Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 6 вересня 2016 року касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001541.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 309 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року, більш суворим, яке призначено за новим вироком, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та речові докази.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасовано.
Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано до призначеного покарання, частину покарання невідбутого за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на 6 років 1 місяць.

В решті вирок залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що апеляційний суд, призначивши засудженому за ч. 2 ст. 307 КК України обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, не призначив його при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, чим порушив вимоги ст. 71 КК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить вищезазначені судові рішення змінити та пом`якшити призначене йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На обґрунтування цих вимог зазначає, що суди не достатньо врахували обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, позитивні характеристики, а також те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а лише формально перелічили наведені обставини у судових рішеннях, призначивши йому занадто суворе покарання.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він за невстановлених обставин незаконно з метою збуту придбав та зберігав за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, 62,89 г та 24,7 г який збув ОСОБА_9 під час оперативних закупівель 22.09.2015 року та 26.09.2015 року відповідно за 900 грн. та 500 грн.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, доводи захисника, який підтримав касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а скарга засудженого частковому задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтовані дослідженими у кримінальному провадженні доказами і у касаційних скаргах не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування положень ст. 71 КК України при призначенні засудженому покарання за сукупністю вироків заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 71 КК України, суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України 6 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднав до призначеного покарання, частину покарання невідбутого за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року, й остаточно визначив ОСОБА_5 покарання 6 років 1 місяць позбавлення волі.

За змістом ч. 3 ст. 71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

В порушення вказаної норми кримінального закону, при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, апеляційний суд не призначив засудженому обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке ним же було попередньо призначено за ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку із чим вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно розглянути його відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості мають бути предметом перегляду суду апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3