Категорія:заміна покарання Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Луцьку справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И В
Заступник прокурора Волинської області звернувся до суду з клопотанням щодо вирішення питання про заміну засудженій ОСОБА_8 несплаченої суми штрафу в розмірі 340000 гривень за вироком апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року у відповідності до вимог ст.53 КК України.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року замінено засудженій ОСОБА_8 покарання згідно вироку від 25 грудня 2013 року Апеляційного суду Волинської області у виді штрафу в розмірі 340000 гривень на громадські роботи на строк 240 годин.
У поданій апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд при прийнятті рішення необгрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора. При цьому судом залишено поза увагою той факт, що на день прийняття рішення закінчився строк, визначений п.1. ч.1 ст.80 КК України, перебіг давності якого не зупинявся, оскільки засуджена з об`єктивних причин не могла сплатити штраф, а неможливість фактично державними органами примусово виконати вирок суду не може свідчити про наявність умислу в засудженої на ухилення від його виконання. Вказує про порушення судом процесуальних вимог щодо розгляду такого роду клопотання, зокрема і порушення строків розгляду. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання засудженої про її звільнення від відбування покарання у виді штрафу згідно вироку Апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку, а також не закрив кримінальне провадження, про що клопотав захисник. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідача який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який апеляцію заперечив, захисника та засудженої, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що вироком апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року скасовано вирок Луцького міськрайонного суду від 11 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та з урахуванням ст.70 ч.4 КК України шляхом повного складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Турійського районного суду від 23 квітня 2013 року остаточно визначено міру покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та штрафом в розмірі 340000 гривень з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські посади строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді позбавлення волі та штрафу визначено виконувати самостійно. Враховуючи вимоги ст.ст. 52, 53 КК України, покарання у виді штрафу, призначене вказаним вироком суду, є основним.
Засуджена ОСОБА_8 з 23.04.2013р. перебувала під вартою (запобіжний захід) та з 25.12.2013р. відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Судом першої інстанції не заперечувалось, що строк давності виконання вироку щодо ОСОБА_8 в частині сплати штрафу не переривався і формально минув, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.80 КК України.
Долучені прокурором до свого клопотання документи, на які він посилався для заміни покарання засудженій, лише підтверджують невиконання засудженою покарання у виді штрафу та неможливість державними органами здійснити примусове виконання рішення суду.

Водночас, ці документи свідчать лише про те, що ОСОБА_8 із часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатила, суд першої інстанції направив вирок для примусового виконання до органу, до компетенції якого примусове виконання такого виду покарання не входить, питання кримінальної відповідальності засудженої за ст.389 КК України не вирішувалось.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного попереднім вироком, а відтак підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Таким чином, на думку апеляційного суду засуджена, з огляду на конкретні обставини справи, зокрема те, що вона ще до проголошення вироку перебувала під вартою і в подальшому відбувала та відбуває покарання у виді позбавлення волі, цим же вироком призначено їй покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю, не вчиняла будь-яких умисних дій на ухилення від відбування покарання.
З огляду на це лише несплата засудженою суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення її від відбування цього покарання.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне зстосування Закону про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції та приходить до висновку про необхідність постановлення нової ухвали, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовляє повністю.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. На думку апеляційного суду, дану норму Закону можливо і потрібно застосувати і в даному випадку.

У такому разі з метою недопущення порушення конституційних прав засудженої та виконання постановленого стосовно неї вироку, враховуючи необхідність покращення становища засудженого під час процедури вирішення питання про заміну штрафу у відповідності до вимог ст.53 КК України, апеляційний суд задовольняє клопотання засудженої ОСОБА_8 про звільнення її від відбування покарання у виді штрафу згідно вироку Апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.
Разом з тим, клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України не може бути предметом перевірки в справі, яка розглядається в порядку Розділу VІІІ КПК України (Виконання судових рішень).

Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що клопотання прокурора було подано до суду 28 липня 2015 року в межах строку давності виконання вироку, а рішення по ньому прийняте лише 29 лютого 2016 року (через 6 місяців), тобто після закінчення строку давності.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року скасувати.

В задоволенні клопотання заступника прокурора Волинської області ОСОБА_9 про заміну покарання у виді штрафу на покарання у виді громадських робіт засудженій ОСОБА_8 відмовити.

Клопотання засудженої ОСОБА_8 задовольнити.
Звільнити засуджену ОСОБА_8 від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 340000 (триста сорок тисяч) гривень згідно вироку Апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2013 року у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий

Судді