Справа № 152/961/16-к
В И Р О К
іменем України
02 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 02.06.2004 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці; 02.08.2010 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; звільненого 19.12.2013 року від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на п`ять місяців двадцять три дні зі Стрижавської ВК №81 за постановою Вінницького міського суду від 11.12.2013 року;

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжок, в тому числі 02.06.2004 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці та 02.08.2010 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 01.01.2016 року приблизно о 23 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в с. Копистирин Шаргородського району та проходячи поблизу магазину, розташованого на вул. Центральній, 52, побачивши біля приміщення магазину велосипед «Ардіс», який належить ОСОБА_5 , вирішив його викрасти. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 підійшов до магазину та шляхом вільного доступу умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав велосипед «Ардіс», вартістю 1200 грн., належний ОСОБА_5 , після чого покинув місце крадіжки. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на суму 1200 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду 20.10.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 01.01.2016 року ввечері, приблизно за 15-20 хвилин до опівночі йшов додому від річки, де рибалив. Проходячи біля магазину, що знаходиться в центрі с. Копистирин Шаргородського району, він побачив велосипед, що знаходився поблизу від стіни магазину, приблизно за 2 метри. Велосипед лежав на землі, без переднього колеса та крила, які знаходилися поблизу від рами. Магазин був закритий, світло у вікнах не світилося, а світилося тільки зовні, тому він не з`ясував, кому належить велосипед, вважав, що його покинули без нагляду або загубили хлопчаки. Він підійшов, підняв велосипед та забрав додому, думав, що віднайде господаря. Наміру викрадати велосипед він не мав, просто його підібрав і заніс додому. Запитавши у своїх сусідів, кому може належати велосипед та не з`ясувавши, хто його власник, він відремонтував велосипед, поміняв у велосипеді педалі та крило, які були зігнуті. Крім того, була зігнута рама велосипеда. Відремонтований велосипед він використовував для власних потреб протягом приблизно півроку. У нього була можливість звернутися в Копистиринську сільську раду чи до дільничного інспектора поліції з приводу пошуків власника велосипеда, проте, він не звертався. Навесні 2016 року він добровільно видав велосипед працівникам поліції, які прийшли у його домогосподарство в АДРЕСА_1 . При добровільній видачі ним велосипеда працівникам поліції були присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також потерпілий, як тепер йому відомо ОСОБА_5 та дружина останнього. Розуміє, що велосипед йому не належить, є чужим майном, тому взявши таємно чужу річ, вважається, що він викрав її.
В судових дебатах 02.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 22.06.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_5 , а також зазначив, що готовий нести покарання за вчинений злочин, яке йому призначить суд, але просив його суворо не карати.
Крім признання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, його винуватість підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду показав, що проживає в с. Копистирин Шаргородського району. Він має велосипед «Ардіс», яким поїхав у с. Мурафа до своєї матері ОСОБА_8 01.01.2016 року. Велосипед він залишив у сусіда матері ОСОБА_9 , переклавши його через паркан домоволодіння останнього, так як було слизько їхати. Коли він повертався від матері додому, то по дорозі забрав у ОСОБА_9 велосипед і поїхав ним у с. Копистирин. Дорогою додому йому зателефонувала дружина і попросила купити хліба, тому він під`їхав велосипедом до магазину, який знаходиться в центрі с. Копистирин, залишив велосипед біля входу і зайшов у магазин. При цьому, біля магазину він помітив ОСОБА_4 , який розмовляв із кимсь. В магазин він зайшов приблизно о 23 годині, можливо, трішки пізніше. Так як хліба в магазині не було, то він вийшов і на вулиці виявив, що велосипед відсутній. Хто міг викрасти велосипед, він не знав. Після Різдвяних свят він повідомив дільничного інспектора про викрадення його велосипеда, але письмової заяви в відділення поліції відразу не подав, а подав тільки в травні 2016 року. Через певний час, приблизно на початку травня 2016 року йому зателефонував дільничний інспектор поліції та повідомив, що віднайшовся його велосипед. 04.05.2016 року велосипед добровільно видав ОСОБА_4 у присутності свідків та його самого. При цьому, велосипед був у неробочому стані, так як було зіпсовано раму та сідло велосипеда. Вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід покарати, але не суворо, велосипед йому повернуто, тому претензій до обвинуваченого не має;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що був присутнім в якості свідка в травні 2016 року, коли ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції із будинку, в якому проживає в с. Копистирин, велосипед «Ардіс». Велосипед був у непридатному для їзди стані: рама побита сокирою, як пояснив ОСОБА_4 , щоб не було помітно, чий велосипед, він змінив його зовнішній вигляд. При цьому, ОСОБА_4 повідомив, що викрав велосипед на початку січня 2016 року біля приміщення магазину, що знаходиться в центрі с. Копистирин. Також, він приймав участь у огляді велосипеда працівниками поліції. В його присутності велосипед працівники поліції передали потерпілому ОСОБА_5 ;
- показаннями свідка ОСОБА_6 , який суду показав, що 04.05.2016 року був залучений працівниками Шаргородського ВП в якості свідка при добровільній видачі ОСОБА_4 велосипеда «Ардіс», який належить ОСОБА_5 . Велосипед ОСОБА_4 виніс працівникам поліції із свого будинку. Частково велосипед був розібраний, рама сокирою порубана, але в процесі видачі ОСОБА_4 поремонтував його;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що працює продавцем у магазині, який належить ФОП ОСОБА_11 і знаходиться в центрі с. Копистирин, на вул. Цетральній (колишня назва Леніна). У січні 2016 року магазини працював у святкові та вихідні дні до 23 години. 01.01.2016 року та 02.01.2016 року магазин також здійснював торгівлю до 23 години. Вона не пам`ятає, чи приходив у магазин у вечірній час 01.01.2016 року та 02.01.2016 року потерпілий ОСОБА_5 , але добре пам`ятає, що у ці дні та ввечері до магазину не заходив обвинувачений ОСОБА_4 , оскільки останній за час її роботи приходив у магазин приблизно двічі і тільки вдень. Також, може достовірно стверджувати, що йдучи на роботу в магазин ні в кінці грудня 2015 року, ні на початку січня 2016 року, в тому числі і 01.01.2016 року, біля приміщення магазину не було велосипеда, який би без наглядно там лежав на землі;
- рапортом чергового ЧЧ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 04.05.2016 року про надходження заяви ОСОБА_5 про вчинення крадіжки його велосипеда (а.с.88);
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 04.05.2016 року про вчинення крадіжки його велосипеда «Ардіс» темно-синього кольору із сірими смугами на рамі, якого він залишив біля магазину, що знаходиться на вул. Центральна в с. Копистирин (а.с.89);
- заявою ОСОБА_4 від 04.05.2016 року на ім`я начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про добровільну видачу працівникам поліції велосипеда «Ардіс», якого він на початку січня 2016 року викрав біля магазину в с. Копистирин (а.с.90);
- протоколом огляду велосипеда від 04.05.2016 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що працівниками Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області на підставі заяви ОСОБА_4 в присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за участю потерпілого ОСОБА_5 оглянуто велосипед, який пофарбовано в темно-синій колір; на рамі наявні сірі смуги та сліди від ударів; зламане сидіння, проте, велосипед у робочому стані (а.с.91-96);
- постановою від 04.05.2016 року про визнання велосипеда «Ардіс» речовим доказом (а.с.97);
- довідкою про вартість, виданою ПСК «Шаргородський ринок» 12.05.2016 року, з якої вбачається, що вартість вживаного велосипеда становить 1200 грн. (а.с.120);
- заявами потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що вони не бажають проведення товарознавчої експертизи та погоджуються із вартістю викраденого майна, яка зазначена в довідці ПСК «Шаргородський ринок» (а.с.99, 101);
- розпискою ОСОБА_5 від 04.05.2016 року про отримання від працівників поліції велосипеда та зберігання його до вирішення питання в суді (а.с.98).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 22.06.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, а саме: будучи раніше судимим за вчинення крадіжок, в тому числі 02.06.2004 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки три місяці та 02.08.2010 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, обвинувачений ОСОБА_4 повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, зокрема: 01.01.2016 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в с. Копистирин Шаргородського району та проходячи поблизу магазину, розташованого на вул. Центральній, 52, побачивши біля приміщення магазину велосипед «Ардіс», який належить ОСОБА_5 , вирішив його викрасти. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_4 підійшов до магазину та шляхом вільного доступу умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав велосипед «Ардіс», вартістю 1200 грн., належний ОСОБА_5 , після чого покинув місце крадіжки. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на суму 1200 грн.
Виходячи з аналізу доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.
При цьому, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Встановлено, що злочин обвинувачений ОСОБА_4 вчинив, маючи непогашені судимості за вчинення крадіжок за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.06.2004 року та за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.08.2010 року (а.с.114-116; 106-113).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину, вибачився перед потерпілим ОСОБА_5 , зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, що свідчить про наявність належної критичної оцінки ним своєї протиправної поведінки.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
За місцем проживання в с. Копистирин Шаргородського району ОСОБА_4 характеризується задовільно, як особа, схильна до вживання алкогольних напоїв (а.с.117), проживає одиноко (а.с.118), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.119).
З урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він вчинив злочин, маючи непогашені судимості, але щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який просив суворо ОСОБА_4 не карати, з огляду на те, що тяжких наслідків від скоєного ОСОБА_4 злочину не наступило та викрадене майно ним добровільно повернуто потерпілому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді арешту.
Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців (ч.1 ст.60 КК України).
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Саме покарання у виді арешту, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Велосипед «Ардіс», що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.97) і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.98) слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_5 .
Прокурор в судовому розгляді просив залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід незмінним у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 10.10.2016 року, строк тримання під вартою до 16 години 08.12.2016 року включно (а.с.68-71).
У зв`язку із наведеним суд вважає за необхідне залишити незмінним запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_4 під вартою до набрання цим вироком суду законної сили.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід вираховувати з моменту взяття його під варту із зали суду, тобто з 16 години 10 жовтня 2016 року.
При цьому, в строк покарання слід зарахувати строк тримання ОСОБА_4 під вартою, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, абзацом першим якої передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до абзацу другого ч.5 ст.72 КК України, у разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється у такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини; 2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.
Підпунктом «а» пункту 1 частини першої ст.72 КК України встановлено співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.
Згідно із абзацом третім ч.5 ст.72 КК України, у строк попереднього ув`язнення включається, в тому числі, строк: тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження (п. «в» абз.3 ч.5 ст.72 КК України).
Таким чином, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати перебування його під вартою в межах цього кримінального провадження з 10.10.2016 року по 02.11.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 48 (сорок вісім) днів позбавлення волі, оскільки строк попереднього ув`язнення становить 24 дні (24х2=48), що відповідає 48 дням арешту.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту строком на шість місяців.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити незмінним до набрання цим вироком суду законної сили.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з дня затримання з 10.10.2016 року. Зарахувати, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 перебування його під вартою з 10.10.2016 року по 02.11.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 48 (сорок вісім) днів позбавлення волі, що відповідає 48 (сорока восьми) дням арешту.
Речовий доказ: велосипед «Ардіс» повернути володільцю ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Для особи, яка перебуває під вартою ОСОБА_4 , строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1