Справа № 460/1577/16-к
Провадження №1кп-460/291/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000250 від 29.01.2015 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Струтин Золочівського району Львівської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого у ПрАТ СК «Граве Україна» на посаді юрисконсульта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта- НОМЕР_1 ), старшого матроса, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
26.05.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Того ж дня ОСОБА_4 прибув для проходження військової служби за мобілізацією у військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В цей же день, був зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника 2 відділення охорони 1 взводу 1 роти охорони військової частини - НОМЕР_1 та набув статусу військовослужбовця.
Знаючи про порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи намір ухилитись від військової служби, 08.01.2015 року самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
25.10.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 добровільно прибув у військову частину польова пошта НОМЕР_1 що на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , та приступив до виконання обов`язків та несення військової служби.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 08.01.2015 року по 25.10.2015 року перебував за межами території військової частини польова пошта - НОМЕР_2 , де був відсутній на службі у вказаний період, та перебував і проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати.
Крім цього, додатково пояснив, що весь цей час він перебував вдома, допомагав батькові, який являється інвалідом 3-ї групи та матері, яка є похилого віку. У вчиненому щиро розкаюється, завжди готовий стати на захист своєї держави.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць доведена повністю, а його дії за ч.3 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ч.1 п.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Обираючи покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі обставини: з"явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, перебування понад шість місяців в зоні АТО, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та вважає за можливе обрати йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-370, 373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) грн 00 коп..
Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання залишити до вступу вироку в законну силу без змін, після, вважати скасованим.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1