11-кп/775/122/2016(м)
244/852/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000198 від 14 лютого 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 31 березня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого:

1) 15 липня 2005 року вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ч.2 ст.289, ст.ст.75, 76, ст.104 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з випробуванням на 2 роки;

2) 16 жовтня 2007 року вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 6 років, звільнився 22 червня 2011 року, з Первомайської виправної колонії № 117 УДПтС України в Харківській області умовно - достроково на 1 рік 4 місяці 22 дня, на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2011 року;

3) 23 грудня 2013 року, за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області, за ч.1 ст.126 КК України, до покарання у виді 100 год. громадських робіт, яке невідбуто, відповідно до ст.89 КК України судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місця реєстрації не має,

засуджено за ч.2 ст.289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 31 березня 2014 року повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 23 грудня 2013 року у виді 100 год. громадських робіт, виходячи зі співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає 8 год. громадських робіт, та остаточно до відбуття ОСОБА_6 визначено 5 років 6 місяців та 12 днів позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 13 лютого 2014 року, приблизно о 20.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу подвір`я квартири АДРЕСА_2 , де побачив припаркований поблизу вказаного подвір`я легковий автомобіль моделі «ВАЗ - 21013», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності громадянину ОСОБА_8 , і в цей момент, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним вище транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в цей же день, тобто, 13 лютого 2014 року, приблизно о 20.00 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, достовірно знаючи, що акумулятор на вказаному автомобілі відсутній в моторному відсіку, і разом з ключами від замку запалювання та від замків дверей автомобіля, зберігаються за місцем проживання ОСОБА_8 , тобто, в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тією обставиною, що в зазначений вище час, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з якою ОСОБА_8 спільно проживає у цивільному шлюбі, тимчасово були відсутні за місцем свого проживання за вказаною вище адресою, шляхом вільного доступу, через не заперті на запірні пристрої вхідні двері, увійшов до прибудови приміщення вказаної квартири, де взяв акумулятор, а з настінної полиці в коридорі квартири взяв ключі від замку запалювання та замків дверей автомобіля моделі «ВАЗ - 21013», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , після чого, підійшов до вказаного вище автомобіля, який був припаркований поблизу подвір`я квартири АДРЕСА_2 , і скориставшись тією обставиною, що в зазначеному вище місці нікого із сторонніх осіб не було, і за його злочинними протиправними діями ніхто не спостерігає, встановив у моторному відсіку автомобіля акумулятор, після чого, за допомогою ключів від замку запалювання вказаного автомобіля, завів двигун, і всупереч волевиявленню ОСОБА_8 , повторно, незаконно заволодів транспортним засобом - легковим автомобілем моделі «ВАЗ-21013» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 8148 грн., зареєстрованим на ім`я ОСОБА_10 , та який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_8 , після чого, на вказаному вище легковому автомобілі з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому зазначеним вище транспортним засобом в своїх особистих цілях, в результаті чого, потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 8148 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що обвинувачений, посилаючись на незаконність вироку, просить його скасувати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують йому покарання, зокрема, примирення з потерпілим, наявність вагітної співмешканки, з якою він проживає у цивільному шлюбі. Крім того, просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році».

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 доповнив апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки судом були порушені вимоги ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не послався на ч.3 ст.349 КПК України та порушив порядок дослідження доказів у справі, який повинен визначатися ухвалою суду.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який часткового підтримав свою апеляційну скаргу, просив змінити вирок суду в частині призначеного покарання, захисника ОСОБА_7 , діючу в інтересах обвинуваченого, яка підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого, думку прокурора, який відстоював законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції по винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Суд розглянув справу у відповідності зі ст.349 КПК України.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

З матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання (а.кп.110, т.1), також заяви обвинуваченого ОСОБА_6 (а.кп.106, т.1) вбачається, що учасники судового провадження не заперечували проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в зв`язку з чим суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, не оспорював обставини справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим у суду не виникло сумніві у добровільності його позиції.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 також не оспорював фактичні обставини справи, визнав свою вину, та підтвердив, що у суді першої інстанції йому були роз`ясненні положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Дійсно, судом першої інстанції був порушений порядок дослідження доказів по справі, суд, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, про що не заперечували учасники судового провадження, але змінив обсяг доказів, які дослідив, та порядок їх дослідження, не визначив це своєю ухвалою.

Разом з тим, це процесуальне порушення та те, що суд в мотивувальній частині вироку не послався на ч.3 ст.349 КПК України, не можуть бути визнані істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Що ж стосуються апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 про зміни вироку в частині призначеного покарання, то вони також не підлягають задоволенню за таких обставин.

Згідно зі статтями 50, 60 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_6 за наслідками розгляду кримінального провадження судом першої інстанції цим вимогам закону відповідає.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу винного.

Так, вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, повністю визнав свою вину, щиро покаявся, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи вказані обставини, а також ті, на які обвинувачений посилався у апеляційній скарзі та судовому засіданні (примирення з потерпілим), суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке є наближеним до мінімального покарання, передбаченого санкцією вказаної норми.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.

Інших обставин, які б пом`якшували обвинуваченому покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнаний винним у вчинення тяжкого злочину, то укласти угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні неможливо.

Заява обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до пункту «б» статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений 16 жовтня 2007 року вироком Сніжнянського міського суду Донецької області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 6 років, звільнився 22 червня 2011 року з Первомайської виправної колонії № 117 УДПтС України в Харківській області умовно - достроково на 1 рік 4 місяці 22 дня, на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2011 року;

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково і знов вчинив умисний тяжкий злочин.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 31 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2