АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009239, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, з покладенням на нього обов`язку повідомляти суд про зміну свого місця проживання, та звільнено ОСОБА_6 з-під варти у залі суду.

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про процесуальні витрати.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 296 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, 26 вересня 2015 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 зустрів у дворі будинку АДРЕСА_2 компанію, в якій відпочивали ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , з якими протягом ночі вживав спиртні напої. Приблизно о 08 годині 00 хвилин, 26 вересня 2015 року, в процесі спілкування з чоловіками з компанії, у ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 почав сваритись з вищевказаними особами, після чого він взяв скляну пляшку, відбив горличко, від чого утворилась «розочка», та замахнувся, але ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вдалось її вибити з руки ОСОБА_6 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 підійшов до смітника, поряд з яким відпочивала компанія, дістав дві скляні пляшки, відбив горлички, від чого утворились «розочки», та повернувся у сторону ОСОБА_9 , замахнувся правою рукою та наніс йому не менш чим три удари «розочкою» по шиї та животу, чим спричинив йому різану рану на лівій боковій поверхні живота в проекції крила здухвинної кістки, та дві різані скальповані рани шиї. ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_6 , намагаючись завадити йому продовжити нанесення ударів, і в цей момент ОСОБА_6 , замахнувшись «розочкою», наніс удар ОСОБА_10 в область живота, чим спричинив подряпину. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи розмахувати руками, в яких тримав «розочки», знову замахнувся в сторону ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в свою чергу прикрив шию ОСОБА_9 , від чого отримав подряпину на лівій долоні. В подальшому ОСОБА_6 викинув «розочки» у смітник та пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.
За таких обставин ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 різану рану на лівій боковій поверхні шиї в верхній третині з переходом в ліву піднижньощелепну ділянку, різану рану на передній боковій поверхні шиї в верхній третині по середній лінії, різану рану на лівій боковій поверхні живота в проекції крила здухвинної кістки, що мають ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Кожне з виявлених тілесних ушкоджень не є небезпечним для життя. ОСОБА_10 своїми діями ОСОБА_6 завдав подряпини в області живота та лівій долоні.
Не погоджуючись з вказаним вироком, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а також визнати обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У решті вирок суду залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не надав належної та достатньої оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема перебуванню ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення хуліганських дій, в результаті яких ним умисно нанесено удари в життєво важливі органи ОСОБА_9 .
Зазначав, що у мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, наявна вказівка на вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, однак у порушення вимог п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд першої інстанції не визнав вказаний факт обставиною, що обтяжує покарання.
Також при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції безпідставно врахував, що потерпілі не мають претензій до ОСОБА_6 , оскільки потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були присутні під час судового розгляду та не висловлювали думку щодо міри та розміру покарання обвинуваченому.
Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки таких даних в ході судового розгляду здобуто не було, унаслідок чого призначив ОСОБА_6 занадто м`яке покарання із помилковим застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_8 , вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , що приймав участь під час апеляційного розгляду кримінального провадження, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення за наведених у ній обставин; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції як загалом, так і в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, за обставин, установлених судом та послідовно викладених у вироку, відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 404 КПК України зазначені фактичні обставини кримінального провадження не перевіряються колегією суддів апеляційного суду, оскільки вони не оспорювалися учасниками судового провадження під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом першої інстанції недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин учинених кримінальних правопорушень, доведеності винуватості, правову кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає правильною.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконного призначення судом першої інстанції обвинуваченому невиправдано м`якого остаточного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який характеризується позитивно за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір пенсійного віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, те, що обвинувачений відшкодував потерпілому ОСОБА_9 витрати на лікування, відсутність претензій у потерпілих, наявність по справі обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та у відповідності до вимог закону призначив йому покарання в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 296 КК України.

Також, правильно врахувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку як щодо виду та розміру покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Доводи прокурора про вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння визнані судом першої інстанції доведеними та фактично враховані при призначенні йому покарання, а тому посилання в апеляційній скарзі прокурора щодо цього є безпідставними.

Згідно роз`яснень, викладених у абзаці 1 пункту 4 Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених у обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставини ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 1, 2 пункту 14 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Суди мають призначати, як правило, суворі міри покарання

особам, які вчинили хуліганство із заподіянням потерпілим значної

фізичної або матеріальної шкоди. Разом з тим доцільно

застосовувати міри покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а

за наявності підстав, зазначених у ст. 69 КК України, - і

більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, щодо осіб, які

вчинили менш небезпечні діяння та можуть бути виправлені без

ізоляції від суспільства.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, оцінивши дані про особу обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами. При цьому судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора, висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3