справа № 691/91/16-к
провадження № 1-кс/691/20/16
УХВАЛА

24 березня 2016 рокум. Городище

Слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , а також скаржника ОСОБА_3 , особи рішення якої оскаржено прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Смілянської місцевої прокуратури Городищенського відділу Черкаської області від 29.12.2015 року про закриття кримінального провадження №0000195 від 24.07.2015 року, -

встановив :

до суду із скаргою на незаконність постанови прокурора Смілянської місцевої прокуратури у Городищенському відділі Черкаської області ОСОБА_4 від 29.12.2015 року про закриття кримінального провадження за №0000195 від 24.07.2015р. звернувся ОСОБА_3 , з тих мотивів, що прокурори категорично відмовилися виконувати постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 від 24.12.2014 року, якою суд повернув на додаткове розслідування кримінальну справу, а саме, відмовилися виконати інші необхідні слідчі дії. 02.08.2012 року штучно було створено слідчим Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_6 по замовленню начальника Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області Випни та заступника Баклицького і слідчими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 разом з о/у СКР ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для показухи лже-успіхів у боротьбі зі злочинністю. 29.12.2015 року прокурор ОСОБА_4 , як процесуальний прокурор Смілянської місцевої прокуратури у Городищенському відділі Черкаської області, надумано закрив кримінальне провадження за №0000195 згідно ст. 110, п.3 ч.1 ст.284 КПК України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. При цьому, такого злочину ніколи в природі не було, фальшивка прокурора ОСОБА_4 підлягає скасуванню, як прокурорський підлог. У відповідності до ст.55, ст.124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист, бо юрисдикція судів поширюється на усі правопорушення, що виникають у державі. Натомість прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_13 29.12.2015 року організували авантюру незаконної постанови, якою надумано закрили кримінальне провадження, щоб виключити право ОСОБА_3 на розгляд обвинувачення проти нього за ч.1 ст.309 КК України в суді, як це передбачено ч.1 ст.283 КПК України та гарантовано Конституцією України. У відповідності до ч.9 Розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України (ред.. 2013р.) запобіжний захід стосовно незаконно-обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, підписка про невиїзд залишається чинним, і діє до моменту її зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Залишається в силі сфабрикована 21.09.2012 року постанова слідчого про притягнення як обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК Україну. Адже таку фальшовану постанову 28.01.2014р., не скасував ні Вищий спецсуд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як і не скасував 27.06.2014р. апеляційний суд Черкаської області. Постанову слідчого про притягнення, як обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України ОСОБА_3 , від 21.09.2012р., не було скасовано після отримання її із суду на додаткове розслідування, коли прокурор вніс до ЄРДР відомості про кримінальне провадження з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.309 КК України. За таких обставин прокурор не мав права закривати кримінальне провадження, це не припустимо у відповідності до ч.1 ст.283 КПК України, бо проти цього заперечує скаржник, який має право на розгляд обвинувачення стосовно себе в суді. Прокурори відмовилися виконувати правила, вимоги та гарантії, які передбачені ч.10 Розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України (ред.. 2013р.), за якою кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої інстанції згідно з положеннями цього Кодексу. Прокурори відмовили направити дану кримінальну справу до суду на предмет її розгляду по правилах, передбачених ч.7 ст.248 КПК України у відповідності до п.1, п.2 ст.284 КПК України, а саме, не допустили виправдувальний вирок. Крім того, постанова прокурора підлягає до скасування з тих підстав, що з форми і змісту резолютивної частини не зрозуміло стосовного кого (прізвище, ім`я, по батькові; обвинуваченого чи підозрюваного і за якою нормою КК України; стать, вік, місце роботи та місце народження; раніше судимого чи не судимого та за якою нормою КК України) закрито кримінальне провадження за №0000195 (1), не зрозуміло чому у кримінальному провадженні не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді, не вказано, що вичерпані можливості їх отримати (2), також, із форми та змісту встановчої частини оскаржуваної постанови не зрозуміло коли та хто (і на підставі чого) звільнив ОСОБА_3 від відбуття кримінально призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з однорічним іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, приховавши таке рішення, яке підлягає скасуванню в апеляційному порядку (3). Натомість у встановчій частині оскаржуваної постанови зазначається обвинувачений за ч.1 ст.309 КК України ОСОБА_3 .. Лже-винуватість незаконно-обвинуваченого спростовується судово-наркологічною експертизою на предмет встановлення не вживання наркотиків, судово-медичною експертизою на предмет встановлення відсутності у організмі наслідків наркотиків, ДНК експертизою на предмет встановлення залишків слини та пристрої для куріння наркотиків (бульбуляторі), агротехнічною експертизою щодо самонавіювання наркотичних конопель, судово-медичною експертизою стосовно стану здоров`я свідка, тобто матері ОСОБА_14 , судово-психаітрично-психологічною експертизою стосовно стану здоров`я матері, які ставилися у клопотаннях від 21.03.2014 року, і які прокурор відмовився призначати. Не був допитаний слідчий ОСОБА_15 , який вилучив на місці події згортки з конопель та бульбулятор, відмовившись вилучати з них відбитки, які не належали ОСОБА_3 , сфабрикувавши та штучно створивши кримінальну справу, як і не допитав ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , які зловживаючи своїм службовим становищем відмовилися у експертному порядку досліджувати докази. І зміст їх свідчень буде мати виправдувальні обставини для незаконно-обвинуваченого. Прокурор відмовився допитати о/у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які для показухи лже-успіхів у боротьбі зі злочинністю приймали участь у створенні штучної справи щодо ОСОБА_3 .. Прокурор відмовився допитувати начальника Городищенського РВ УМС України в Черкаській області Випну та його заступника Баклицького, які схвалювали створення штучної кримінальної справи щодо ОСОБА_3 .. Не допитано колишнього прокурора Городищенського району Черкаської області ОСОБА_17 та його підлеглих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які схвалювали зловживання по створенню штучної кримінальної справи. Прокурором не допитані слідчий ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , о/у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , начальник Городищенського РВ УМС України в Черкаській області Випна та його заступник ОСОБА_20 , прокурора Городищенського району Черкаської області ОСОБА_17 та його підлеглих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , щоб не викрити у діях осіб склад злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.372, ч.1 ст.373 КК України. Не взято до уваги показання свідка ОСОБА_21 , що є сусідом ОСОБА_3 , та підтвердив місце роботи у м. Києві. Просив, скасувати постанову про закриття кримінального провадження, та зобов`язати у повному обсязі виконати постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 від 24.12.2014р. про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування (1), зобов`язати прокурора вирішити питання про призначення десяти судових експертиз, які заявлені 26.06.2014р. у стадії апеляційного оскарження (2), зобов`язати прокурора провести допити працівників Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області, як свідків, начальника РВ Випну, його заступника Баклицького, слідчих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , о/у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (3), зобов`язати прокурора допитати, як свідків, осіб, які у період апеляційного та касаційного оскарження незаконного вироку, незаконно знищили усі речові докази у справі, при цьому, з`ясувати причини таких зловживань, якщо вони мали місце, але змусило не досліджувати їх прокурором (4), зобов`язати прокурора встановити процесуальні строки додаткового розслідування, як це передбачено ст.114 КПК України, урахувавши продовження дії підписки про невиїзд (5), зобов`язати прокурора вирішити питання законності сфабрикованої 21.09.2012р. постанови слідчого про притягнення як обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України (6), обов`язати прокурора вирішити питання відшкодування незаконно стягнутих судових витрат на суму 3015,96грн. (7), зобов`язати прокурора вирішити питання незаконного судового рішення у порядку ч.1 ст.78 КК України, за яким було засуджено (8), зобов`язати прокурора вирішити питання про відкриття кримінального провадження за ознаками ч.3 ст.364, ч.1 ст.372, ч.1 ст.373 КК України відносно начальника Городищенського РВ Випни, його заступника Баклицького, слідчих Гейко, ОСОБА_8 , о/у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Гордійка (9), зобов`язати прокурора скерувати у Черкаську регіональну прокуратуру матеріали зловживань, які вчинили екс-прокурором Городищенського району Черкаської області ОСОБА_17 з своїми підлеглими прокурорами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (10).

В судовому засіданні скаржник подану скаргу про скасування постанови прокурора Смілянської місцевої прокуратури у Городищенському відділі Черкаської області ОСОБА_4 від 29.12.2015р. про закриття кримінального провадження за №0000195 від 24.07.2015р. підтримав у повному обсязі, з наведених підстав, та зазначив, що свої права, як то передбачено Конституцією України, бажає захищати в суді, і правоохоронні органи враховуючи наведе вище повинні закінчити досудове розслідування матеріалів даного кримінального провадження з направленням до суду обвинувального акта щодо нього за ч.1 ст.309 КК України, а суд, за відсутності такого злочину, вирішить питання щодо діючої, на даний час, підписки про невиїзд, яка йому обрана, і постановить виправдувальних вирок.

Особа, рішення якої оскаржено - прокурор Смілянської місцевої прокуратури Городищенського відділу Черкаської області ОСОБА_4 заперечив щодо доводів, які викладені скаржником, та вказав, що законність постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2015р., підтверджена Генеральною прокуратурою України, де матеріали перебували на перевірці. Крім того, у кримінальному провадженні за №0000195 від 24.07.2015р. виконано всі необхідні процесуальні дії, в тому числі й ті, що піднімалися у постанові суду при направлені справи на додаткове розслідування, і за відсутності встановлення особи, яка орендувала приміщення (літню кухню) на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де було в літку 2012 року виявлено рослини коноплі, а також не встановлення причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.309 КК України, з урахуванням сукупності зібраних доказів, які не дають змоги дійти беззаперечного й однозначного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, провадження було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Що стосується незаконності дії тих чи інших осіб, на які вказує скаржник, то останній не позбавлений можливості заявити про це правоохоронним органам, які будуть приймати рішення з приводу викладено, в т.ч. щодо наявності кримінальних правопорушень за ч.3 ст.364, ч.1 ст.372, ч.1 ст.373 КК України, або ж звертатися в іншому передбаченому законодавством порядку, в т.ч. і на відшкодування завданої шкоди. Повідомив, що за діючим законодавством, на час винесення постанови про закриття кримінального провадження, дія обраної раніше підписки про невиїзд втратила свою дію, як такий вид запобіжного заходу, що не передбачений КПК України, ОСОБА_3 не оголошувалася підозра в межах даного кримінального провадження. Ураховуючи, що всі докази зібрання, не вбачає підстав для пред`явлення підозри та обвинувального акта ОСОБА_3 за ч.1 ст.309 КК України. Щодо наведених розбіжностей, на які вказує скаржник, у постанові про закриття кримінального провадження, то вони ніякого доказового значення на підтвердження його причетності до кримінального правопорушення за ч.1 ст.309 КК України, не мають. Просив, у зв`язку з необґрунтованістю, відмовити у задоволені скарги.

Заслухавши думку скаржника, особи, рішення якої оскаржено, оглянувши матеріали провадження (кримінальне провадження №0000195 в одному томі, кримінальна справа № в двох томах), доводи наведені на підтвердження заявленої скарги, а також вивчивши постанову прокурора Смілянської місцевої прокуратури Городищенського відділу Черкаської області від 29.12.2015р. про закриття даної кримінального провадження від 24.07.2015 року, приходжу до наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваним, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора про закриття кримінального провадження, та скарги на рішення прокурора, за нормами ч.1 ст.304 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 304, ч. 1 ст. 117 КПК України, якщо рішення прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії, та скаржник у своїй скарзі поданій після закінчення строку, передбаченого частиною першої цієї статті порушує питання про поновлення цього строку. Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою свідчого судді.

Вбачається, що 27.01.2016 року скаржник звернувся до суду із скаргою на процесуальне рішення прокурора у кримінальному провадженні №0000195 від 24.07.2015р., та просив поновити строк на оскарження у зв`язку з тим, що пропустив останній з поважних причин.

З огляду на встановлене, 28.01.2016 року ухвалою слідчого судді поновлено строк на оскарження постанови прокурора від 29.12.2015р. щодо закриття кримінального провадження, прийнято та відкрито провадження з розгляду скарги ОСОБА_3 , а також витребувано матеріали кримінального провадження за №0000195 від 24.07.2015р..

Відповідно до положень КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження згідно з вимогами цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Досудове розслідування, за нормами п.5 ч.1 ст.3 КПК України, це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заході медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; за п.13 ч.1 даної статті, обвинувачення твердження про чинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом; за п.14 ч.1 вищенаведеної стаття, притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального правопорушення, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; за п.19 ч.1 даної статті, стороною кримінального провадження з боку захисту є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, їх захисники.

Вбачається, згідно витягу з кримінального провадження №0000195, що 15.04.2015 року, за матеріалами правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до чинення кримінальних правопорушень, до ЄРДР, за фабулою, про те, що 24.07.2012 року в ході проведення огляду будинковолодіння АДРЕСА_1 з письмової добровільної згоди ОСОБА_3 , працівниками міліції було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною вагою 66,04 грами, внесено повідомлення про кримінальне правопорушення за ст.309 ч.1 КК України (правова кваліфікація), за відсутності відомостей про особу, якій повідомлено про підозру.

Підставою для внесення наведених вище відомостей до ЄРДР, стало доручення про проведення досудового розслідування від 15.04.2015р., та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 19.03.201р. на підставі якої апеляцію обвинуваченого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Городищенського районного суду від 24.12.2014р., якою кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України направлено прокурору Городищенського району для проведення додаткового розслідування залишено без змін.

Відповідно до п.12 Розділу ІХ Перехідних положень КПК України, розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу (а саме, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом), у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування поводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За наявними матеріалами, з`ясовано, що ОСОБА_3 21.09.2012 року пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину за ч.1 ст.309 КК України, та 24.09.2012р. кримінальну справу в порядку ст.232 КПК України (КПК в редакції 1960 року) направлено для розгляду до Городищенського районного суду.

Вироком Городищенського районного суду від 30.01.2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України, з призначенням покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, засудженого від відбуття призначеного покарання звільнено з однорічним іспитовим строком з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При апеляційному перегляді вищенаведеного судового рішення, відповідно ухвали апеляційного суду Черкаської області від 23.04.2013р., апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 30.01.2013р. щодо ОСОБА_3 без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2014р., касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду від 23.04.2013р. скасовано, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

За ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27.06.2014р., апеляційну скаргу ОСОБА_3 , засудженого за ч.1 ст.309 КК України, задоволено частково, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 30.01.2013р. щодо ОСОБА_3 скасовано, та матеріали кримінальної справи повернуті на новий судових розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2014р. кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, що залишена без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2015р., направлено прокурору для проведення додаткового розслідування.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що прокурори відмовилися виконувати правила, вимоги та гарантії, які передбачені ч.10 Розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України (ред. 2013р.), за якою кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої інстанції згідно з положеннями цього Кодексу, суперечать діючому КПК України та встановленим обставинам.

Отже, досудове розслідування матеріалів кримінального провадження за №0000195 від 15.04.2015 року, було розпочате та проведене з дотриманням діючого кримінального процесуального законодавства, і порушень прокурора, не встановлено.

На виконання постанови Городищенського районного суду від 24.12.2014р. про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, за змістом якої слід було: встановити особу, яка орендувала приміщення (літню кухню) на території домоволодіння АДРЕСА_1 та перевірити її причетність до вчинення вказаного злочину (1), вирішити питання щодо доручення до матеріалі кримінальної справи документи, які підтверджують факт оренди приміщення (літню кухню) на території домоволодіння АДРЕСА_1 (2), виконати інші необхідні слідчі дії (3), до прокуратури був викликаний ОСОБА_3 , як підозрюваний, з`явився отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, останньому було роз`яснення право на захист, і скаржник 02.12.2015р., як вбачається за протоколом допиту підозрюваного, скориставшись ст.63 Конституції України відмовився давати покарання, окрім випадку передачі справи до СУТУ поліції в Черкаській області під наглядом прокуратури. Крім того, давалося доручення про допит матері ОСОБА_3 ОСОБА_14 , про встановлення та допиту особи, яка орендувала приміщення літньої кухні у гр. ОСОБА_14 , за рапортом ст. о/у Городищенського ВП ОСОБА_22 виконати доручення не представилося можливим, остання від надання пояснень і спілкування з працівниками поліції відмовилася, а сусід ОСОБА_23 вказав, що сторонніх осіб в дворі гр. ОСОБА_14 не бачив та пояснив, що остання веде замкнутий спосіб життя (1), доручення про допит сусідів ОСОБА_14 , та ОСОБА_24 і був понятим під час проведення слідчої дії огляду місця події 24.07.2012р. (2), яке є виконаним. Було витребувано документи з КП «Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації», щодо власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та дані адресного листа відносно ОСОБА_25 ..

Вбачається, за протоколом допиту від 17.10.2015р., від 08.12.2015 року, допитаний ОСОБА_24 , як свідок, показав, у літку 2012 року йшов по вулиці Чапаєва, де його зупинили працівники міліції та попросили бути понятим під час огляду домоволодіння де проживали ОСОБА_26 та її син ОСОБА_27 . Прийшовши на подвір`я ОСОБА_28 , там вже було декілька працівників міліції та ще один понятий ОСОБА_29 . В його присутності ОСОБА_3 дав добровільну згоду на огляд домоволодіння. Працівниками міліції було оглянуто подвір`я на території якого виявлено рослини коноплі, близько п`яти. В приміщенні літньої кухні було виявлено сухе листя коноплі, бульбулятор. Також листя коноплі сушилося над вхідними дверима. Зазначені рослини були вилучені працівниками міліції, упаковані. Чи жив хтось у приміщенні літньої кухні йому не відомо, однак вказане приміщення не було придатне для проживання. Як показав свідок ОСОБА_21 , протокол допиту від 08.12.2015 року, являється сусідом ОСОБА_14 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , близько 30 років, та має сина ОСОБА_3 , який проживає з нею, але працює в м. Києві. ОСОБА_14 веде замкнутий спосіб життя, ні з ким не спілкується, на протязі 2011 2012 років нікому свої надвірні споруди і будинок в оренду не здавала, оскільки постійно проживає за вказаною адресою. За даними Городищенського відділку КП «ЧООБТІ», станом на 24.07.2012 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві особистої власності за ОСОБА_30 на підставі свідоцтва про право власності видане Городищенською державною нотаріальною конторою реєстр №2713 від 10.10.1990 року на 1/2 частину домоволодіння та договору-дарування посвідченого Городищенською державною нотаріальною конторою реєстр №2882 від 24.10.1990 року на 1/2 частину домоволодіння. Станом на 01.01.2013 року вищезазначене домоволодіння за ОСОБА_3 на праві власності, не зареєстровано. ОСОБА_31 , за даними РС Городищенського УДМС, і ОСОБА_14 одна і та ж особа.

Отже, постанова суду від 24.12.2015року про направлення кримінальної справи щодо ОСОБА_3 за ст.309 ч.1 КК України, на додаткове розслідування, є виконаною в повному обсязі. Виконання інших необхідних слідчих дії у справі, як зазначено у постанові, не здійснювалося, так як не було такої необхідності.

Що стосується посилань скаржника на те, що прокурор відмовився призначати ряд експертиз, які ставилися у клопотаннях від 24.03.2014 року, і за своїми висновками виправдовували б його, як підозрюваного за ч.1 ст.309 КК України, то це питання було вирішено на стадії апеляційного розгляду, і за ухвалами колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 27.06.2014 року, у їх призначені, відмовлено. Отже, є таким, що спростовується матеріалами кримінального провадження, та не заслуговують на увагу.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 27.06.2014р., про направлення справи на новий судовий розгляд, під час повторного розгляду справи необхідно не тільки уникнути повторення попередніх, тих які зазначені, недоліків організації і веденні судового процесу відповідно до вимог КПК України (1960року) та ретельно дослідити інші доводи, викладені в апеляції ОСОБА_3 щодо неповноти судового слідства та допустимості доказів. Також під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно дати оцінку в рішенні чи є фактичні дані, встановлені протоколом огляду місця події, належним доказом в справі і чи є сукупність інших доказів достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 .. Будь-яких вказівок щодо проведення додаткового досудового розслідування, суд апеляційної інстанції, не надавав.

З огляду на з`ясоване, та з урахуванням того, що в ході досудового розслідування не представилося можливим встановити особу, яка орендувала приміщення (літню кухню) на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 , ОСОБА_14 відмовилися давати будь-які покази, посилаючись на ст.63 Конституції України, не отримано достатніх доказів для доведеності винуватості підозрюваного ОСОБА_3 та вичерпані можливості їх отримати, при тому, що сукупність зібраних доказів не дає змоги дійти беззаперечного й однозначного висновку доведеності вчинення підозрюваним кримінального правопорушення злочину), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а усі сумніви щодо доведеності вини, за нормами ст.17 КПК України, в т.ч. і вини ОСОБА_3 , тлумачать на користь його невинуватості, прокурором 29.12.2015 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження за п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Досудове розслідування за ст.3 КПК України, визначається як стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, формою закінчення досудового розслідування, за діючим КПК, є або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, або обвинувальний акт, або клопотання про застосування примусових заходів медичного / виховного характеру, і розгляд здійснюється судом (1), чи закриття кримінального провадження слідчим, прокурором відповідно до ст.284 КПК України.

Згідно ч.3 п.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Вбачається, за змістом та за резолютивною частиною оскаржуваної постанови, що саме, за такою підставою було закрито кримінальне провадження №0000195 від 24.07.2015р., і згоди на це, діючі норми КПК, підозрюваного не потребують.

Підозрюваним, відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, є особа, якій у порядку передбаченому статтями 276 279 КПК України, повідомлено про підозру.

Досудове розслідування повинно бути, за ч.1 ст.219 КПК України, закінчено протягом одного (двох) місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку (злочину).

Відповідно до п.9 Розділу ІХ Перехідних положень КПК України, запобіжні заходи, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

За матеріали кримінального провадження №0000195 з`ясовано, що з часу внесення відомостей до ЄРДР від 24.07.2015р., скаржнику не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (проступку чи злочину), статус підозрюваного ОСОБА_3 отримав відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року, в серпні місяці 2012 року, як і обирався останньому (обвинуваченому) запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд 21.09.2012р., і в подальшому 30.01.2012р., по засудженню за вироком суду, втратив свою силу. З 28.01.2014 року, дати скасування ухвали апеляційної інстанції від 23.04.2013р., Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, будь-який запобіжний захід, в т.ч. підписка про невиїзд, ОСОБА_3 , не обирався. Крім того, зі слів скаржника, на даний час, підписка про невиїзд не діє, він працює та проживає у м. Києві, та за матеріали вбачається, що підписка про невиїзд, у свій час обиралася мешканцю АДРЕСА_1 .

Отже, доводи скаржника про те, що він не є підозрюваним, як зазначено в оскаржуваній постанові, рішення прийнято з порушенням процесуальних строків, не отримано його згоду на закриття кримінального провадження, продовжує дію раніше обраний запобіжний захід, не підтверджені в судовому засіданні.

Крім того, посилання скаржника на те, що прокурором не допитано працівників правоохоронних органів, як свідків, а саме, начальника райвідділу міліції, заступника начальника райвідділу міліції, слідчих, оперуповноважених, а також прокурорів району, та інших осіб, з метою виявлення незаконності їх дій та притягнення до кримінальної відповідальності, не стосуються кримінального провадження, рішення по якому оскаржується, і доцільність їх допиту, з метою встановлення доведеності вини скаржника у вчиненні кримінального правопорушення вирішувалося безпосередньо, під час досудового розслідування, прокурором.

Будь-яких порушень прав скаржника, у зв`язку з прийнятою прокурором постановою про закриття кримінального провадження, в т. ч., на зняття підозри, відновлення гідності, репутації, а також відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, не встановлено.

Інші доводи скарги суттєвого значення, для скасування оскаржуваної постанови, не мають, та не впливають на рішення про закриття кримінального провадження №0000195 від 24.07.2015р. за п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності людини.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, та підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом ч. ч. 4, 3 ст.17 КПК України.

Приймаючи оскаржуване процесуальне рішення, прокурором було обґрунтовано та визнано недопустимим доказом причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення огляд місця події будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , так як останнє належало матері ОСОБА_3 ОСОБА_32 , яка дозволу на його огляд не давала. Інших доказів причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, здобути немає можливості.

З огляду на наведене вище, вважаю, що прокурор приймаючи рішення, постанову про закриття кримінального провадження №0000195 від 24.07.2015р., за п.3 ч.1 ст.284 КПК України, всебічно, повно і неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, надав їм належну оцінку та забезпечив прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, з додержанням принципу верховенства права.

Вбачається, що вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.248 КПК України, і, реабілітація, для скаржника, означає, що він має право на реабілітацію, що тягне за собою зняття підозри, відновлення гідності, репутації, а також відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Не можуть бути, за нормами ч.2 ст.23 КПК України, визнані доказами відомості, о містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Законність оскаржуваної постанови, згідно п.7.1. наказу Генерального прокурора України №4 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» від 19.12.2012р., відповідно до якого, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, у якому особі повідомлено про підозру, упродовж п`яти днів направляти його керівнику органу прокуратури вищого рівня з мотивованим висновком, була предметом вивчення прокурором відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України, і за повідомленням залишена в силі.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, скарга про скасування постанови прокурора Смілянської місцевої прокуратури Городищенського відділу Черкаської області від 29.12.2015 року про закриття кримінального провадження №0000195 від 24.07.2015 року, з наведених у ній підстав, до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.376, ст. ст. 306, 307, 283, 284, 110, 2, 3, 7, 8, 9, 10, 22, 23, 24, 26, 27, ч.3 ст.392, ч.2 ст.309, п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України, -

ухвалив :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1