АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1379/16 Справа № 200/8537/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_9 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001175 від 31 грудня 2016 року

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду подані апеляційні скарги, в яких:

-прокурор просить ухвалу суду від 24 травня 2016 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 зазначено всі необхідні відомості, передбачені положенням ст. 291 ч.2 КПК України, тому, на його думку, суд вийшов за межі вимог вказаної статті та надав оцінку матеріалам кримінального провадження в частині притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності.

Вказує, що принцип права «двічі за одне і те саме не карають», закріплений у ст. 61 Конституції України в даному випадку не може бути порушено, оскільки загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративні та дисциплінарну, а отже притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності не є притягненням особи до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

-адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 24 травня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що з метою уникнення недоречної юридичної полеміки обвинуваченого ОСОБА_9 з питання його притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 124 КУпАП) та кримінальної (ст. 286 КК України) відповідальності за одну і ту ж саму дорожньо-транспортну пригоду 25 травня 2016 року ним в інтересах потерпілого ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року із проханням скасувати її та ухвалити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.8 КУпАП у зв`язку зі наявністю по тому самому факту щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.

Вказує, що суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 фактично надав оцінку подіям, які мають вирішуватись під час ухвалення вироку.

Також вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства, в ухвалі не зазначено строк протягом якого прокурор має усунути недоліки, на які вказав суд, а клопотання представника потерпілої про обрання запобіжного заходу, на його думку, незаконно залишено без розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року обвинувальний акт та додатки у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 .

Відмовлено в задоволенні клопотання прокурора щодо долучення до обвинувального акта та його додатків матеріалів кримінального провадження № 0001175 щодо ОСОБА_9 за ст. 286 ч.1 КК України.

Відмовлено в задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави та тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом правом керування транспортним засобом із вилученням документів, які посвідчують користування таким спеціальним правом.

Клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про визнання потерпілою ОСОБА_12 та доручення позовної заяви до матеріалів обвинувального акта ухвалено залишити без задоволення, а позовну заяву ОСОБА_12 повернуто.

Рішення суду мотивовано наступним.

Оскільки викладені в обвинувальному акті обставини є неповними та неконкретними, містять лише формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , правову кваліфікацію за ст. 286 ч.1 КК України без викладу тверджень про з`ясовані прокурором фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за аналогічні події ДТП, суд прийшов до висновку, що таке обвинувачення є незрозумілим та таким, що не відповідає вимогам ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України й свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню, а клопотання прокурора щодо долучення матеріалів кримінального провадження до обвинувального акта - залишенню без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави та тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом керування транспортними засобами із вилученням документів, що посвідчують користування таким спеціальним правом, суд керувався правилами, передбаченими розділом другим КПК України, і відповідно до положень ст. 176 ч. 4 КПК України, лише за клопотанням прокурора під час судового провадження суд може застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід; відповідно до ст.ст. 150-152 КПК України з клопотанням щодо обмеження обвинуваченого у користуванні спеціальним правом та вилученням документів, які посвідчують користування спеціальним правом, також має право звертатися лише прокурор, слідчий за погодженням з прокурором під час досудового розслідування, а не представник потерпілого. Крім того, представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 не було доведено та не обґрунтовано наявність жодного з ризиків, вказаних в ст. 177, ст. 148 КПК України, перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_9 здійсненню кримінального провадження.

Суд залишив без задоволення клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 щодо залучення до справи в якості потерпілої ОСОБА_12 як власника пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, виходячи з того, що оскільки ОСОБА_12 є власником автомобіля марки «Мазда-3» державний номерний знак НОМЕР_1 , їй внаслідок дорожно-транспортної пригоди не завдано тілесних ушкоджень, а тому спричинення, на її думку, лише майнової шкоди автомобілю не є підставою для визнання її потерпілою в даному кримінальному провадження, на підставі ст. 55 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та в дебатах просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 який підтримав апеляційну скаргу в інтересах потерпілого та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона незаконна та необґрунтована; обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого та вважав обґрунтованою ухвалу суду, посилаючись на те, що він за події, які викладені в обвинувальному акті поніс адміністративне стягнення у вигляді штрафу; вивчивши надані апеляційному суду матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_9 прокурору для усунення виявлених недоліків є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є не тільки забезпечення швидкого розслідування та судового розгляду, як зазначає у своїй апеляційній скарзі прокурор, а й повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 291 КПК України 2012 року передбачено які відомості повинен містити обвинувальний акт, до яких віднесено і необхідність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Виходячи з зазначених вимог закону суд першої інстанції, обґрунтовано вказав на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладені в обвинувальному акті обставини є неповними, неконкретними та не зрозумілими, містять лише формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , правову кваліфікацію за ст. 286 ч. 1 КК України без викладу тверджень про з`ясовані прокурором фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за аналогічні події ДТП, що свідчить про порушення права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів та долученої до них копії постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року за вчинення ОСОБА_9 22 жовтня 2015 року адміністративного правопорушення, яке заключалось у тому, що «керуючи транспортним засобом «БМВ» д/н НОМЕР_2 рухався по другорядній дорозі вул. Московській в м. Дніпропетровську, де на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з вул. Плеханова, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Мазда» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі. Своїми діями ОСОБА_9 порушив п.1.3, 1.5, 16.11, 33.2,дорожній знак 2.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам, а також завдавши тілесні ушкодження ОСОБА_7 » він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу в дохід держави в сумі 340 гривень.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 стосується тих же подій, з різницею, що потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості.
Приведені обставини свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист, а також на справедливий суд, оскільки, ОСОБА_9 рішенням суду від 24 листопада 2015 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і відомості про те, що вказане рішення суду скасовано - відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що за відсутності даних про те, чи вступила в законну силу ухвала суду від 24 листопада 2015 року, позбавлений можливості перевірити твердження ОСОБА_13 про понесення покарання та неможливість покарання два рази за одне і теж.

Що стосується доводів прокурора та представника потерпілого про те, що суд довільно трактує положення ст. 61 Конституції України, що в Україні існує галузева градація юридичної відповідальності на цивільно - правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну, що не є тотожними притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, і що приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд першої інстанції фактично вирішив питання, які відповідно до ст. 368ч. 1 КПК України повинні вирішуватися під час ухвалення вироку, то колегія суддів не може з ними погодитися.

Як убачається з практики ЄСПЛ, визначальним у тому чи є притягнення до відповідальності за одне і теж, є тяжкість наслідків покарання для особи. Для усунення недоліків національного законодавства, на які неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях щодо України при вирішенні питання чи носить те чи інше праповопорушення кримінальний аспект, законодавцем було прийнято рішення про внесення до КК України глави про кримінальні проступки, які на даний час не виконані.

Оскільки, матеріали, які послужили для притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності були використані прокурором для притягнення останнього до кримінальної відповідальності, суд обґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 .

Необгрунтованими визнає колегія суддів і доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про те, що ст. 315 ч. 3 КПК України передбачає право суду за клопотанням учасників судового провадження обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, а відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 3 КПК України визначено, що в число учасників судового провадження входить і потерпілий та його представник.

Частиною 3 статті 315 КПК України передбачено, що суд при розгляді клопотань щодо заходів забезпечення кримінального провадження повинен додержуватися правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Як убачається із ст. 176 ч. 4 КПК України, яка розміщена в розділі ІІ КПК України, правом звертатися до суду з клопотанням про обрання, зміну чи наділений лише слідчий за погодженням з прокурором та прокурор.

За таких обставин, суд першої інстанції прийняв законне та вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу.

Та обставина, що суд першої інстанції не вказав розумних строків, протягом яких прокурор має усунути виявлені судом недоліки має місце, однак не є істотним порушенням вимог КПК України та не є підставою для скасування прийнятого судом рішення про повернення обвинувального акта, оскільки законодавець і на прокурор, як на процесуальну особу поклав обов`язок дотримуватися положень ст. 28 КПК України про виконання кожної процесуальної дії або прийняття кожного процесуального рішення в розумні строки.

За таких обставин доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими, а їх апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404 ч. 1, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: