Справа №485/327/16-к 28.11.2016

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000008

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полтава, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, виправдана за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із складанням та видачею медичних висновків, строком на 2 роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області витрати за проведення експертизи № 1652 від 02.12.2015 року у сумі 1839,2 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає вирок необґрунтованим, оскільки докази судом невірно оцінені, та зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли вплинути на його висновки.

Апелянт вказує, що відомості, що наявні у медичних картах засуджених, показання свідків та експертів, висновки судово-медичних експертиз повністю спростовують висновки спеціальної лікарської комісії. Апелянт зазначив, що сформульований у висновках спеціальної лікарської комісії діагноз і стан захворювання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не ґрунтується на даних медичної документації, а навпаки суперечить їй.

Посилається на неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про очевидність розбіжностей між об`єктивними даними медичних карт засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та захворюваннями, зазначеними у висновках СЛК щодо кожного з цих засуджених.

Висновок суду про те, що ОСОБА_6 не могла самостійно визначити діагноз у хворого на туберкульоз у зв`язку із невідповідністю спеціалізації, вважає невірним.

Узагальнений виклад заперечень обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на апеляційну скаргу.
Вважають, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, а висновки суду є вірними і ґрунтуються на отриманих у ході судового розгляду даних.

Зазначили, що ОСОБА_6 за лікарською спеціальністю є лікарем дерматовенерологом, і не має відповідної підготовки для діагностування туберкульозу, ніколи не працювала лікарем фтизіатром. медичних карт. Просять врахувати, що ОСОБА_6 брала до уваги висновки лікарської трудової комісії, в яких вузькими спеціалістами лікарні визначався остаточний діагноз засуджених, та не знала про недостовірність діагнозів та про підроблення підписів членів комісії Заборовського та ОСОБА_17 .

Зазначають про відсутність у ОСОБА_6 прямого умислу на умисне внесення до офіційного документу висновків спеціальної лікарської комісії, недостовірних відомостей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно висунутому обвинуваченню, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника сектору охорони здоров`я Управління державної пенітенціарної служби (далі УДПтС) України в Миколаївській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, виконуючи організаційно-розпорядчі повноваження, діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно вчинила службове підроблення за наступних обставин.
Так, в УДПтС України в Миколаївській області діє спеціальна лікарська комісія (далі СЛК), яка утворена з метою проведення експертизи засуджених, які захворіли в місцях позбавлення волі, а також осіб, які захворіли до засудження, і їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.
Спеціальна лікарська комісія утворена у складі: голова комісії - начальника сектору охорони здоров`я УДПтС в Миколаївській області ОСОБА_6 ; заступника голови комісії - начальника туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 ОСОБА_18 та членів комісії лікарів туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_19 . Упродовж 2013-2014 років ОСОБА_6 затверджувалися графіки засідань спеціальної лікарської комісії УДПтСУ в Миколаївській області.
Так, 28.02.2013 року засуджений ОСОБА_8 з підозрою на туберкульоз був поміщений до спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5. В результаті медичного обстеження, з урахуванням отриманих лабораторних даних, 06.03.2013 року ОСОБА_8 виставлено остаточний діагноз: "Вперше діагностований туберкульоз легень», тубінтоксикаційний синдром, дихальна недостатність III ст.", про що зазначено у його медичній картці №18/13, а також у висновку ЛTK від 06 березня 2013 року.
Завдяки тривалому стаціонарному лікуванню досягнуто позитивної динаміки протікання захворювання у ОСОБА_8 , його стан характеризувався затуханням туберкульозу і відсутністю процесу, визначеного як прогресуючий туберкульоз з дихальною недостатністю III ст., про що свідчили дані медичної карти - результати аналізів та медичні огляди.
Попри це, ОСОБА_6 , ознайомившись з медичною картою ОСОБА_8 , пересвідчившись у тривалому з позитивним ефектом лікуванні останнього та у тому, що стан захворювання ОСОБА_8 не є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, діючи умисно, 23 липня 2013 року у невстановленому досудовим розслідуванням місці, власноручно підписала від свого імені чотири примірники висновку спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_8 щодо наявності у нього захворювання, визначеного Переліком захворювань, а у четвертому примірнику висновку ОСОБА_6 власноручно навпроти свого прізвища виконала рукописний запис - "згодна".
У якості діагнозу у висновку було зазначено "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, Тубінтоксикаційний синдром. Дихальна недостатність III ст.", який не відповідав дійсності, оскільки за результатами аналізів і медичного обстеження стан ОСОБА_8 свідчив про позитивну динаміку лікування, затухання туберкульозу і відсутність процесу, визначеного як прогресуючий туберкульоз з дихальною недостатністю III ст., проте згідно з п.1.2 Переліку захворювань саме це було необхідною підставою для подання матеріалів до місцевого суду на звільнення від відбування покарання. Підписавши висновок спеціальної лікарської комісії, який за формою і реквізитами відповідав законодавчо встановленим вимогам, ОСОБА_6 внесла до нього неправдиву інформацію про діагноз ОСОБА_8 .
Крім того, підписавши висновок спеціальної лікарської комісії, ОСОБА_6 засвідчила складання неправдивого документа, оформленням якого підтверджено подію, а саме засідання СЛК, що фактично не відбувалося, оскільки 23.07.2013 року ОСОБА_6 . Снігурівську ВК №5 не відвідувала, засідання СЛК не скликала, під її головуванням воно не проводилося. Станом на 23.07.2013 року члени СЛК ОСОБА_11 і ОСОБА_12 перебували у плановій відпустці, а не на службі, а ще один член СЛК ОСОБА_19 заперечила факт проведення комісії та свій підпис у її висновку щодо ОСОБА_8 .
Вказаний висновок СЛК з недостовірною інформацією як про факт проведення комісії, так і про діагноз захворювання останнього, видано начальнику Снігурівської ВК №5, та разом з поданням скеровано до суду, та ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25.07.2013 року, з урахуванням висновку СЛК, ОСОБА_8 звільнений від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжким захворюванням.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , діючи у групі осіб з іншим членом СЛК ОСОБА_18 внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості і видала завідомо неправдивий офіційний документ іншій особі для використання.

17 січня 2014 року засуджений ОСОБА_9 з підозрою на туберкульоз був поміщений до приймального відділення туберкульозного відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5. В результаті медичного обстеження ОСОБА_9 , з урахуванням отриманих лабораторних було виставлено остаточний діагноз: "Вперше діагностований туберкульоз (24.01.2014) легень інфільтративний, дихальна недостатність III ст., легенево-серцева недостатність III ст., тубінтоксикація, не госпітальна двостороння пневмонія, хронічний вірусний гепатит С, хронічний пієлонефрит стадія загострення, анемія, посттромбофлебитичний синдром ніжних кінцівок". Зазначений діагноз був вказаний у медичній карті №15/14 стаціонарного хворого ОСОБА_9 та у висновку ЛТК від 24 січня 2014 року.
ОСОБА_6 , ознайомившись з медичною картою ОСОБА_9 і його дійсним діагнозом, пересвідчившись у тому, що виявлене в ОСОБА_9 захворювання не є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, діючи умисно, діючи у групі осіб з іншими членами спеціальної лікарської комісії УДПтСУ в Миколаївській області ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , 03 лютого 2014 року у невстановленому досудовим розслідуванням місці, власноручно підписала від свого імені чотири примірники висновку спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_9 про наявність у нього захворювання, визначеного Переліком захворювань, а у четвертому примірнику висновку ОСОБА_6 власноручно навпроти свого прізвища виконала рукописний запис - "згодна".
У якості діагнозу у висновку було зазначено "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Легенево - серцева недостатність III ст. ДН III ст. Негоспітальна двостороння пневмонія. Хронічний вірусний гепатит С. Хронічний пієлонефрит, стадія загострення. Анемія легкого ступеню", що в частині "фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+. Легенево - серцева недостатність III ст." не відповідало дійсності, проте згідно з п.1.2 Переліку захворювань було необхідною підставою для подання матеріалів до місцевого суду на звільнення від відбування покарання.
Підписавши висновок спеціальної лікарської, який за формою і реквізитами відповідав законодавчо встановленим вимогам, ОСОБА_6 внесла до нього неправдиву інформацію про діагноз ОСОБА_9 .
Крім того, підписавши цей висновок, ОСОБА_6 засвідчила складання неправдивого документа, оформленням якого підтверджено подію, а саме засідання СЛК, що фактично не відбувалося, оскільки 03.02.2014 року ОСОБА_6 . Снігурівську ВК №5 не відвідувала, засідання СЛК не скликала, під її головуванням воно не проводилося. Член СЛК ОСОБА_19 заперечила факт проведення комісії та свій підпис у її висновку щодо ОСОБА_9 .
Висновок СЛК про медичне обстеження засудженого ОСОБА_9 з недостовірною інформацією як про факт проведення комісії, так і про діагноз захворювання останнього, видано начальнику Снігурівської ВК №5, який його разом з поданням про звільнення ОСОБА_9 скерував до Снігурівського районного суду Миколаївської області та ухвалою суду від 10.02.2014 року ОСОБА_9 звільнено від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжким захворюванням до його одужання.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , діючи у групі осіб з іншими членами СЛК ОСОБА_12 , ОСОБА_11 і ОСОБА_20 , внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості і видала завідомо неправдивий офіційний документ іншій особі для використання.
04 лютого 2014 року засуджений ОСОБА_10 з підозрою на туберкульоз був поміщений до приймального відділення спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5. В результаті медичного обстеження, з урахуванням отриманих лабораторних даних, 06 лютого 2014 року ОСОБА_10 був виставлений остаточний діагноз: "Вперше діагностований туберкульоз (06.02.2014), лівобічний ексудативний плеврит, деструкція -, мікобактерія туберкульозу (МБТ -), мазок -, культура в роботі, гістологія 0, категорія 3 когорта 1 (2014) Генотип -", про що було зроблено запис у медичній карті №35/14 ОСОБА_10 . Зазначений діагноз був вказаний також у висновку ЛТК від 06 лютого 2014 року.
ОСОБА_21 , ознайомившись з медичною картою ОСОБА_10 і його дійсним діагнозом, пересвідчившись у тому, що виявлене у нього захворювання не є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, діючи умисно, діючи у групі осіб з іншими членами СЛК ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , 12 лютого 2014 року в умовах спеціалізованої туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5, власноручно підписала від свого імені 4 примірники висновку СЛК про медичне обстеження ОСОБА_10 щодо наявності у нього захворювання, визначеного Переліком захворювань, а у четвертому примірнику висновку власноручно навпроти свого прізвища виконала рукописний запис - "згодна".
У якості діагнозу у висновку було зазначено: "Прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ+, лівосторонній ексудативний плеврит, легенево-серцева недостатність III ст., ДН III ст. ", що в частині "прогресуючий інфільтративний туберкульоз легень, фаза розпаду та обсіменіння, МБТ +" не відповідало дійсності, проте згідно з п.1.2 Переліку захворювань було необхідною підставою для подання матеріалів до місцевого суду на звільнення від відбування покарання.
Підписавши висновок спеціальної лікарської, який за формою і реквізитами відповідав законодавчо встановленим вимогам, ОСОБА_6 внесла до нього неправдиву інформацію про діагноз ОСОБА_10
12 лютого 2014 року висновок спеціальної лікарської комісії про медичне обстеження засудженого ОСОБА_10 з недостовірною інформацією про діагноз захворювання останнього видано начальнику Снігурівської ВК №5, яким його разом з поданням скеровано до суду та ухвалою суду від 21 лютого 2014 року, з врахуванням висновку спеціальної лікарської комісії, ОСОБА_10 звільнений від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжким захворюванням.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , діючи у групі осіб з іншими членами спеціальної лікарської комісії УДПтСУ в Миколаївській області ОСОБА_18 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 внесла до офіційного документу завідомо неправдиві відомості і видала завідомо неправдивий офіційний документ іншій особі для використання.
Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчинене групою осіб без попередньої змови.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що прокурор довів наявність складу злочину в частині предмету службового підроблення, об`єктивної сторони та суб`єкту суспільно небезпечного діяння, але не довів наявності прямого умислу в діях обвинуваченої, тобто суб`єктивну сторону.

Суд першої інстанції встановив, що на час вчинення інкримінованих діянь ОСОБА_6 являлася службовою особою, що здійснювала функції представника влади, та була призначена головою спеціальної лікарської комісії (СЛК). Встановлено, що висновок СЛК є офіційним документом, який містить інформацію про діагноз захворювання засудженого, та складається службовою особою від імені державного органу на посвідчення факту, що тягне наслідки правового характеру.

Пославшись на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , суд першої інстанції встановив, що засідання лікарсько-трудової та спеціальної лікарської комісії не проводилися, 23.07.2013 року, 03.02.2014 року ОСОБА_6 . Снігурівську ВК №5 не відвідувала, медична документація їй на ознайомлення не надавалася і про стан захворювання лікуючими лікарями не доповідалося, а лише 12.02.2014 року підписала висновок по ОСОБА_10 в умовах туберкульозної лікарні Снігурівської ВК №5.

Суд першої інстанції не взяв до уваги показання ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_18 в тій частині, що засідання СЛК проводилися у встановленому порядку у присутності її членів, як такі, що не відповідають встановленим обставинам справи, та зазначив, що ці показання мають на меті приховати недбалість при виконанні посадових обов`язків, і є формою захисту від пред`явленого обвинувачення

Суд також дійшов висновку, що обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення з прямим умислом не доведено представленими доказами, та розцінив як припущення посилання сторони обвинувачення на ознайомлення ОСОБА_6 з матеріалами медичних карток особисто та пересвідчення у неправильності вказаних діагнозів, вчинення діяння з мотиву особистої зацікавленості у звільненні засуджених від відбування покарання, оскільки остання не мала відповідної спеціалізації та має І кваліфікаційну категорію лікаря-дерматовенеролога.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_6 ознак службової недбалості, тобто в обвинуваченні, яке не висунуто обвинуваченій.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які вважали подану апеляційну скаргу необґрунтованою та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за висунутим обвинуваченням, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не достатньо мотивував прийняте рішення, а його висновки містять протиріччя.

Як слідує зі змісту висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 підписала висновки спеціальної лікарської комісії, які за формою і реквізитами відповідали законодавчо встановленим вимогам, але внесла до них неправдиву інформацію про діагноз засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Крім того, підписавши висновки спеціальної лікарської комісії щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у ці висновки внесені завідомо неправдиві відомості щодо події, яка фактично не відбувалася, оскільки засідання відповідних комісій по медичному огляду вказаних засуджених не проводилося.
У вироку суд навів показання обвинуваченої ОСОБА_6 , яка стверджувала, що вона підписувала діагноз, визначений лікарями фтизіатрами, оскільки не є спеціалістом у зазначеній області медицини. Про те, що до висновків стосовно засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було внесено діагноз, який не відповідав стану захворювання, їй ніхто з членів комісії не повідомляв.

Як слідує з наведених мотивів виправдання обвинуваченої, суд першої інстанції фактично вдався лише щодо перевірки зазначених тверджень обвинуваченої щодо її необізнаності у дійсному діагнозі засуджених, зокрема, чи відповідав встановлений кожному з засуджених діагноз тому, що відображений у висновку спеціальної лікарської комісії, та чи була обізнана ОСОБА_6 в неправдивості діагнозів, зазначених у висновках.

Оцінивши докази, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення з прямим умислом не доведено представленими доказами, і що є припущеннями посилання сторони обвинувачення на ознайомлення ОСОБА_6 з матеріалами медичних карток особисто та пересвідчення у неправильності вказаних діагнозів, та про вчинення діяння з мотиву особистої зацікавленості у звільненні засуджених від відбування покарання.

В той же час, фактично поза увагою суду першої інстанції залишилося обвинувачення в тому, що, окрім неправдивих відомостей щодо діагнозу засуджених, ОСОБА_6 також висунуто обвинувачення у внесені в ці офіційні документи неправдивих відомостей про проведення засідань спеціальної лікарської комісії щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які фактично не проводилися, але ОСОБА_6 внесла в офіційні документи завідомо неправдиві відомості про певну подію факт проведення відповідних засідань.
Суд першої інстанції констатував, що ОСОБА_6 не дотримана процедура проведення засідання спеціальної лікарської комісії, на якому члени комісії повинні були здійснити медичний огляд засудженого, вивчити медичну документацію, та рішення комісії повинно бути прийнято шляхом голосування, з урахуванням більшості голосів.

В той же час, у вироку не наведено, чому суд першої інстанції, хоча і визнав недотримання порядку проведення засідання спеціальної лікарської комісії, і, в той же час, вважає недоведеним обвинувачення про внесення у висновки спеціальної лікарської комісії неправдивих відомостей про те, що ці засідання відбувалися.

Хоча суд і послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_22 про те, що засідання лікарсько-трудової та спеціальної лікарської комісії не проводилися, але фактично не надав оцінки цим показанням, якими обґрунтоване висунуте обвинувачення.

Тому, апеляційний суд позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки висновки суду містять істотні суперечності.

Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку із ненадання судом оцінки усім наявним доказам, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення у відношенні ОСОБА_6 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції.

Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно прийняти рішення, виходячи з меж висунутого обвинувачення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 412, 415, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2