Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
23 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000731 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оржів Рівненського району Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, із повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, раніше засудженого: 13 вересня 2006 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки; 02 квітня 2009 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, з застосуванням ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Рівненського районного суду від 13 вересня 2006 року та призначено остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 08 грудня 2011 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Рівненського районного суду від 02 квітня 2009 року і призначено остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено попереднім тримання під вартою.
Строк покарання ухвалено рахувати з 06 травня 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 06 травня 2016 року до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта на проведення судових дактилоскопічних експертиз у сумі 2 111 грн. 04 коп.

За вироком суду, 05 травня 2016 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, через незачинені вхідні двері, проник в будинок ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав: два мобільні телефони марки Nокіа 2323с-2, вартістю 200 грн., та Nокіа КМ-1037, вартістю 192,50 грн., чоловічу спортивну куртку торгової марки LОТТО, вартісно 239,93 грн. та грошові кошти в сумі 800 грн., чим завдав останньому майнової шкоди на суму 1432 грн. 43 коп.
У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 вказують, що судом не враховано те, що завдана матеріальна шкода у сумі 1432 грн. 43 коп. повністю відшкодована, будь-яких матеріальних чи моральних претензій потерпілий ОСОБА_8 до ОСОБА_6 не має. За наведеного та наявності встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), суд вправі був звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначає, що правові підстави стягнення з ОСОБА_6 на користь держави витрат, понесених на залучення експерта на проведення судових дактилоскопічних експертиз у сумі 2111 грн. 04 коп., відсутні, покликаючись на ст.ст. 122, 124 КПК України. Розмір фактичних витрат значно менше, ніж стягнуто вироком суду. Орган обвинувачення просив стягнути витрати на проведення експертизи, а суд стягнув на залучення експерта, що не є тотожними поняттями. Просять вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року змінити, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Виключити з вироку суду стягнення з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта на проведення судових дактилоскопічних експертиз у сумі 2 111 грн. 04 коп.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, потерпілого ОСОБА_8 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка, і в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не заперечується.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України правильно, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, що також ніким не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше будучи неодноразово судимим на шлях виправлення не став та вчинив тяжкий умисний злочин проти власності, повне визнання особою своєї вини, посередню характеристику за місцем проживання, а також обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді 3 років позбавлення волі.

Матеріалами справи встановлено, що в мотивувальній частині вироку зазначено про подану до суду заяву потерпілого ОСОБА_8 щодо відшкодування йому збитків та відсутність до ОСОБА_6 будь-яких претензій (а.с. 178).

В судовому засіданні апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного вироку потерпілий ОСОБА_8 вказав, що мобільні телефони, куртку та грошові кошти йому повернуто працівниками поліції, призначене ОСОБА_6 покарання, на його думку, є справедливим.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Нових обставин на обгрунтування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням в судовому засіданні апеляційної інстанції не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України з врахуванням положень ст. 50 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_6 .

Разом з тим апеляційний суд погоджується з покликанням захисника щодо безпідставності стягнення з ОСОБА_6 витрат на залучення експерта в сумі 2111 грн. 04 коп.

Частиною 2 ст.124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, однак матеріалами даного кримінального провадження не встановлено таких витрат, окрім наявності довідок про витрати на проведення судових експертиз, загальною сумою 1408 грн. 16 коп.(а.с. 41, 54).
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції усупереч вимогам кримінального процесуального закону без наведення обґрунтованих мотивів, стягнув з ОСОБА_6 витрати на залучення експерта в сумі 2111 грн. 04 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 408 КПК України в цій частині підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку покликання про стягнення з ОСОБА_6 2111 грн. 04 коп. на залучення експерта.

В решті вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3