АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2250/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.187 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002299 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 31.03.2010 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, 71, 72 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений за закінченням строку покарання 23.02.2011 року; 2) 01.09.2011 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 05.05.2014 року строком на 1 рік 22 дня,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного засудженому майна.
Питання щодо речових доказів вирішено згідно вимог, передбачених ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 23.10.2015 року близько 22 години, ОСОБА_8 знаходячись поблизу станції «Левада» у м. Харкові, познайомився з раніше не знайомим ОСОБА_7 , який перебував у нетверезому стані. Після спільного вживання алкогольних напоїв, зрозумівши, що потерпілий перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 запропонував провести останнього до дому. Переконавшись, що у ОСОБА_7 при собі є мобільний телефон та грошові кошти, у ОСОБА_8 виник намір на заволодіння майном потерпілого. Біля будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, здійснив напад на потерпілого, завдавши йому один удар правою рукою у обличчя, від якого потерпілий тимчасово втратив орієнтацію у просторі. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_7 обома руками за одяг та повалив на землю, після чого обшукав кишені потерпілого та заволодів належним останньому мобільним телефоном «Нокиа 6021» вартістю 380 грн., в якому знаходився стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 грн., а також грошима в сумі 150 грн. З метою збереження викраденого майна та стримання поведінки потерпілого, ОСОБА_8 наніс лежачому ОСОБА_7 близько 5-7 ударів руками, а коли потерпілий почав звати на поміч, з місця скоєння злочину зник.
До початку апеляційного розгляду прокурор, що приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
В своїх апеляційних скаргах, з тотожними доводами та вимогами, обвинувачений та захисник просять вирок районного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст.185 та ч. 2 ст. 125 КК України. В обґрунтування свого апеляційного прохання апелянти посилаються на те, що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_8 злочин він не вчиняв, а висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що грошові кошти в розмірі 150 гривень він не брав, а удар потерпілому ОСОБА_7 він наніс лише один, після того як потерпілий образив його у грубій формі.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, а також пояснення прокурора, який посилався на законність та обґрунтованість вироку, заперечуючи стосовно задоволення апеляцій сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг сторони захисту встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку, в тому числі стосовно кваліфікації дій ОСОБА_8 . Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність належних та допустимих доказів його вини у вчиненні, злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Не погодившись з ними, суд навів відповідні докази та висновки щодо їх спростування. Такі доводи обвинуваченого та його захисника не знайшли підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Обвинувачення, визнане судом доведеним про фактичі обставини справи, суд обгрунтував сукупністю належних та допустимих доказів, що чітко вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Зокрема, версія обвинуваченого щодо непричетності до нападу з метою заволодіння чужим майном, що поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_7 (розбій), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій ґрунтується лише на суб`єктивних твердженнях ОСОБА_8 про невинуватість, які спростовуються об`єктивно встановленими даними, які суд першої інстанції, з дотриманням загальних засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, безпосередньо, неупереджено дослідив в судовому засіданні та обґрунтовано послався на них у мотивувальній частині вироку (арк. 101-105 судове провадження), як на докази доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Твердження ОСОБА_8 та його захисника, що містяться у їх апеляційних скаргах, про випадковість та неумисний характер нанесення ним лише одного удару кулаком в обличчя потерпілого, внаслідок реакції на образу, та заподіяння лише легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки вони не підтверджуються будь-якими об`єктивними даними і повністю спростовуються висновками суду, наведеними у вироку, щодо доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Такі висновки суду ґрунтуються на безпосередньому дослідженні судом першої інстанції доказів сторін під час судового розгляду, а саме на показаннях потерпілого ОСОБА_7 , який поясняв суду, що 23.10.2015 року близько 22 години в районі станції «Левада» зустрів незнайомого чоловіка, як пізніше стало відомо ОСОБА_8 . Вони про щось тривалий час розмовляли. Неподалік у магазині вони разом вжили по 150 гр. горілки, яку він купляв за власні кошти. Обвинувачений запропонував провести його до дому. По дорозі він придбав ОСОБА_8 ще пляшку пива. Біля під`їзду, в якому він проживає, вони сіли на лавку, конфліктів між ними не було. Але, неочікувано обвинувачений наніс йому удар кулаком в обличчя, від якого у нього потемніло в очах. Свідомість він не втрачав, але тимчасово втратив орієнтацію у просторі. ОСОБА_8 схопив його за одежу та повалив обличчям вниз, сам навалився зверху та почав обшукувати кишені його одягу. Він почав звати на допомогу. ОСОБА_8 наніс йому ще близько семи ударів руками в область обличчя та втік. Коли він зайшов до квартири, виявилось, що мобільний телефон «Нокіа» та гроші в сумі 150 грн., які знаходились у кишенях, зникли. По дорозі додому він не падав та не спотикався, тілесних ушкоджень до вказаних подій у нього не було. Тілесні ушкодження, які були у нього виявлені, з`явились від дій обвинуваченого. Коли він зайшов до своєї квартири, відразу викликав працівників міліції.
Крім того, із даних протоколу огляду місця події від 9 листопада 2015 року, досліджених під час судового розгляду в суді першої інстанції, слідує, що в присутності понятих, в кабінеті слідчого відділу Комінтернівського відділу поліції в Харківській області ОСОБА_8 видав працівникам міліції мобільний телефон «Нокіа 6021», imei НОМЕР_1 (арк.кр. пров. 20-25), що належить потерпілому ОСОБА_7 .

Згідно даних висновків експерта судово-медичної експертизи № 5108-ая/15 від 11.11.2015 року ( т. 1 а.с. 16-17) та № 5339-ая/15 від 27.11.2015 року ( т. 1 а.с. 86-87), ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: забита наскрізна рана верхньої губи ( після ПХО), синець, садна на обличчі. Ці ушкодження утворились від ударної дії тупих твердих предметів, за винятком саден, які утворились за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані протягом доби до первинного огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером ушкоджень, також стадією загоєння саден і кольором синця. Показання ОСОБА_7 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.
За ступенем тяжкості встановлене у ОСОБА_7 ушкодження у виді забитої наскрізної рани належить відносити до легкого тілесного ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, а інші відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується виглядом, характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синця.
Апелянтами не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей, на які суд обґрунтовано послався у вироку.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив розбій, а саме напад на потерпілого, пов`язаний з фізичним насильством, яке в даному випадку виступає способом заволодіння майном, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, а інші відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те , що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дані належними та допустимими доказами, вмотивувавши у вироку свої висновки щодо їх об`єктивної оцінки. Внаслідок чого, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність до вчинення злочину, що йому інкримінується, належить вважати необґрунтованими та таким що не спростовують правильність висновків суду щодо доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Крім того, апеляційні доводи ОСОБА_8 про наявність численних порушень КПК України, мають необґрунтований та неконкретний характер, оскільки обвинувачений у своїй скарзі перелічує лише номери статей чинного кримінального процесуального закону, не посилаючись при цьому на фактичні дані щодо встановлення цих порушень, обмежившись твердженнями щодо незгоди з фактичними обставинами події, встановленої вироком суду. При цьому належить врахувати те, що ОСОБА_8 не оспорює заподіяння потерпілому удару кулаком в обличчя, але при цьому безпідставно вказує на наявність реалізованого умислу щодо таємного викрадення телефона, що належав потерпілому.
Отже, твердження апелянтів про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.

Крім того, призначене ОСОБА_8 у мінімальному розмірі судом першої інстанції покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 34, 35,50,65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2016 року, з урахуванням доводів, зазначених у апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, належить зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 12.03.2016 року по 31.10.2016 року включно, із співвідношення одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 12.03.2016 року по 31.10.2016 року включно, із співвідношення одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3