Ухвала 11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, касаційний суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі вказується: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень; вимоги особи, яка подала касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених положень кримінального процесуального закону.

Зокрема, із змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 13 червня 2013 року за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна, на підставі статей 75, 76 цього Кодексу з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Овруцького районного суду від 01 квітня 2014 року іспитовий строк було скасовано і ОСОБА_4 було направлено для реального відбуття призначеного покарання на строк 4 роки позбавлення волі.

27 серпня 2014 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за поданням адміністрації Коростенської виправної колонії №71 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання, призначеного вироком Овруцького районного суду від 13.06.2013 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», була винесена ухвала про скорочення йому невідбутої частини строку покарання на 1/2 частину, тобто невідбута частина строку покарання засудженого ОСОБА_4 складала 2 роки.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено йому покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. На момент винесення вказаного вироку суд не знав про існування ухвали Коростенського міськрайонного суду від 27 серпня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2015 року вказаний вирок районного суду від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін.

Також, ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено у задоволені клопотання про перегляд вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Із змісту касаційної скарги ОСОБА_4 є не зрозумілим, яке судове рішення ухвалене судами щодо нього має бути предметом перегляду касаційного суду за поданою ним скаргою, оскільки у скарзі засуджений наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості усіх судових рішень ухвалених відносно нього, однак відповідно до вимог КПК України за касаційною скаргою особи, яка її подає, кожне судове рішення має оскаржуватись окремо і суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах поданої скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Проте, у скарзі засудженого ОСОБА_4 не міститься обґрунтування необхідності скасування або зміни судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 412414 цього Кодексу.

Крім того, у касаційній скарзі засудженого не зазначено прохання до суду касаційної інстанції, яке має узгоджуватися із вимогами ст. 436 КПК України, якою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити її без руху і встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього, залишити без руху.

Встановити засудженому строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги десять днів з дня отримання копії даної ухвали. У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, її буде повернуто засудженому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3