Провадження №1-кп/127/980/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2015 р. за № 08288, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта вища, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 р. біля 14.25 год. ОСОБА_6 рухався автомобілем марки «Шевроле», д.н. НОМЕР_1 , по вул. Винниченка в м. Вінниці біля площі Перемоги. В цей час перед ОСОБА_6 рухався автомобіль марки «Ваз», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який почав зупинятись, щоб припаркуватись. ОСОБА_6 зупинився перед автомобілем ОСОБА_7 та в грубій формі, використовуючи брутальну лайку, почав робити ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , який перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Ваз», зауваження з приводу порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху. Коли ОСОБА_6 повернувся до свого автомобіля, щоб залишити місце події, ОСОБА_4 кинув у керований ОСОБА_6 автомобіль пляшку з-під води. Після цього ОСОБА_6 вийшов з керованого ним автомобіля та підійшов до автомобіля марки «Ваз» зі сторони дверцят пасажира та через незачинені дверцята наніс ОСОБА_4 два удари рукою в область лівої сторони обличчя ОСОБА_4 . Після чого ОСОБА_6 шарпнув ОСОБА_4 , порвавши йому шлейку сумки, яка була одягнута через його плече.

Згідно з висновком експерта № 1837 від 09.12.2015 р. у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколоорбітальній та виличній ділянці, поверхневої забійної рани в проекції лівої виличної кістки, забійної рани слизової нижньої губи зліва, зламу (більше 1/4) коронкової частини 2-го нижнього зуба зліва, які утворились від дії тупих твердих предметів, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та суду пояснив, що він власним автомобілем їхав біля будинку побуту поряд з «Будинком офіцерів» у м. Вінниці й автомобіль марки «Ваз» створив йому аварійну ситуацію, тому він опустив вікно керованого ним автомобіля та зробив водію автомобіля «Ваз» зауваження. Після цього між ними виникла сварка, тому він вийшов з автомобіля. Під час сварки до нього почав висловлюватись лайкою пасажир автомобіля «Ваз» потерпілий, тому він обійшов вказаний автомобіль та підійшов до потерпілого, де між ними продовжилась сварка. Тілесних ушкоджень він нікому не наносив. Він вийшов з автомобіля та пішов до потерпілого, оскільки той пляшкою кинув у керований ним автомобіль, внаслідок чого були його автомобілю спричиненні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він з племінником - ОСОБА_8 під`їжджав до будинку офіцерів, де вони здавали назад і поряд з ними зупинився автомобіль обвинуваченого. Обвинувачений вийшов з керованого ним автомобіля, підійшов до їх автомобіля, відчинив дверцята з його (потерпілого) сторони, вдарив його в обличчя, вирвав у нього сумку і пішов від них. Через деякий час обвинувачений повернувся та кинув йому сумку.

Автомобіль Підлуцького зупинився попереду них, обвинувачений відчинив дверцята, почав до них лаятись, після чого вийшов з автомобіля, підійшов до нього та два рази вдарив його в обличчя. Він кинув пластикову пляшку в автомобіль обвинуваченого, щоб племінник встиг записати номер керованого обвинуваченим автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він їхав з дядьком і паркувався біля «Будинку офіцерів». При здійсненні паркування він здавав назад і через хвилину до них під`їхав обвинувачений та почав лаятись. Після цього обвинувачений підійшов до його автомобіля, відчинив двері та вдарив два рази дядька, після чого зірвав сумку. Після нанесення дядьку ударів ОСОБА_9 відійшов та продовжив лаятись, а відійшовши пару метрів, кинув сумку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль марки «Ваз» створив аварійну ситуацію для керованого обвинуваченим автомобіля, внаслідок чого між обвинуваченим, потерпілим та водієм автомобіля «Ваз» виникла сварка. Він не бачив, щоб обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому. Бачив, як потерпілий кинув у автомобіль обвинуваченого пляшку з-під води, після чого обвинувачений повернувся до автомобіля марки «Ваз» зі сторони переднього пасажира, де сидів потерпілий.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль темного кольору створив аварійну ситуацію для автомобіля синього кольору, в зв`язку з чим між водіями виникла сварка. пасажир темного автомобіля кинув пляшку в синій автомобіль, тому обвинувачений повернувся до темного автомобіля, після чого сварка продовжилась. Чи наносив обвинувачений комусь тілесні ушкодження він не бачив. Він з ОСОБА_12 не втручались, оскільки здійснюють нагляд за додержанням правопорядку військовими.

Судом згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України також було досліджено й інші докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 04.12.2015 р., відповідно до якого зафіксовано обстановку на місці, розташування автомобіля марки «Ваз»;

-висновок експерта № 1837 від 09.12.2015 р., згідно з яким у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколоорбітальній та виличній ділянці, поверхневої забійної рани в проекції лівої виличної кістки, забійної рани слизової нижньої губи зліва, зламу (більше 1/4) коронкової частини 2-го нижнього зуба зліва, які утворились від дії тупих твердих предметів, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2016 р., відповідно до якого ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_6 , як особу, що спричинила йому тілесні ушкодження;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2016 р., згідно з яким ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_6 , як особу, що спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2016 р., відповідно до якого ОСОБА_4 пояснив та показав на місці про обставини перебігу конфлікту з ОСОБА_6 та спосіб нанесення останнім йому тілесних ушкоджень.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, свідків досліджені згідно з клопотаннями сторін кримінального провадження докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні будо підтверджено факт наявності конфлікту між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_7 з іншої. Обвинувачений даної обставини в судовому засіданні не заперечував, посилаючись на те, що конфлікт виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 створив для нього аварійну ситуацію. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в судовому засіданні дану обставину заперечили. Однак суд враховує, що створення аварійної ситуації для обвинуваченого підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Стороною обвинувачення вказані дії обвинуваченого кваліфіковано як кримінально каране хуліганство. Разом з тим, суд враховує, що у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначено, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 5 вказаної Постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.
В судовому засіданні було встановлено, що конфлікт між ОСОБА_6 з потерпілим та ОСОБА_7 виник у зв`язку зі створенням ОСОБА_7 аварійної ситуації для обвинуваченого. Сторона обвинувачення в судових дебатах посилалась на те, що в діях обвинуваченого наявні саме ознаки хуліганства, оскільки останнім для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень було використано малозначний привід. Однак суд враховує, що в судовому засіданні було встановлено, що конфлікт складався з умовних двох частин: словесної сварки обвинуваченого з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а також зі спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. При цьому в судовому засіданні було встановлено, що спричинення потерпілому тілесних ушкоджень відбулось після того, як той кинув у керований обвинуваченим автомобіль пляшку з-під води, коли обвинувачений після припинення словесної перепалки з потерпілим та його племінником намагався залишити місце події. Таким чином, умовна перша частина конфлікту ознак, які зазначені Веховним Судом України в п. 5 вищевказаної постанови, не містить. Саме тому, суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого в цій частині містять ознаки дрібного хуліганства, а тому їх правова кваліфікація за ознаками кримінально караного хуліганства відсутні.
При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого в частині спричинення потерпілому тілесних ушкоджень суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 04.10.2012 р. у справі № 5-17кс12, згідно з яким в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
На відміну від злочинів проти особи, коли кримінально карані дії супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не було встановлено в діях ОСОБА_6 ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості при спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень. Натомість суд вважає, що умисел у обвинуваченого був спрямований саме на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Посилання сторони обвинувачення на використання при цьому обвинуваченим малозначного приводу, що свідчить про наявність умислу на вчинення саме хуліганських дій суд до уваги не приймає. Зокрема, як встановлено в судовому засіданні, після вчинення дій, які мають ознаки дрібного хуліганства під час сварки з потерпілим та його племінником, обвинувачений намагався залишити місце події, однак потерпілий кинув у його автомобіль пляшкою з-під води. Суд також враховує, що перед цим між потерпілим та обвинуваченим мав місце конфлікт. У зв`язку з цим суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого свідчать про наявність у нього умислу саме на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. На підтвердження даної обставини, на думку суду, свідчать і показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Згідно з висновком проведеної у справі судово-медичної експертизи у потерпілого були виявлені легкі тілесні ушкодження. Посилання обвинуваченого на те, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень суд оцінює критично, як такі, що спростовуються показаннями потерпілого, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_7 , протоколом проведення з потерпілим слідчого експерименту, а також записом перебігу конфлікту, який був здійснений ОСОБА_7 . При цьому суд враховує, що жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінально караного хуліганства в судовому засіданні встановлено не було.
З огляду на викладене відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив нетяжкий умисний злочин, однак за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Суд враховує, що обвинувачений у вчиненому не розкаявся, про що свідчить його поведінка в судовому засіданні, завдану потерпілому шкоду не відшкодував.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілого щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді громадських робіт.

Потерпілим було заявлено цивільний позов, відповідно до якого він просив стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в сумі 20 тис. грн.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останнім відповідно до ст. 60 ЦПК України, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого він виходив оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь винуватості обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат на оплату судового збору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: