Справа № 573/946/16-к
Номер провадження 1-кп/573/76/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28 липня 2015 року за №0000440, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Суми, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, неодруженого, не працюючого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інваліда, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,,

ВСТАНОВИВ:
27 липня 2015 року близько 13 години 50 хвилин співробітники Білопільського районного відділу УМВС України в Сумській області - старшина обслуговуваного персоналу та охорони, прапорщик міліції ОСОБА_5 та старший оперуповноважений сектору карного розшуку, майор міліції ОСОБА_6 , перебуваючи у форменому одязі працівників міліції на чергуванні в складі слідчо-оперативної групи, за вказівкою оперативного чергового Білопільського районного відділу УМВС України в Сумській області здійснили виїзд за заявою в. о. директора Куянівського торгово-комунального підприємства ОСОБА_7 про скоєння крадіжки залізобетонних шпал, на території с. Куянівка Білопільського району Сумської області.

У ході перевірки за вищевказаною заявою працівниками міліції було встановлено, що до скоєння крадіжки шпал може бути причетний мешканець с. Куянівка Білопільського району Сумської області, ОСОБА_4 .

Цього ж дня, тобто 27 липня 2015 року близько 14 години 40 хвилин слідчо-оперативна група разом із заявницею ОСОБА_7 прибула на АДРЕСА_1 , де поблизу домогосподарства АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_4 , виявила викрадені шпали.

В цей час, ОСОБА_4 , підійшов до міліціонерів на відстань близько 15 м і почав виражатись в їх бік нецензурною лайкою. Коли ж старший оперуповноважений ОСОБА_6 та старшина ОСОБА_5 , виконуючи свої службові обов`язки в складі слідчо-оперативної групи, підійшли до ОСОБА_4 , останній відразу ж наніс ОСОБА_5 удар правою рукою в область лівого плеча та лівою рукою схопив його за формену сорочку, надірвавши, таким чином, шеврон. З метою знешкодження загрози своєму здоров`ю та припинення протиправних дій ОСОБА_4 , старшина ОСОБА_5 став намагатися схопити та завести за спину ліву руку останнього, а старший оперуповноважений ОСОБА_6 - за праву руку. Однак, ОСОБА_4 зумів вирватися, після чого знову умисно наніс старшині ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область правого плеча ОСОБА_5 та, зробивши декілька кроків у бік, щоб відбігти, упав на землю. Перебуваючи на землі в сидячому положенні, ОСОБА_4 продовжував намагатися нанести працівникам міліції удари ногами. Незважаючи на це, останнім вдалось підняти його та поставити на ноги. Однак, ОСОБА_4 , не зупиняючись на скоєному та продовжуючи свої умисні протиправні дії, наніс ще біля 5 ударів ногами старшому оперуповноваженому ОСОБА_6 в район правої гомілки та схопив його за формену сорочку, після чого навалився на останнього всім тілом, внаслідок чого ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 впали на землю.

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді: синців в ділянці правого та лівого плеча, саден на правому передпліччі, що відносяться до категорії легких.

Крім того, своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді: подряпин на правому ліктевому суглобі, на правому плечі та правому передпліччі, саден у ділянці правої гомілки, синця правої гомілки, що відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій і бажав їх настання, тобто діяв із прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам справи, зокрема підтвердив, що 27 липня 2015 року близько 15 години спричинив співробітникам міліції, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які виконуючи свої службові обов`язки прибули на вул. Піонерську в с. Куянівка Білопільського району, тілесні ушкодження. Зокрема, наніс ОСОБА_5 приблизно два удари в область лівого та правого плеча. Крім того, схопивши останнього за формену сорочку, надірвав шеврон. Упавши на землю, він продовжував намагатися нанести працівникам міліції удари ногами, але останні підняли його та поставити на ноги. Однак, він наніс ще приблизно п`ять ударів ногами ОСОБА_6 в район правої гомілки, потім схопив останнього за формену сорочку, навалився всім тілом, внаслідок чого вони разом впали на землю.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними вище умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує наступне.

Ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює.

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків потерпілим.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК може мати місце лише за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

В абз. 4 п. 4.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 2 листопада 2004 року N15-рп/2004 зазначено, що правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Таким чином, з огляду на зазначені вище положення вимог діючого законодавства, враховуючи сукупність вищевикладених обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди, а також те, що останні у свою чергу не наполягають на суворому покаранні обвинуваченого, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде інше, більш м`яке покарання, ніж встановлене санкцією статті, призначене на підставі ст. 69 КК України, у виді штрафу.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази: формені брюки та сорочку ОСОБА_6 , формені брюки та сорочку ОСОБА_5 , які перебувають в камері зберігання речових доказів Білопільського відділення поліції (м. Білопілля) Сумського відділу поліції ГУ НП в Сумській області, повернути потерпілим.

Під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 НМДГ, у сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: формені брюки та сорочки повернути ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: