Ухвала
іменем україни
23 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000013 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за касаційними скаргами захисника ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз
27 липня 2012 року вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69, 71 КК до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі згідно ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію»,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ярове, Снігурівського району, Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз
26 червня 2009 року вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Цим же вироком засуджено, також, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення відносно яких у касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та про речові докази.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року зазначений вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано у частині звільнення їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишений без зміни.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених за таких обставин.

Приблизно 18 січня 2015 року близько 20 год. у м. Снігурівка Миколаївської області ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 повторно, за попередньою змовою між собою, шляхом вільного доступу з колодязів кабельної каналізації телефонного електрозв`язку Херсонської дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Одеська залізниця», прокладеної між будинками №2-4 по вулиці Інгулецькій, використавши секатор для перерізу суцільної мережі, таємно викрали 50 м телефонного кабелю марки ТПП 50х2 на загальну суму 3480 грн., та 50 м телефонного кабелю марки ТЗАШп 4х4 на загальну суму 4160 грн. Викраденим розпорядилися на свій розсуд. Заподіяні Державному підприємству «Одеська залізниця» збитки склали 7640 грн.

21 січня 2015 року близько 23 год. у м. Снігурівка Миколаївської області ОСОБА_7 , вступивши у попередню змову із ОСОБА_9 на викрадення чужого майна, реалізуючи злочинний намір з корисливих мотивів, спільно шляхом вільного доступу з колодязів кабельної каналізації телефонного електрозв`язку ПАТ «Укртелеком» прокладеної від АТС-3 по вул. Леніна до вул. Комсомольської та вул. Котовського, шляхом перекусу суцільного дроту за допомогою силових кусачок таємно викрали 92 м телефонного кабелю марки ТПП 100х2х0,4, спричинивши збитки на суму 2233,76 грн. Викраденим розпорядилися на свій розсуд.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі та звільненні його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, його повне визнання вини і щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків, добровільну видачу викраденого майна, дані, що характеризують особу засудженого, який є інвалідом ІІІ групи по зору, відомості про його попередні судимості. Зазначає, що посилання апеляційним судом у вироку на рецидив злочинів є невірним.

У касаційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_8 просить вирок апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом апеляційної інстанції покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, молодий вік засудженого, його повне визнання вини і щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків, дані про особу ОСОБА_6 , який має психічне захворювання, та відомості про його попередні судимості. Також зазначає, що є невірним посилання апеляційним судом на непогашену судимість.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_12 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначив їм покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування цього покарання з випробуванням.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через безпідставне застосування положень ст. 75 КК і ухвалити свій вирок, яким визначити останнім покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд, переглядаючи матеріали кримінального провадження за вказаною апеляційною скаргою прокурора, дійшов висновку про її обґрунтованість та скасував вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК і ухвалив свій вирок з призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував: ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, обставини їх скоєння, кількість та вартість викраденого майна, дані, що характеризують особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема негативні характеристики за місцем проживання, те, що вони не працюють, їх вік, судимість ОСОБА_6 , а також дані, які наведені захисником у касаційних скаргах, зокрема, щире каяття ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , повне визнання ними своєї вини. Також враховано обтяжуючу покарання обставину щодо ОСОБА_7 рецидив злочинів, і відсутність у ОСОБА_6 обставин, що обтяжують його покарання.

За таких обставин, доводи касаційних скарг захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та їх особам внаслідок суворості є безпідставними.

Поряд з цим апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд апеляційної інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше судимі за вчинення тяжких злочинів, а ОСОБА_6 і за корисливий злочин. Також вказав, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин протягом року після звільнення із кримінально-виконавчої установи, а ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин, двічі був звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Зазначені обставини, а також негативна характеристика обвинувачених, наявність у них судимостей, на думку апеляційного суду, свідчать про схильність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до продовження злочинної діяльності та їх небажання стати на шлях виправлення, тому вони становлять підвищену суспільну небезпеку і мають відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Поряд з наведеним, апеляційний суд у вироку вказав і на відсутність у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такої обставини, що пом`якшує покарання, - як часткове відшкодування завданих злочином збитків, оскільки викрадене майно було вилучене у ОСОБА_7 в ході проведення обшуку.

Висновки апеляційного суду щодо неправильного звільнення судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивованими. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції виходить зі ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про їх особи, у тому числі і тих, що наведені у касаційних скаргах захисника, та обставин кримінального провадження, які зазначені у вироку апеляційного суду.

Колегія суддів суду касаційної інстанції знаходить доводи касаційних скарг захисника щодо неправильності висновків апеляційного суду та скасування вироку апеляційного суду, з огляду на дані, що стосуються осіб засуджених, та які наведені у касаційних скаргах захисника і враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, безпідставними.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Безпідставними є і твердження захисника, що апеляційний суд при ухваленні вироку безпідставно послався на рецидив злочинів у ОСОБА_7 та на непогашену судимість у ОСОБА_6 . Зазначений висновок апеляційного суду ґрунтується на даних, які містяться у матеріалах кримінального провадження, щодо попередніх судимостей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3