Справа № 357/2159/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Білоцерківської ВК № 35 щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Тетіївського району Київської області, громадянина України, українець, освіта середня, не одруженого, до засудження не працював, раніше судимого: 1) 19.05.2004 р. за ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений за амністією 15.08.2005 р.; 2) 16.05.2006 р. Тетіївським районним судом за ст. 185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі; 3) 13.06.2006 р. Тетівським районним судом за ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.3, 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 13.07.2011 р. умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 6 днів, 4) 16.11.2011 р. Тетіївським районним судом за ст.ст. 185 ч.2, 15 ч.2 ст. 289 ч.2, ст. 289 ч.2, 70,71 КК України до 5 років 9 місяців 6 днів позбавлення волі, проживав до засудження АДРЕСА_1 у теперішній час відбуває покарання у Білоцерківській ВК № 35, початок строку 10 вересня 2011 р., кінець 16 червня 2017 р., про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В:
Із Білоцерківської виправної колонії надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання ОСОБА_4 , мотивоване тим, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване після фактичного відбуття не менше 3/4 строку покарання. Відбута частина покарання на 03.02.2016 р. становить 4 роки 4 місяці 24 дні. Відбуваючи покарання ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно. До роботи відношення добре, має 6 заохочень. Порушень вимог режиму утримання не допускає, стягнень не має. Заходи виховного характеру відвідує, робить для себе позитивні висновки. Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_4 , який просить задовольнити клопотання, прокурора, який вважає клопотання не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали, приєднанні до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 74,81 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання…, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. До осіб, що відбувають покарання у виді … позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У характеристиці наданої Білоцерківською ВК № 35 на ОСОБА_4 вказано, що утримуючись в Київському СІЗО ОСОБА_4 зарекомендував себе негативно, мав 2 стягнення. Відбуваючи покарання у Білоцерківській ВК № 35 має 6 заохочень, та 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Він довів своє виправлення та заслуговує умовно-дострокового звільнення від покарання.

Із довідки стягнень та заохочень засудженого ОСОБА_4 , наданої Білоцерківською ВК № 35 витікає, що у період перебування в СІЗО до засудження, відбування покарання на ОСОБА_4 було накладено 8 (вісім) стягнень, має 6 (шість) заохочень.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом 2004-2011 років 4 (чотири) рази засуджувався за умисні злочини, відбував покарання у місцях позбавленні волі, раніше звільнявся умовно-достроково.

13.07.2011 р. ОСОБА_4 був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, на невідбутий строк 3 місяці 6 днів.

Однак, як видно із вироку Тетіївського районного суду Київської області від 16.11.2011 р. вже 09.09.2011 р., тобто менш ніж через 2 місяці, у стані алкогольного сп`яніння скоїв злочини передбачені ст.ст. 185 ч.2, 15 ч.2 289 ч.2, 289 ч.2 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 перебуваючи у СІЗО, відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі у Білоцерківській ВК № 35 за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 16.11.2011 р., неодноразово 04.01.2012 р., 13.03.2012 р., 05.04.2012 р., 21.11.2012 р., 30.12.2012 р., 05.01.2013 р., 07.07.2014 р., 28.01.2015 р. допускав порушення умов утримання, відбування покарання, тобто у період перебування у СІЗО, відбування покарання, допускав несумлінну поведінку, за що на нього було накладено 8 стягнень.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання, оскільки поведінка засудженого ОСОБА_4 протягом всього періоду відбування ним покарання не була сумлінною, що не дозволяє суду дійти висновку, що він виправився.

Суд зважаючи на особу засудженого, який неодноразово судимий, у період відбування покарання у місцях позбавлення волі за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 16.11.2011 р., тобто під час відбування покарання у місцях позбавлення волі, порушував вимоги режиму утримання/відбування покарання, приходить до висновку, що ОСОБА_4 не заслуговує умовно-дострокового звільнення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд визнає, що начальником Білоцерківської ВК № 35 при зверненні із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання ОСОБА_4 не враховано всього періоду знаходження зазначеного засудженого у місцях позбавлення волі, його поведінку протягом усього періоду відбування ним покарання.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказане у ст. 81 КК України слід розуміти як поведінку та ставлення до праці засудженим, тобто з часу коли особа набула зазначено статусу, її було засуджено - протягом всього часу відбування нею покарання, а не якогось певного періоду.

Згідно із ст. 50 ч.1, ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Суд зазначає, що призначене особі покарання у виді позбавлення волі, яке відбувається особою у кримінально-виконавчій установі закритого типу (виправній колонії) має на меті виправлення засудженого, протягом всього часу його перебування у місці позбавлення волі, тобто з першого і до останнього дня.

Ігнорування засудженим покарання призначеного йому, порушення ним в СІЗО, місці позбавлення волі умов утримання/відбування покарання є свідченням не бажання засудженого ставати на шлях виправлення, виправлятися навіть, перебуваючи в місцях позбавлення волі, незалежно коли таке мало місце на початку, всередині чи вкінці відбування цією особою покарання.

Саме на таке Пленумом Верховного Суду України звернуто увагу судів у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р.

Суд вважає неприпустимим звільнення засудженого який, порушував умови утримання/відбування покарання у місцях позбавлення волі, умовно-достроково, адже вказаним підривається у цілому сутність такого звільнення, оскільки це свідчить про ігнорування засудженим та адміністрацією кримінально-виконавчої установи закритого типу поняття покарання як заходу примусу від імені держави за вироком суду до особи, мети покарання - виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийняття такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 371 ч.3 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання Білоцерківської ВК № 35 щодо засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області