Справа №478/620/16-к 06.04.2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5
на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати у строк покарання строк перебування його у СІЗО м.Сімферополя з 08.12.2011 р. по 07.03.2013 р. та строк перебування у медичних закладах під час відбування покарання, із розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року ОСОБА_5 , засудженому 19 квітня 2012 року Советським районним судом Автономної Республіки Крим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 08.12.2011 року по 20.09.2012 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Засуджений ОСОБА_5 вважає, що суд невірно не врахував у строк покарання строк його перебування у СІЗО м. Сімферополя з 08.12.2011 р. до 07.03.2013 р., та строк перебування у медичних закладах під час відбування покарання.
Вважає, що строк попереднього ув`язнення слід рахувати за період з 08.12.2011 р. до 07.03.2013 р., оскільки у зазначений період він перебував у СІЗО. Зазначив, що у цей період відбувався розгляд кримінальної справи в суді першої інстанції, потім він подав апеляцію на вирок від 19.04.2012 року, яка була розглянута апеляційним судом 20.09.2012 року, і лише 07.03.2013 року він був направлений до виправної колонії для відбування покарання.
Крім того, у строк попереднього ув`язнення просить зарахувати строк перебування ним у медичних закладах в наступні періоди: з 21.03.2013 р. -14.05.2013 р., 13.08.2013 р.-31.10.2013 р., 28.03.2014 р. 18.08.2014 р., 19.10.2014 р.-19.01.2015 р., 18.09.2015 р.-10.05.2015 р., 10.06.2015 р.-18.08.2015 р.
На думку апелянта, зарахуванню відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України підлягає увесь строк перебування його у СІЗО, а також у медичних закладах.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції у строк попереднього ув`язнення врахував :
-строк затримання ОСОБА_5 слідчим 08.12.2011 року, в порядку ст.115 КПК України (1960 року);
-строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний судом, з 09.12.2011 року до 20.09.2012 року, тобто до набрання у відношенні засудженого законної сили вироку від 19.04.2012 року.
Таким чином, суд зарахував строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 08.12.2011 року до 20.09.2012 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Задовольняючи клопотання частково, суд першої інстанції зазначив, що вимога засудженого ОСОБА_5 про зарахування у строк покарання часу перебування в медичній установі з приводу лікування хвороби за правилами, передбаченими ч.5 ст. 72 КК України, не підлягає задоволенню, оскільки у строк попереднього ув`язнення включається лише строк перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 судом дотримані зазначені вимоги закону.
Як слідує з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 був затриманий слідчим 08.12.2011 року в порядку ст. 115 КПК України (1960 року), а 09.12.2011 року відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
Вироком Советського районного суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2012 року ОСОБА_5 засуджений за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 357 ч.3, 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено тим же - у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 20 вересня 2012 року зазначений вирок у відношенні ОСОБА_5 залишений без змін. Тобто, вирок набрав законної сили 20.09.2012 року.

Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, судом першої інстанції у строк попереднього ув`язнення вірно зараховано строк з дня його затримання засудженого до дня набрання законної сили вироком суду, а саме за період з 08.12.2011 року по 20.09.2012 року.
Що стосується вимог апелянта про необхідність зарахування у строк попереднього ув`язнення увесь час його перебування в СІЗО, тобто до 07.03.2013 року, то ці вимоги не ґрунтуються на законі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року (з відповідними змінами), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч.1 зазначеного закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Таким чином, відсутні законні підстави для врахування у строк попереднього ув`язнення строку перебування засудженого у СІЗО після набрання вироком законної сили та до направлення його до виправної колонії, тобто з 21.09.2012 року до 07.03.2013 року, як вимагає апелянт.
Судом першої інстанції також належним чином мотивоване рішення в частині відмови у зарахуванні у строк попереднього ув`язнення строку перебування ОСОБА_5 у медичних закладах у зв`язку із його хворобою, де він перебував після набрання вироком законної сили. Цей строк відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахуванню у строк попереднього ув`язнення не підлягає.

З огляду на наведене, судом першої інстанції прийнятого законне рішення, а вимоги апелянта є необґрунтованими, оскільки відсутні законні підстави для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3