Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 вересня 2016 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 6 листопада 2015 року та вирок Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001064.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 6 листопада 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Муравленко Тюменської обл. Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 10 223,91 грн. та 300 000 грн. відповідно на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та речові докази.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Крім того, апеляційним судом по іншому вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат.

В решті вирок залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на однобічність та неповноту, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування цих вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому перебування засудженого у такому стані належними доказами не підтверджено. Крім того, під час проведення автотехнічної експертизи експертом не встановлено, в який же момент потерпілий сів на багажник автомобіля перед початком руху автомобіля, чи під час руху останнього, що має значення для визначення наявності або відсутності в діях засудженого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. Не зважаючи на те, що сторона захисту не оскаржувала вирок місцевого суду, апеляційний суд не вийшов за межі поданих апеляційних скарг сторони обвинувачення та не перевірив вирок в частині доведеності винуватості засудженого, про що просив захисник в судовому засіданні апеляційного суду, з урахуванням того, що це не погіршувало становище ОСОБА_5 .
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 23.04.2015 року, близько 18-00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після заправки автомобіля «ЗАЗ-110307-42», д.н.з. НОМЕР_1 , на АЗС «Хеліос», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Фрунзе, 58, в порушення пп. «а » п. 2.9., п. 10.1. Правил дорожнього руху України, не впевнився, що всі пасажири знаходяться в салоні автомобіля та у безпеці подальшого руху, різко відновив рух зазначеного автомобіля «ЗАЗ», у результаті чого пасажир ОСОБА_8 , який розташовувався на кришці багажного відсіку автомобіля, не втримавшись, впав на асфальтобетон, у зв`язку із чим йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких він наступного дня помер.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не погодився із касаційною скаргою захисника та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за обставин встановлених місцевим судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Так, в основу вироку суду по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтовано покладено: показання обвинуваченого, про те, що 23.04.2015 року опівдні він випив 0,5 л пива, а ввечері на автозаправці «Хеліос» сів за кермо свого автомобіля щоб від`їхати, оскільки у ОСОБА_9 , який протягом дня керував зазначеним автомобілем, виникли складнощі з його управлінням і коли автомобіль рушив, то одразу підстрибнув на лежачому поліцейському, після чого всі вийшли з автомобіля та побачили ОСОБА_8 із раною на обличчі; аналогічні показання свідка ОСОБА_10 ; показання свідка ОСОБА_9 про те, що 23.04.2015 року на автозаправці він стояв поряд із ОСОБА_8 , який сів на багажник автомобіля «ЗАЗ», після чого ОСОБА_5 , будучи за кермом зазначеного автомобіля, різко відновив рух, автомобіль підстрибнув, а ОСОБА_8 впав, отримавши ушкодження; показання свідка ОСОБА_11 , який того дня працював заправником на АЗС та бачив компанію нетверезих хлопців, які приїхали заправити автомобіль, а коли почали від`їжджати, один з хлопців впав з багажника автомобіля, коли він підстрибнув на лежачому поліцейському; дані, які містяться в протоколі огляду місця ДТП від 25.04.2015 року, протоколі огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 07.06.2015 року, протоколах слідчих експериментів від 10.08.2015 року, 14.08.2015 року, під час яких, відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_9 показали та розказали про обставини кримінального правопорушення; висновок експерта № 1573 від 25.08.2015 року про те, що порушення ОСОБА_5 п. 10.1. Правил дорожнього руху України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди; висновок експерта № 257 від 24.04.2015 року про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Вищезазначені докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 , досліджені та оцінені судом із дотриманням положень ст. 94 КПК України, та у відповідності до вимог ст. 374 КПК України, покладені в основу вироку, мотивувальна частина якого містить формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, та встановлені судом обставини кримінального провадження.

Всупереч доводам захисника, факт перебування засудженого у стані алкогольного сп`яніння підтверджений як показаннями останнього про те, що він за 6 годин до ДТП випив 0,5 л пива, аналогічними показання свідка ОСОБА_10 , а також показаннями свідка ОСОБА_9 , який бачив, як ОСОБА_5 випив два бокали пива за одну-дві години до ДТП.
Безпідставними є і доводи захисника про те, що під час проведення автотехнічної експертизи експертом не встановлено, в який же момент потерпілий сів на багажник автомобіля перед початком руху автомобіля, чи під час руху останнього.

Так, встановлення зазначеної обставини не входить до компетенції автотехнічного експерта, який надав відповіді виключно на питання, поставлені в постанові слідчого від 20.08.2015 про призначення автотехнічної експертизи (як повинен був діяти ОСОБА_5 в указаній дорожній обстановці згідно вимог ПДР, чи вбачається в діях останнього невідповідність вимогам ПДР та чи мав він технічну можливість запобігти ДТП).

При цьому, як убачається із висновку експерта № 1573 від 25.08.2015 року, надаючи відповіді на поставлені питання, експерт керувався вихідними даними, встановленими, зокрема із показань свідка ОСОБА_9 , який зазначив, що на АЗС стояв поряд ОСОБА_8 та бачив, як останній сів на багажник автомобіля «ЗАЗ», після чого ОСОБА_5 завів двигун автомобіля та рушив, а потерпілий впав на асфальтобетон.
Оскільки апеляційні скарги стороною захисту не подавались, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглянув вирок місцевого в межах апеляційних скарг, поданих прокурором та потерпілим.

Як убачається із журналу та звукозапису судового засідання від 26.01.2016 року, в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення та просив вирок місцевого суду залишити без змін, відповідно, підстав переглядати зазначене судове рішення в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у апеляційного суду не було.

Покарання ОСОБА_5 апеляційним судом призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, а вирок апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 374, 420 КПК України.
На думку колегії суддів, в процесі судового розгляду по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого ОСОБА_5 або правильність застосування кримінального закону не допущено.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

постановила:

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 6 листопада 2015 року та вирок Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3