Справа № 308/8573/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2016 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, стосовно якого розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, клопотання про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за національністю українця, уродженця м.Мукачево Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру,-

ВСТАНОВИВ:
18.08.2016 р. до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України примусових заходів медичного характеру.

З матеріалів досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 12 січня 2015 року о 10 год. 42 хв., перебуваючи в готельно-ресторанному комплексі «Бахус», що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с.Сторожниця, вул.Ужанська, буд. № 30, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю поряд власниці гр. ОСОБА_7 , адміністратора ГРК «Бахус», таємно викрав належний її мобільний телефон марки «FLY» моделі «IQ456», який знаходився на бар-стійці, вартість якого згідно висновку експерта № 23/163 від 20.04.2015 року становить 1477,30 грн. Вищевказаним мобільним телефоном ОСОБА_4 користувався особисто до моменту його вилучення працівниками міліції. Такими своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій матеріальні збитки на вказану суму.

15 травня 2015 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України «таємне викрадення чужого майна (крадіжка)».

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протоколом огляду предмета від 06.04.2015 року; висновком судової товарознавчої експертизи, показаннями потерпілої від 13.03.2015 року.

Згідно акту судово-психіатричного експерта № 99 від 28.05.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноідної форми, безперервний тип перебігу з вираженим психопатоподібним дефектом, у зв`язку з чим, під час вчинення інкримінованого йому діяння, не міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання прокурора в частині застосування до його підзахисного примусових заходів медичного характеру, просив застосувати такий вид, як надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому діянні визнав повністю, проти задоволення клопотання не заперечував.

Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 не заперечував проти застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста зав.психіатричного відділення ЗОНД ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_4 являється інвалідом II групи з дитинства та знаходиться на обліку у психіатра з 1993 року з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг. Крім того, він перебуває на постійному підтримуючому лікуванні в період з 2012 року і по теперішній час. Зазначив, що на даний час ОСОБА_4 є неосудним враховуючи його стан здоров`я. Хоча на даний час його стан здоров`я покращується, перебуває в стадії ремісії, однак дійсно потребує амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Згідно акту судово-психіатричного експерта № 99 від 28.05.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноідної форми, безперервний тип перебігу з вираженим психопатоподібним дефектом, у зв`язку з чим, під час вчинення інкримінованого йому діяння, не міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Оцінивши в сукупності всі зібрані докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, кваліфікуючими обставинами якого є - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - доведена, його дії кваліфіковані вірно.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, перебуваючи в стані неосудності.

Порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру врегульований главою 39 КПК України.

Відповідно до ст. 513 КПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен з`ясувати: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 93 КК України визначено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» за рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Згідно роз`яснено, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 р. № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність чи обмежену осудність і викликають потребу у застосуванні щодо неї таких заходів.

У відповідності до ч.3 ст.94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.

Статтею 511 КПК України визначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.513КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 було вчинено в стані неосудності, і з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в момент вчинення інкримінованого йому діяння та на теперішній час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому є всі підстави для задоволення клопотання та застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку по місцю проживання.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадження №0000051 для проведення товарознавчої експертизи №23/163 від 20.04.2015 року в розмірі 306,90 грн. у відповідності до ч.3 ст.119 КПК України компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Питання про речовий доказ у кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.19, 93, 94 КК України, ст.ст.369,-372, 392, 395, 512, 513 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання, затверджене прокурором, про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за національністю українця, уродженця м.Мукачево Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , - примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психічної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.

Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «FLY» моделі «IQ456», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 вважати повернутим власнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1 .