Ухвала іменем україни 6 жовтня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 7 липня 2015 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:
ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Також йому було роз`яснено, що в разі неусунення цих недоліків в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
Оскільки в установлений строк засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, а нової касаційної скарги на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від нього не надходило, тому ухвалою ВССУ від 10 березня 2016 року його касаційну скаргу було повернуто разом з доданими до неї матеріалами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.
Ухвалою ВССУ від 19 травня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 повернуто у зв`язку з тим, що вона подана поза межами строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою засудженого не знайшов підстав для його поновлення.
12 липня 2016 року засуджений ОСОБА_4 вкотре звернувся до

Справа № 5-7112 ск 15 Доповідач у касаційній інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч. 3 ст. 429 КПК

ВССУ з касаційною скаргою (згідно з відміткою поштового відділення на конверті), тобто після закінчення строку на касаційне оскарження. Разом з тим, засуджений знову подав клопотання про поновлення цього строку, в якому він посилається на те, що 30 листопада 2015 року та 7 січня 2016 року направляв на адресу касаційного суду свою касаційну скаргу з доповненнями для усунення недоліків, зазначених в ухвалі ВССУ від 15 грудня 2015 року, проте він не може пояснити чому ця кореспонденція не надійшла до суду. Перевіривши доводи засудженого в частині поновлення строку касаційного оскарження судових рішень, колегія суддів задовольнила клопотання та поновила йому цей строк.
У зв`язку з тим, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 й цього разу не відповідала вимогам процесуального закону, ухвалою ВССУ від 22 липня 2016 року її знову було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
6 вересня 2016 року на адресу касаційного суду від засудженого ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, а 20 вересня 2016 року доповнення до неї, в яких засуджений знову просить скасувати лише постановлений щодо нього вирок місцевого суду, за умови, що він переглядався в апеляційному порядку й ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без зміни.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.

Так, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність як на підстави для скасування вироку місцевого суду, не наводить належного обґрунтування зазначених позицій з огляду на положення статей 412, 413 КПК України. При цьому, засуджений ОСОБА_4 фактично просить суд касаційної інстанції провести переоцінку доказів кримінального провадження за його обвинуваченням та порушує питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, оскільки її прохальна частина суперечить змісту ст. 436 КПКУкраїни, адже суд касаційної інстанції не може одночасно скасувати вирок місцевого суду й призначити новий розгляд у суді першої та апеляційної інстанції, а також направити кримінальне провадження до будь-якого іншого суду Харківської області.
З урахуванням наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки своїх попередніх касаційних скарг, які зазначені в ухвалах ВССУ від 15 грудня 2015 року, 19 травня та 22 липня 2016 року, у зв`язку з чим ця скарга підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 7 липня 2015 року щодо нього разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3