АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/698/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 125 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження №007384 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обнінськк, Калужської області, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 та 2010 року народження, працюючого головним інженером ТОВ «Автоком», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року ОСОБА_11 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 180 /сто вісімдесят/ годин.

Як встановлено судом першої інстанції, 17 липня 2014 року, о 16 годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_11 , приїхав на автомобілі марки «NissanPrimaStar» д.н.з. НОМЕР_1 на автомобільну парковку за адресою: м. Київ, вул. Ґонти, 1, разом зі своїми малолітніми дітьми - донькою ОСОБА_12 та сином ОСОБА_13 . Вийшовши з салону автомобіля, ОСОБА_11 побачив біля авто свою дружину потерпілу ОСОБА_8 , яка, відчинивши двері зазначеного автомобіля, витягнула звідти свого сина ОСОБА_13 . В цей момент до неї підійшов чоловік ОСОБА_14 , після чого між ними виник словесний конфлікт, під час якого у останнього у виник злочинний умисел на несення тілесних ушкоджень дружині потерпілій ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_11 штовхнув потерпілу ОСОБА_8 обома руками в живіт, від чого вона вдарилась лівим передпліччям об колесо зазначеного автомобіля та впала на металевий паркан позаду себе. Вдарившись об колесо автомобіля, потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження в області лівого передпліччя. Після цього обвинувачений ОСОБА_15 ударив дружину-потерпілу ОСОБА_8 правою рукою в область ребер з правого боку тулуба, чим заподіяв останній легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №1950 від 18 липня 2014 року у потерпілої ОСОБА_8 виявлено: синці - по переднє внутрішній поверхні лівого плеча в середині третині /шість/, в проекції правої реберної дуги по переднє - пахвовій лінії. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом /предметами/, могли утворитись 17 липня 2014 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень /за критерієм тривалості розладу здоров`я/.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , посилаючись на недоведеність наявності в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на протиріччя в показаннях потерпілої ОСОБА_8 , наданих нею безпосередньо після заяви про кримінальне правопорушення та під час судового розгляду щодо обставин і механізму отримання тілесних ушкоджень. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 ґрунтується на припущеннях органу досудового розслідування. Вважає, що висновки суду покладені в основу обвинувального вироку щодо механізму нанесення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_11 не узгоджуються з висновком експерта №1950 від 18 липня 2014 року та відеозаписом камери спостереження події вчинення інкримінованого останньому кримінального правопорушення. Так, у вказаному висновку експерта взагалі відсутній опис механізму утворення у потерпілої тілесних ушкоджень, а під час огляду диска з відеозаписом події від 17 липня 2014 року, на думку захисника, неможливо визначити які удари і куди обвинувачений ОСОБА_11 наносив потерпілій ОСОБА_8 і видно лише штовханину між ними. Крім того, з відеозапису не видно чи ударялась потерпіла ОСОБА_8 об колесо автомобіля чи ні, неможливо визначити послідовність дій кожного з учасників події та чи можливий варіант отримання останньою тілесних ушкоджень по необережності.

Також зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено час вчинення кримінального правопорушення о 16 годині 40 хвилин, оскільки згідно відеозапису вказані події відбувалися з 16 години 30 хвилин по 16 годину 33 хвилини 17 липня 2014 року. Висновок суду викладений у вироку щодо неодноразового вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 аналогічних протиправних дій, рішення за якими ще не прийнято, не підтверджується матеріалами справи і взятий зі слів самої потерпілої.
Тому вважає, що під час судового розгляду потерпілою та стороною обвинувачення не було надано доказів які б вказували на наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 прямого умислу на нанесення останній легких тілесних ушкоджень.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляційні скарги подані не були.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги останнього, які підтримали доводи викладені в ній та просили її задовольнити, пояснення прокурора та потерпілої ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну і обґрунтовану оцінку.
Зокрема вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_16 охоронця ТОВ «Автоком», даними, що містяться у висновку експерта №1950 від 18 липня 2014 року та на CD-диску з камер відеоспостережень на стоянці по вул. Гонти, 1 в м. Києві від 17 липня 2014 року.
Зазначені докази докладно викладені у вироку суду першої інстанції, оцінені в сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 з приводу того, що потерпіла ОСОБА_8 могла отримати тілесні ушкодження з необережності і обвинувачений ОСОБА_11 не наносив останній будь-яких ударів спростовуються наступними доказами.

Так, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_11 і потерпілої ОСОБА_8 17 липня 2014 року між ними дійсно був конфлікт на території автомобільної стоянки за адресою: м. Київ, вул. Гонти, 1, а саме біля автомобіля «NissanPrima Star» д.н.з. НОМЕР_1 .

Обвинувачений ОСОБА_11 суду показав, що за обставин викладених у вироку, він разом зі своїми малолітніми дітьми, донькою ОСОБА_12 та сином ОСОБА_13 приїхав на автомобільну паркову біля своєї роботи. Вийшовши з салону автомобіля, він побачив біля авто свою дружину ОСОБА_8 , яка відчинивши двері зазначеного автомобіля та витягнула свого сина ОСОБА_13 з салону. В цей момент він до неї підійшов, забрав дитину та посадив назад в салон автомобіля, а ОСОБА_8 накинулася на нього, роздряпала йому обличчя, порвала футболку та почала кричати, що їй потрібна допомога. Він допускає, що під час їх конфлікту з дружиною, можливо захищаючись, він міг по необережності нанести якісь ушкодження останній. В цей час з будки охоронця, вийшов охоронець, який відтягнув ОСОБА_8 від нього, а він сів до свого автомобіля та поїхав по своїм справам. Стверджує, що не наносив ОСОБА_8 умисних тілесних ушкоджень, та під час сварки ОСОБА_8 не вдарялась о колесо автомобіля.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 показала, що з обвинуваченим ОСОБА_11 вони перебували у шлюбі з 2006 року та мають двоє спільних малолітніх дітей. У квітні 2014 року вона повідомила обвинуваченому, що має намір розірвати з ним шлюб, так як жити з ним у подальшому морально важко. Вона винайняла собі квартиру, а діти залишилися проживати з чоловіком. Вона навідувала дітей та намагалася допомагати їм, але ОСОБА_11 не дозволяв їй бачитися з дітьми. Забирав дітей з собою на роботу і вони чекали його в автомобілі. На момент конфлікту, а саме 17 липня 2014 року, вони з обвинуваченим ще перебували в офіційному шлюбі та вона приїхала до нього на роботу, чекала його. Коли ОСОБА_11 приїхав на своєму автомобілі на стоянку, вона підійшла до авто та відчинила двері на що останній почав бити її кулаком в ліву сторону, забрав гроші та ключі від квартири, а діти в цей момент стояли поруч. Свідком конфлікту був охоронець автомобільної стоянки, який розборонив їх. На наступний день вона поїхала знімати побої та проходила судову медичну експертизу. На даний час з обвинуваченим розлучена, але проживає разом в одній квартирі і він їй погрожує, однак пробачення не просить.
Аналогічні показання щодо обставин нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, потерпіла ОСОБА_8 надавала і в суді першої інстанції.

Згідно відеозапису за 17.07.2014 року в період часу з 16 години 09 хвилин 59 секунд по 17 годину 10 хвилин 52 секунди з камери відеоспостереження, яку встановлено на парковці, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гонти, 1, вбачається, що о 16 годині 29 хвилин 50 секунд відеозапису до паркану встановленому на парковці за адресою: м. Київ, вул. Гонти, 1, паркується автомобіль чорного кольору. В подальшому до зазначеного автомобіля наближається ОСОБА_8 , а до неї підходить ОСОБА_11 та штовхає її в напрямку щита прикріпленого на паркані. Після чого силует ОСОБА_8 падає між правим колесом автомобіля та щитом прикріпленим на паркані. За нею опускається силует ОСОБА_11 . В цей час до місця знаходження ОСОБА_8 та ОСОБА_11 прямує охоронець ОСОБА_16 , який вийшов з будки охоронця на парковці. Із-за щита з`являється силует голови та верхньої частини тулуба ОСОБА_11 . Нахил та поворот голови, вказує на те, що він дивиться вниз. Охоронець ОСОБА_16 притримує ОСОБА_11 , нахил та поворот голови якого вказує на те, що він дивиться вниз, та робить рух згори вниз та удар вниз правою рукою. Під щитом з`являється силует ОСОБА_8 , яка падає під нього. Потім з`являється силует ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_11 робить рух в бік ОСОБА_8 та штовхає її до щита. Після цього силует ОСОБА_8 знову зникає за щитом. В цей час охоронець ОСОБА_17 намагається утримати ОСОБА_11 та за щитом знову з`являється силует ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_11 , долаючи опір охоронця ОСОБА_17 який його тримає, хапає річ в руках ОСОБА_8 та намагається вирвати її, штовхаючи її в бік будки охоронця. В цей час охоронець ОСОБА_17 намагається утримати ОСОБА_11 /а.с.155/
Вказаний диск оглянутий судом та відеозаписи, які містяться на ньому, також продемонстровані безпосередньо в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно довисновку експерта №1950 від 18.07.2014 року у ОСОБА_8 виявлено: синці - по переднє внутрішній поверхні лівого плеча в середині третині /шість/, в проекції правої реберної дуги по переднє-пахвовій лінії. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом /предметами/, могли утворитись 17.07.2014 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень /за критерієм тривалості розладу здоров`я/. /а.с.147-148/

Показання потерпілої ОСОБА_8 повністю узгоджуються з відеозаписом камер відеоспостережень на парковці по АДРЕСА_2 , яким зафіксовано о 16 годині 29 хвилин по 16 годину 33 хвилини 17 липня 2014 року обставини вчиненого кримінального правопорушення, дослідженому безпосередньо в судовому засіданні апеляційної інстанції. А також з показаннями свідка ОСОБА_17 , який вказав на факт штовханини між обвинуваченим і потерпілою, та зазначив, що він розтягував їх, внаслідок чого конфлікт був припинений, але при цьому не зміг зазначити яким чином наносились удари.

Таким чином, судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, а версія обвинуваченого щодо необережного нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 не знайшла свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у висновку експерта механізму нанесення обвинуваченим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 не спростовують факт вчинення ним протиправних дій відносно останньої та наявності у неї легких тілесних ушкоджень, а тому не заслуговують на увагу.

Неузгодженість встановленого судом першої інстанції часу вчинення кримінального правопорушення з даними відеозапису події на кілька хвилин, на що вказує в апеляції захисник, не впливає на обгрунтованість прийнятого судом рішення та встановлених фактичних обставин справи, оскільки сторони кримінального провадження не заперечують самої події виниклого між ними конфлікту саме в цей день, 17.07.2014 року після 16 години.

Що стосується доводів захисника про те, що висновок суду першої інстанції щодо неодноразового вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 аналогічних протиправних дій, рішення за якими ще не прийнято, є незаконним і не підтверджується матеріалами справи, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що дані обставини зазначені судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 та ґрунтуються на наданій потерпілою інформації про неодноразові звернення до правоохоронних органів /а.с.51-52/.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальної справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4