Справа № 583/983/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" березня 2016 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 29 грудня 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , призваного на військову службу за мобілізацією 28 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28 квітня 2014 року був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), в подальшому переведений до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , де наказом командира від 24.10.2014 року зарахований до списків особового складу та призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації в період з 28.10.2014 року по 22.03.2016 року , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, маючи об`єктивні причини для її проходження, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_3 , тривалістю понад один місяць. А 22 березня 2016 року ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_4 та є правонаступником військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де продовжив виконання службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 60 від 23 березня 2016 року відданий як такий, що прибув до військової частини та зарахований на всі види забезпечення.
У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 досягнуто угоди про визнання винуватості, яка укладена ними 29 березня 2016 року у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яку сторони просять розглянути та затвердити, згідно якої ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 407 ч. 3 КК України. Прокурор та обвинувачений визначили міру покарання ОСОБА_4 по ст. 407 ч. 3 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 рік.
Захисник прохав суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор в ході судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в добровільному порядку, обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому покарання суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст.ст. 314, 468-475 КПК України та вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений суду заявив, що він цілком розуміє наслідки укладення угоди.
З`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, тобто, умови даної угоди не суперечать вимогам діючого кримінально-процесуального законодавства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України з призначенням останньому узгодженої сторонами міри покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 370-373, 394, 468-470, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 березня 2016 року між військовим прокурором Сумського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000064 від 29 грудня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України та призначити йому по цьому закону покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком чинності залишити особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_1