АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Справа № 11-сс/796/2015/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , заборонивши використовувати, передавати та відчужувати вказане майно.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши обставини вчинення кримінальних правопорушень, які викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст. 170, 171, КПК України, прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на належну на праві власності підозрюваному ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 , із забороною використовувати, передавати та відчужувати вказане майно, з метою виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, що передбачена санкцією інкримінованої ОСОБА_11 ч. 4 ст. 190 КК України, в якості обов`язкового додаткового покарання, оскільки не застосування арешту квартири, на думку слідчого судді, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
В апеляційних скаргах захисники підозрюваного вважають оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про арешт майна ОСОБА_11 відмовити.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційних скаргах, захисники вказують на те, що арешт на майно ОСОБА_11 слідчим суддею було накладено безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України, оскільки, як вважають апелянти арешт накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, однак ОСОБА_11 , на переконання сторони захисту, не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, з огляду на те, що повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України останньому вручено не було. Додатково захисник ОСОБА_10 , в поданій ним апеляційній скарзі, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які мали місце під час спроби оголошення та вручення ОСОБА_11 повідомлення про підозру та за наявності таких порушень чинного законодавства, апелянт наголошує на відсутності у ОСОБА_11 статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.
Також апелянти зазначають про те, що оскаржуваною ухвалою суду ОСОБА_11 заборонено користуватися арештованим житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності, в якому він зареєстрований та проживає, яке до того ж є єдиним його житлом, що на думку сторони захисту є прямим порушенням слідчим суддею вимог ч. 12 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона користуватися житловим приміщенням особам, які проживають у такому приміщенні не допускається.
Крім того, захисники звертають увагу суду на те, що а ні в оскаржуваній ухвалі, а ні в клопотанні про накладення арешту не міститься жодного обґрунтування підстав вважати, що майно, на яке накладається арешт може бути втрачене, пошкоджене чи може зникнути. Крім того, сторона захисту наголошує на тому, що прокурором до клопотання про накладення арешту на майно не надано жодного доказу, який би свідчив про вчинення ОСОБА_11 дій, спрямованих на пошкодження або відчуження арештованої квартири.
Також захисники вказують на порушення слідчим суддею загальних засад кримінального провадження, а саме порушення особи права на захист, розглянувши клопотання прокурора без виклику в судове засідання власника квартири ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді, думку захисників підозрюваного та самого підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, дослідивши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сферах державної служби та власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах :державної служби та власності Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000470 від 13.04.2016 р. про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 367 КК України, у тому числі за фактом шахрайських дій з боку колишнього працівника Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , що виразились у придбанні ним права на майно шляхом обману та зловживання довірою, вчинених в особливо великих розмірах, з використанням завідомо підробленого документа.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі ордеру № 29940, виданого Печерською райдержадміністрацією в м. Києві від 06.05.2003 р., ОСОБА_11 отримав службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка у подальшому, відповідно до інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, була приватизована його матір`ю ОСОБА_13 , проживаючою до цього у трьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_3 , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане 21.12.2004 відділом приватизації державного житла Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, на підставі рішення № 33569.

Незважаючи на вказане, як встановлено в ході проведення досудового розслідування, 07.05.2010 ОСОБА_11 черговий раз звернувся із заявою до Генерального прокурора України про надання йому службової квартири за адресою АДРЕСА_4 , надавши довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 29.04.2010 р. б/н, видану житловим кооперативом «№ 140», про те, що він зареєстрований і проживає разом з дідусем ОСОБА_14 , матір`ю ОСОБА_15 та сестрою ОСОБА_16 (періоди проживання з 04.12.1992 р. по 05.08.2003 р. та з 27.04.2010 р. по 15.07.2010 р.) за адресою АДРЕСА_3 , чим обґрунтував необхідність надання йому службового житла. У зв`язку з чим, розпорядженням Печерської районної м. Києва державної адміністрації від 31.01.2010 р. № 305 ОСОБА_11 на родину з 4 осіб безпідставно надано службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому, як встановлено органом досудового розслідування, на підставі листа заступника Генерального прокурора України ОСОБА_17 № 3433 від 02.06.2010 р., відомості про який відсутні у автоматизованій системі електронного документообігу Генеральної прокуратури України, виконаного на кольоровому бланку Генеральної прокуратури України № 3499/3, адресованого голові Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, з клопотанням про виключення зазначеної квартири з числа службових, розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 445 від 09.08.2010 р. вказану квартиру було виключено з числа службових.

Органом досудового розслідування також встановлено, що пізніше, а саме 13.03.2014 р. ОСОБА_11 подав до указаного органу приватизації завідомо підроблений документ, а саме лист за нібито підписом заступника Генерального прокурора України ОСОБА_18 № 13-73 вих-14, відомості, про який у автоматизованій системі електронного документообігу Генеральної прокуратури України «Мегаполіс» відсутні, щодо оформлення приватизації квартири АДРЕСА_1 на його сім`ю.

Згодом, як зазначає сторона обвинувачення, ОСОБА_11 вказану квартиру незаконно одноособово приватизовано та отримано свідоцтво про право власності, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 516990043 від 16.01.2016 р..

10.04.2016 р. в ході здійснення досудового розслідування ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

14.04.2016 ухвалою слідчого судді Печерським районним судом міста Києва ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

25.05.2016 р. прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , заборонивши використовувати, передавати та відчужувати вказане майно, посилаючись на те, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, упередження спроб реалізації вказаного майна, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.

25.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, клопотання прокурора було задоволене та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , заборонивши використовувати, передавати та відчужувати вказане майно.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про арешт майна перевірялись судом першої інстанції, при цьому були вислухані доводи прокурора, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею в цілому дотримані.
Кримінальний процесуальний закон України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то прокурор повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.
Частиною 2 статті 170 КПК України чітко встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації майна; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Крім того частиною 10 статті 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а саме з метою можливої конфіскації майна, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_11 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність даних про належність майна саме підозрюваному, розумність та співрозмірність обмеження права власності останнього, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про арешт майна порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважає за необхідне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 .
Доводи сторони захисту про те що ОСОБА_11 , на переконання сторони захисту, не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, з огляду на те, що повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України останньому вручено не було, не можуть прийматися до уваги, оскільки ч. 1 ст. 481 КПК України передбачено «здійснення письмового повідомлення про підозру адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором України, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень», а це означає складання тексту письмового повідомлення про підозру правомочним прокурором. Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_11 було складне та підписане заступником Генерального прокурора України ОСОБА_19 . Що стосується вручення письмового повідомлення про підозру, то у коментованій статті Генерального прокурора України або його заступника не зобов`язано безпосередньо здійснювати такі дії. Отже порушень вимог кримінального процесуального закону, щодо здійснення вручення ОСОБА_11 повідомлення про підозру, які на думку сторони захисту, мали місце та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Доводи сторони захисту щодо несвоєчасного повідомлення ОСОБА_11 про підозру, як підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає для цього не достатніми, оскільки ч. 2 ст. 412 КПК України визначено вичерпний перелік істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому підстави з яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді хоча і мали місце, однак, згідно чинного кримінального процесуального закону не є безумовними підставами для скасування рішення суду.
Посилання захисників на порушення права ОСОБА_11 на захист, оскільки він не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт майна, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та підставу для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів також безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, а тому з огляду на те, що майно, на яке просив накласти арешт прокурор не є тимчасово вилученим майном, прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону було заявлено клопотання про розгляд питання про накладення арешту на майно без участі власника майна або його представника, яке обґрунтовано було задоволено слідчим суддею.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.
Разом з тим, як вважає колегія суддів, накладаючи арешт на належну підозрюваному ОСОБА_11 квартиру та забороняючи використовувати її, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, про що обґрунтовано зазначають в апеляційних скаргах захисники підозрюваного, посилаючись на положення ч. 12 ст. 170 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Розглядаючи клопотання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваного, колегія суддів враховує доводи апеляційних скарг захисників про те, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована на ОСОБА_11 , яка є єдиним житлом останього, в якому він зареєстрований та постійно проживає, а тому з метою недопущення порушення конституційного права останнього на користування належним йому майном, вважає за необхідне відмовити прокурору в задоволенні клопотання в частині заборони використовувати арештовану квартиру..

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, колегія суддівприходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_11 на праві власності квартиру, а тому ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2016 р. підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про арешт квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_11 , оскільки слідчим суддею, під час розгляду цього клопотання, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про арешт майна та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , заборонивши використовувати, передавати та відчужувати вказане майно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , заборонивши використовувати, передавати та відчужувати вказане майно задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_11 , із забороною її відчуження.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва підлягає негайному виконанню.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

__________ ____________ _____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6