АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши матеріали кримінального провадження кримінального провадження № 005431 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, якою
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та застосовано до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру на підставі ст. 105 КК України у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 строком на 1 рік.
Цією ж ухвалою вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
законного представника - ОСОБА_10
неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 9 квітня 2016 року приблизно о 12.40 год. неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Новус», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4, де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме пляшки віскі.
Реалізуючи свої злочинні наміри, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що діє таємно, ОСОБА_6 , підійшов до стелажу з продажу елітного алкоголю з якого взяв пляшку віскі «JackDaniel's» об`ємом 1 літр, артикул 76805, вартістю 434 грн. 89 коп., який належить ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», та заховав її до свого рюкзака, який мав при собі. Після чого направився до відділу з продажу безалкогольних напоїв, де взяв собі лимонад «SevenUp», та направився до касової зони де став в чергу. Дочекавшись своєї черги ОСОБА_6 поклав на прилавок безалкогольний напій «SevenUp», який касир пробила через спеціальний касовий апарат, та ОСОБА_6 розрахувався за нього, при цьому він тримав па своєму правому плечі свій рюкзак в якому була захована пляшка елітного алкоголь «JackDaniel's» об`ємом 1 літр, яку ОСОБА_6 хотів викрасти та не мав наміру сплачувати за неї. Після того, як ОСОБА_6 розрахувався за лимонад він направився на вихід з магазину, де вийшов за його межі, та не розрахувався за пляшку віскі «JackDaniel's», таким чином вчинив таємне викрадення чужого майна.
Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився па власний розсуд, чим завдав ТОВ «НОВУС УКРАЇНА» матеріального збитку на загальну суму 434 грн. 89 коп.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого,заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник прокурора м. Києва, зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження по суті пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, вірно встановивши фактичні обставини, правильність юридичної кваліфікації його дій, доведеність вини, провівши судове слідство згідно встановленого ст. 349 КПК України порядку дослідження доказів, порушив вимоги вищевказаної норми кримінального процесуального законодавства, постановивши при вирішенні обвинувачення по суті замість вироку - ухвалу,внаслідок чого неправильно застосував закон.
Посилаючись на абзац. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», який передбачає, що, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як зазначено в апеляційній скарзі, неповнолітній ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, до суду скеровано обвинувальний акт, за результатами розгляду якого, суд повинен ухвалити вирок.
Однак, на думку прокурора, судом першої інстанції вищевказаних вимог не дотримано, оскільки у провадженні судом постановлено ухвалу, якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, проте покарання за цією статтею не призначено і в подальшому звільнено на підставі ст. 105 КК України від покарання, яке фактично не призначалось, та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_10 , строком на один рік.
Також апелянт звертає увагу на те, що можливість застосування до неповнолітнього заходів виховного характеру без застосування до нього кримінального покарання передбачена ч. 1 ст. 497 КПК України, проте у такому випадку прокурором до суду направляється відповідне клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка просила задовольнити апеляцію, захисника, представника обвинуваченого та обвинуваченого, які покладалися на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій неповнолітнього обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, то колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то, на думку колегії суддів, вони заслуговують на увагу.
Так, згідно зі ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ст. 373 КПК України, у разі, якщо особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому, ч. 1 ст. 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження по суті, встановив обставини кримінального правопорушення, юридичну кваліфікацію дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , доведеність його вини, проте, всупереч вимог кримінального процесуального закону, постановив ухвалу, визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та на підставі ст.. 105 КК України застосувавши до ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, тим самим звільнив ОСОБА_6 від кримінального покарання без його призначення, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно положенням п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог пунктів 2, 13 ст. 7, ст. 20 та ст. 26 КПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону і закону України про кримінальну відповідальність, необхідно, з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 , - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3