Справа № 307/2706/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження №11-кп/777/373/16 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року, якою частково задоволено подання кримінально-виконавчої інспекції про направлення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого,

за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2016 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, до місця відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника КВІ ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, матеріали подання РВ КВІ направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, розглянувши подання за його відсутності в порядку ч. 4 ст. 539 КПК України, зазначив в ухвалі, що він належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки не повідомив, однак з такими твердженням погодитися не можна, оскільки він перебував на лікуванні, що стверджується довідкою Тячівської РЛ №1 від 16.05.2016 року за №1507, та повідомляв КВІ про те, що не має можливості прибути в судове засідання. Крім того, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 28.01.2016 року його було звільнено з під варти негайно в залі суду, оскільки він вже відбув покарання за вироком Тячівського районного суду від 12.02.2015 року, і також за вироком Тячівського районного суду від 19.01.2016 року, оскільки строк покарання рахувався йому з 25.11.2014 року і в нього зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами ст. 72 КК України, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі. Також вказує, що перебував під вартою з 25.11.2014 року по 15.05.2015 року. 27.08.2015 року був направлений в Долинський виправний центр №118 і 22.11.2015 року знову перебував під вартою у зв`язку з розглядом кримінальної справи по якій винесено вирок 19.01.2016 року. Під вартою перебував до 28.01.2016 року, таким чином посилається на те, що він вже відбув покарання, призначене йому вироком 19.01.2016 року за правилами ст. 72 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року частково задоволено подання Тячівського РВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про направлення засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання.

Направлено ОСОБА_5 , засудженого за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2016 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, до місця відбування покарання в Долинський виправний центр №118 управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області, в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

В задоволенні іншої частини подання відмовлено.

Рішення про задоволення подання в частині направлення засудженого до місця відбування покарання в ухвалі суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 без поважних причин у встановлений строк не виїхав до місця відбування покарання.

В задоволенні подання в частині затримання засудженого відмовлено судом, оскільки питання про затримання засудженого, відповідно до припису ч. 4 ст. 57 КВК України, не вирішується судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Засуджений ОСОБА_5 неодноразово не з`являвся за викликом апеляційного суду.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм поштового відправлення, та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому їх неприбуття в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги засудженого.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані прокурор ОСОБА_6 та представник КВІ ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження №11-кп/777/373/16 та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини 6 статті 539 КПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законом України від 07.09.2016 р. №1491-VIII) неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

В ухвалі суду першої інстанції зазначено, що засуджений ОСОБА_5 на розгляд подання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду подання, а тому суд в порядку ч.4 ст.539 КПК України (в редакції що діяла на час судового розгляду) розглянув подання в його відсутності.

Висновок суду першої інстанції підтверджується фактичними даними про отримання засудженим ОСОБА_5 повістки про його виклик до суду на 11 годину 30 хвилин 11 травня 2016 року.

Засудженим ОСОБА_5 був своєчасно сповіщений про місце і час розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання ним особисто 30.04.2016 року судової повістки, а також інформацією із мережі Інтернет щодо відстеження пересилання поштового відправлення судової повістки за штрихкодовим ідентифікатором: 326 з відміткою про вручення її адресату особисто (а. с. 27, 30, 62).

З довідки Тячівської РЛ №1 від 16.05.2016 року за №1507, на яку посилається апелянт, вбачається, що ОСОБА_5 звертався до травматологічного пункту Тячівської лікарні з приводу різаної рани лівої кисті 16 квітня 2016 року і йому була надана відповідна допомога (а. с. 45).

Подання кримінально-виконавчої інспекції розглянуто судом 11 травня 2016 року, а тому доводи апеляційної скарги про неможливість брати участь в судовому засіданні через лікування, є необґрунтованими.

Оскільки від засудженого ОСОБА_5 на адресу суду не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи суд першої інстанції розглянув подання кримінально-виконавчої інспекції відповідно до вимог ч. 4 ст.539 КПК України (в редакції що діяла на час судового розгляду).
Твердження засудженого ОСОБА_5 про те, що він відбув покарання за вироком Тячівського районного суду від 19.01.2016 року є помилковим.

З наявної в матеріалах справи копії вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2016 року вбачається, що цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 162 ч.1 КК України і призначено йому покарання за ст. 162 ч. 1 КК України у виді обмеження волі строком на один рік. Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався.

В мотивувальній частині вироку від 19 січня 2016 року суд першої інстанції встановив, що: «на підставі вироку Тячівського районного суду від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 було засуджено за ст.162 ч.1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, при цьому в строк відбуття покарання за даним вироком засудженому ОСОБА_5 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 листопада 2014 року.

Згідно листа Закарпатської УВП №9 від 6 січня 2016 року за №12/57 по вироку Тячівського районного суду від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 був звільнений з під варти 15 травня 2015 року.

Відповідно до повідомлення Закарпатської УВП №9 від 11 вересня 2015 року засудженого ОСОБА_5 10 вересня 2015 року направлено для відбування покарання в Долинський виправний центр №118.

Враховуючи те, що на даний час засуджений ОСОБА_5 фактично вже відбув покарання за вироком Тячівського районного суду від 12 лютого 2015 року, суд вважає, що підстав для застосування ст.71 ч.1 КК України при призначенні покарання за даним вироком не має».

З копії ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 було звільнено негайно з-під варити за заявою виконувача обов`язків начальника Закарпатської УВП №9 ДПтС України у Закарпатській області у зв`язку із тим, що з зарахуванням тримання під вартою з 25 листопада 2014 року він відбув призначене вироком Тячівського районного суду від 12 лютого 2015 року покарання у виді обмеження волі на строк два роки, а вирок Тячівського районного суду від 19 січня 2016 року ще не набрав законної сили і запобіжний захід не обрано.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що призначене ОСОБА_5 вироком Тячівського районного суду від 19 січня 2016 року за ст.162 ч.1 КК України покарання у виді обмеження волі строком на один рік ним не відбуте.

Розглядаючи подання про направлення засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання суд першої інстанції встановив, що Тячівським МРВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області вирок Тячівського районного суду від 19 січня 2016 року прийнятий до виконання 30 березня 2016 року.
06 квітня 2016 року ОСОБА_5 отримав корінець припису інспектора Тячівського МРВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про виїзд до місця відбування покарання, в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_5 зобов`язується до 09 квітня 2016 року прибути у Долинський виправний центр №118 управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області, який знаходиться в с. Тростянець, Долинського району.
06 квітня 2016 року ОСОБА_5 був письмово попереджений про застосування відносно нього заходів на підставі ст. 57 Кримінально-виконавчого кодексу України в разі його ухилення від одержання припису про виїзд до місця відбування покарання або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру.
В письмових поясненнях від 15 квітня 2016 року засуджений ОСОБА_5 зазначив, що не з`явився у Долинський виправний центр у встановлений строк тому, що працював у людей по найму, і не мав наміру нікуди виїжджати.
Таким чином, встановивши, що засуджений ОСОБА_5 без поважних причин у встановлений строк не виїхав до місця відбування покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про направлення засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.
За таких обставин всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є не обґрунтованими, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року, якою ОСОБА_5 , засудженого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 січня 2016 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, направлено до місця відбування покарання в Волинський виправний центр №118 управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3