АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/5600/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/77/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 02 серпня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0002012 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 29 вересня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зарафшан Навоївської області, Узбекистан, росіянина, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки з покладанням на останнього обов`язків, передбачених ч.1 п.2, 3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином - 3583 гривні 96 копійок, у відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень, а всього стягнуто на користь ОСОБА_7 8583 гривні 96 копійок.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 9410 гривень.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ст.186 ч.2 КК України просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 20.06.2015 року приблизно о 22-30 год., знаходячись поблизу будинку №208 по вул. Електрометалургів у м. Нікополь Дніпропетровської області, побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка йшла сама і у нього виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої. Реалізуючі свій злочинний намір, він підійшов до ОСОБА_10 та, схопивши її за плече, бризнув у обличчя газовим балончиком «Терен-4», який носив при собі, після чого повалив на землю, застосувавши тим самим насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, подавивши тим самим супротив останньої. Після чого, у потерпілої ОСОБА_10 відкрито умисно з корисливих мотивів, вирвавши з рук, заволодів мобільним телефоном «Samsung GT-S5250", вартістю 1250 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 25 грн., після чого ОСОБА_6 почав перевіряти вуха потерпілої. Злякавшись, що ОСОБА_6 може пошкодити їй вуха, потерпіла зняла золоті сережки, 585 проби вагою 3 гр. вартістю 1425 грн., та передала їх ОСОБА_6 , тим самим ОСОБА_6 , умисно відкрито з корисливих мотивів заволодів вказаними речами, чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 2710 грн.

Крім того ОСОБА_6 21.06.2015 року приблизно о 05-00 год., знаходячись поблизу магазину «Вероніка» по вул. Шевченко, 91 у м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачив потерпілу ОСОБА_11 , яка йшла сама, і в нього виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої. Реалізуючі свій злочинний намір, він підійшов до ОСОБА_11 та, схопивши її руками за плечі, повалив на землю, після чого бризнув у обличчя газовим балончиком «Терен-4», який носив при собі, застосувавши тим самим насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, подавивши тим самим супротив останньої. Після чого, зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_11 , відкрито умисно повторно з корисливих мотивів заволодів золотим ланцюжком, 585 проби вагою 7,66 гр. вартістю 4000 грн., золотим кулон у вигляді риби, 585 проби вагою 0,92 гр. вартістю 800 грн., золотим кулоном у вигляді ромба, вагою 1 гр. вартістю 700 грн., які належать потерпілій ОСОБА_12 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 5500 грн.

Крім того ОСОБА_6 04.07.2015 року приблизно о 00-40 год., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , де побачив потерпілу ОСОБА_7 , яка йшла сама та в нього виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої. Реалізуючі свій злочинний намір, він підійшов до ОСОБА_7 та схопивши за ремінь сумки, почав тягнути на себе, після чого бризнув у обличчя газовим балончиком «Терен-4», який носив при собі, застосувавши тим самим насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, подавивши тим самим супротив останньої. Після чого, зірвавши з вуха потерпілої ОСОБА_7 , відкрито повторно умисно з корисливих мотивів заволодів срібною сережкою вартістю 200 грн. та з плеча вирвав і заволодів сумкою вартістю 250 грн., в якій знаходився мобільний телефон «LG-G3S», вартістю 3333,96 грн., які належать потерпілій ОСОБА_7 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 3783,96 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, перший заступник прокурора Дніпропетровської області, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, як наявність родини та утримання неповнолітньої дитини, так як у матеріалах провадження свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження відсутні. Крім того, ОСОБА_6 визнано винним за скоєння злочинів передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна, поєднанні з насильством, які не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілих. Судом не прийнято до уваги, що потерпілими є жінки, які не мали можливості здійснити опір обвинуваченому. Також, одна із потерпілих є неповнолітньою, вона дуже злякалась, в зв`язку з чим вимушена була в подальшому проходити курс психотерапії. Прокурор вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому як його щире каяття. Такі висновки суду першої інстанції вочевидь засновані лише на показаннях обвинуваченого у судовому засіданні про те, що він винним себе визнав у повному обсязі, при цьому судом належним чином не було враховано скоєння ОСОБА_6 трьох епізодів грабежів відносно жінок, схильність останнього до вчинення нових злочинів, а також відсутність жалю з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію, що склалася. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні не міг пояснити причину вчинення трьох епізодів корисливих злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства. Не врахував суд першої інстанції і той факт, що ОСОБА_6 ніде не працює, засобів для існування не має, вочевидь свої побутові матеріальні проблеми вирішує шляхом скоєння корисливих злочинів проти жінок, у тому числі і неповнолітніх.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як видно з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинувачену, потерпілих і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення загальних засад призначення покарання, згідно п.1 ч.1 ст.65 КК України.

Як передбачено ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Згідно положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Між тим, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання та не навів переконливих мотивів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.
Так, суд в достатній мірі не врахував тяжкість та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, той факт, що потерпілими від дій ОСОБА_6 є виключно жінки, які є фізично слабкіші за обвинуваченого та не мали можливості здійснити йому опір. Крім того, одна із потерпілих ОСОБА_10 , є неповнолітньою особою.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляції прокурора з приводу того, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, як родина та утримання неповнолітньої дитини, оскільки вказаний факт жодним чином не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження дитини.
Одночасно, колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора з приводу того, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому як його щире каяття, оскільки згідно вироку суду обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом було визнано лише визнання ним вини та часткове відшкодування шкоди (том 2 а.кп.45).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не є достатніми і необхідними для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості.
При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. Обставини, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Пом`якшуючими обставинами, відповідно ст.68 КК України, колегія суддів визнає повне визнання вини обвинуваченим та часткове відшкодування шкоди потерпілим.

Також, при призначенні покарання, колегія суддів враховує той факт, що всі злочини обвинувачений ОСОБА_6 вчинив щодо жінок, які не мали можливості захиститись від його дій. Одна із потерпілих є неповнолітньою. Злочини обвинувачений вчиняв із застосуванням газового балончику «Терен-4», а золоті прикраси зривав з потерпілих, тим самим застосовуючи до них насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Крім того, колегія суддів бере до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно (том 1 а.кп.44), раніше не судимий (том 1 а.кп.141), у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра під наглядом не перебував і не перебуває (том 1 а.кп.142, 143), офіційно не працює (том 1 а.кп.144).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст.75, 76 КК України або ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 29 вересня 2015 року скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської областізадовольнити частково.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 29 вересня 2015 рокув частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обиралася.
Початок строк відбування покарання рахувати з дня його затримання, тобто з моменту виконання вироку.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.376 п.6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення вироку, а обвинуваченим у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4