У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2016 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, клопотання слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про обрання відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нове Давидково Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, за національністю українця, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні 3-х малолітніх дітей, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , контролера групи конвоювання відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями адміністративного провадження штабу, старшини, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 25 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді контролера групи конвоювання відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями.

Відповідно до ст.68 Конституції України ОСОБА_6 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України. Згідно ч.2 ст.33 Закону України «Про Державну прикордонну службу» за протиправні дії чи бездіяльність військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України несуть відповідальність згідно із законом.

Під час проходження військової служби, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Державну прикордонну службу в цілому.

Проте, ОСОБА_6 , в порушення вимог вказаних Законів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності та вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним зберіганням вогнепальної зброї.

Так, в ході досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 17.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України 02.06.2016 приблизно о 19.00 год., під час затримання ОСОБА_6 проведено огляд місця події, в ході якого в автомобілі марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_6 , виявлено та вилучено пістолет із написом «EKOL LADY CAL. 9 mm, НОМЕР_2 ». Згідно висновку експерта Закарпатського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України від 20.09.2016 року №1/234 вилучений в ході огляду місця події від 02.06.2016 року пістолет належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, придатний для неодноразового проведення пострілів, способом роздільного спорядження.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи у порушення вимог ст.68 Конституції України, ч.2 ст.33 Закону України «Про Державну прикордонну службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, зберігав пістолет із написом «EKOL LADY CAL. 9 mm, НОМЕР_2 », який належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, придатний для неодноразового проведення пострілів, способом роздільного спорядження, без відповідного дозволу, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

29.09.2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме: незаконне зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджуються, протоколами оглядів місця події, висновками експертів, іншими матеріали кримінального провадження.

В клопотанні зазначається, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків кримінального провадження, схиливши їх до дачі неправдивих показань. ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та не вилучені на даний час органом досудового розслідування, а саме: іншу зброю або бойові припаси. Також ОСОБА_6 може зробити спробу виїхати за кордон з метою переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки перебуваючи на різних посадах у органах Державної прикордонної служби, має дружні стосунки з іншими працівниками Державної прикордонної служби, що може посприяти виїзду за кордон, у разі застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_6 не прибув до органу досудового розслідування, 30.09.2016, 01.10.2016 року, 03.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року, хоча був належним чином повідомлений про необхідність явки, що свідчить про те, що ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджаючи тим самим досудовому розслідуванню. 11.10.2016 року ОСОБА_6 було направлено повідомлення про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_6 в розшук.

Приймаючи до уваги наведені обставини, які свідчать про можливість, знищити, сховати або спотворити докази, які мають істотне значення, для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідство вважає, що ризики передбачені п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання, шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчий вказує, що військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону по матеріалам кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000380, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, направлено для розгляду до Мукачівського міськрайонного суду.

В той же час, у кримінальному провадженні №0000380 ОСОБА_6 не обрано запобіжний захід, у зв`язку з чим, враховуючи повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та враховуючі можливе покарання за сукупністю вчинених злочинів, ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування, або впливати на свідків, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню кримінального провадження №0000075.

Враховуючи наведене слідчий просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 , покладених на нього обов`язків, приймаючи до уваги, що вчинене останнім кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя та безкарності у органах Державної прикордонної служби України слід призначити ОСОБА_6 заставу у розмірі, що перевищує 80 мінімальних заробітних плат, а саме у розмірі не менше 200 мінімальних заробітних плат та у вказаному випадку визначити необхідність виконання ним наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із м. Мукачево Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, носити електронний засіб контролю, здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для перешкоджання виїзду ОСОБА_6 за кордон.

Клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваний та його захисник отримали 25.10.2016 року о 12 год. 05 хв.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили його задовольнити. Крім того, слідчий в судовому засіданні пояснив, що на даний час залишається не допитаним свідок у вказаному кримінальному провадженні, тому вважає ОСОБА_7 може незаконно впливати на такого, що свідчить про неможливість їх запобігання , шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 просили у задоволенні клопотання відмовити та обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_7 не має наміру незаконно впливати на свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню. Просили суд також взяти до уваги, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_7 не був належним чином повідомлений про необхідність явки до органу досудового розслідування 03.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року не переховувався від органу досудового розслідування, він перебував на лікарняному, що підтверджується медичними довідками.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання, заслухавши думку прокурора, який підтримав внесене клопотання, пояснення слідчого про обставини справи, пояснення ОСОБА_7 та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків кримінального провадження, схиливши їх до дачі неправдивих показань, може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та не вилучені на даний час органом досудового розслідування, а також може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, виїхати за кордон.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_6 затриманим в порядку статей 208, 209 КПК України не був, має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , має на утриманні трьох малолітніх дітей, що підтверджується довідкою виконкому Новодавидівської сільської ради Мукачівського району від 15.06.2016 року, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого знищення або спотворення речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Крім того, ОСОБА_7 доказів про належним чином повідомлення про необхідність явки до органу досудового розслідування 07.10.2016 року, 13.10.2016 року, 17.10.2016 року не надано, наявні копії повістки про виклик належним чином не вручені. Крім того, з долучених виписок з історії хвороби ОСОБА_7 у вказаний період перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені Мукачівської ЦРЛ. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_6 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також те, що військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону по матеріалам кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, направлено для розгляду до Мукачівського міськрайонного суду. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08.09.2016 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2016 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000380 скасовано і на даний час жодного запобіжного заходу не обрано, можливість впливу на свідка який на даний час є недопитаним поданому кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту. із забороною залишати місце постійного проживання - у період доби із 00 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний час доби .

Керуючись п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нове Давидково Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, за національністю українця, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні 3-х малолітніх дітей, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , контролера групи конвоювання відділення тимчасового тримання відділу по роботі з іноземцями адміністративного провадження штабу, старшини, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання у нічний період з 00 години 00 хвилин по 07 годину 00 хв.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- з`являтися за кожною вимогою слідчого, суду чи іншого органу державної влади;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1