почув, як на подвір`я зайшов ОСОБА_8 , який перебував в нетверезому стані. Підійшовши ближче до веранди, ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_24 із проханням піти з ним, але він йому сказав, що ОСОБА_25 не вийде, на що ОСОБА_8 обурився, і почав кричати, що покінчить життя самогубством та почав вимагати у нього ніж, при цьому наближаючись до нього. Тому, він долонею руки вдарив його по обличчю, щоб привести до тями. Після чого ОСОБА_8 вибіг з подвір`я. Близько 22.00 годині на його подвір`я прийшов ОСОБА_8 , який тримав в руці дерев`яну палицю. Він запитав в того, що йому потрібно, і в цей час, стоячи на відстані близько 2 кроків навпроти нього, ОСОБА_8 тримаючи дерев`яну палицю в обох руках із-за спини із розмахом наніс йому один удар в область голови в праву сторону. Даний удар він попередив, прикривши голову рукою та схилився, так як відчув сильний біль в області руки. Після цього, одразу , через декілька секунд ОСОБА_8 , наніс аналогічний удар в область голови зліва. Від цього удару у нього потемніло в очах, після чого впав та втратив свідомість. Більше нічого не пам`ятає. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень йому робили операцію.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_26 підтвердила вищезазначені покази, та показала при цьому, що ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння.
Крім показань потерпілого, свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочині, підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, а саме:
- висновком експерта № 59 від 13.05.2015, відповідно до якого у гр. ОСОБА_9 мали місце: закрита черепно-мозкова травма, у вигляді забою головного мозку з формуванням епідуральної гематоми над лівою скроневою ділянкою, лінійного перелому скроневої кістки, забою м`яких тканин волосистої частини голови, обличчя. Стан після оперативного втручання трепанація черепа з приводу видалення гематоми в скронево-тімяній ділянці зліва декомпресійна лямінектомія ( т.2 а.с. 74-76).
Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмету (предметів), що могло бути в термін та за обставин на які вказував потерпілий ОСОБА_9 , в даному випадку покази останнього є об`єктивними, і не протирічать матеріалам кримінального провадження, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.;
- протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 , який останній підтвердив в судовому засіданні під час якого потерпілий розповідав та показував механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ( т.2 а.с.181-182).
Доводи адвоката та обвинуваченого про те, що він не вчиняв данного злочину, спростовуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 даними на судовому слідстві, та матеріалами кримінального провадження.
Допущення в ході судового розгляду даного кримінального провадження порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність ухваленого судового рішення суд не убачає.
Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають ОСОБА_8 в тому, що він вчинив заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, потерпілому ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України та призначив покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені а апеляційній скарзі, що наніс він тілесні ушкодження потерпілому, тільки тому, що сам був змушений оборонятися, оскільки потерпілий значно сильніший за нього, ображав його дівчину ж погрожував йому і проганяючи його, із свого домоволодіння, намагався нанести тілесні ушкодження, тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 124 КК України, - не відповідають дійсності.
Стаття 124 КК України встановлює кримінальну від повільність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.
Сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.
Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважається правомірним, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.
Необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом. Правомірність зазначених дій може зумовлюватися реалізацією прав, які належать особі чи надані законом, у тому числі і вчиненням таких дій за наявності обставин, що виключають їх суспільну небезпечність чи протиправність.
Не допускається необхідна оборона проти дій особи, які вчиняються нею в стані необхідної оборони, крайньої необхідності, при затриманні злочинця, а також при виконанні нею професійних чи службових функцій із дотриманням умов х правомірності.
Судом першої інстанції вірно вирішено питання про умисел обвинуваченого ОСОБА_8 , виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховано спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку вчиненого і потерпілого, що передували події, їх стосунки.
У кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, відсутні підстави для застосування положень статті 36 КК України, оскільки в даному випадку не відбулося посягання, яке б викликало у того, хто захищається ( як зазнає в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ), невідкладну необхідність у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 , хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відведення чи припинення посягання.
Обставини даного провадження не давали підстав висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, яке б виправдало заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання , суд на виконання вимог ст. 50 і ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд належно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_27 кримінального правопорушення, яке згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу ОСОБА_8 , зокрема те, що він злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став.

Призначене обвинуваченим покарання є справедливим та обґрунтованим, яке грунтується на вимогах закону, а призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
За таких обставин ухвалений судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 вирок є законним і обгрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданою обвинуваченим апеляційною скаргою не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: