УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01.09.2016 року представник ТОВ «КУА «Будівельні проекти» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м. та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м. у м.Києві, які на праві приватної власності належать ТОВ «КУА «Будівельні проекти».

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, було накладено арешт на майно ТОВ «КУА «Будівельні проекти», а саме вказані квартири. Разом з тим, сторона заявника вважає, що арешт на майно ТОВ «КУА «Будівельні проекти» накладено необґрунтовано, оскільки відсутні докази причетності ТОВ «КУА «Будівельні проекти» до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а також, що квартири не є об`єктом злочинного посягання та предметом кримінального правопорушення.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, однак через канцелярію суду подав заяву про залишення клопотання про скасування арешту майна без розгляду.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечила, а також зазначила, що арешт накладено обґрунтовано та в подальшому застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження потреба не відпала.

Вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, врахувавши пояснення слідчого, вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Шевченківським управлінням поліції ГУНП у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.03.2016 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м. в м.Києві, які на праві приватної власності належать ТОВ «КУА «Будівельні проекти».

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення вказаного арешту було те, що нерухоме майно є об`єктом злочинного посягання та предметом кримінального правопорушення, в зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту.

Крім того, слідчим суддею враховано, що представником заявника через канцелярію суду подано заяву про залишення клопотання про скасування арешту майна без розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що представником заявника у клопотанні не доведено, а слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» в задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 березня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003389 від 16.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: