Категорія:ч. 1 ст. 115 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000345 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:

- вироком Луцького міського суду Волинської області від 27.12.1996 року за ч. 2 ст. 141 КК України (в ред. 1960 р.) на 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 43 КК України ( в редакції 1960 року) приєднано покарання по вироку Городоцького районного суду Львівської області від 27.06.1995року, до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 19.10.1998 року звільнений умовно-достроково на 2 роки 3 місяці 16 днів;

- вироком Луцького міського суду Волинської області від 20.09.1999 року за ч. 3 ст. 140, ст. 208, 42, 43 КК України (в ред. 1960 р.) на 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, 08.06.2004 року звільнений по відбуттю покарання;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2005 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.06.2005 року за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст.70, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 09.07.2007 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 22 дні;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2008 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі, 05.11.2013 року звільнений по відбуттю покарання.

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необгрунтованість вироку суду першої інстанції, невідповідність висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначає, що при ухваленні вироку судом невірно викладено показання свідків та не взято до уваги поведінку потерпілого, який сам був ініціатором конфлікту та погрожував ножем усім присутнім. Судом допущено суперечності у вироку з приводу наявності реальної загрози його життю і здоров`ю зі сторони потерпілого при обставинах події злочину, роблячи спочатку висновок, що така загроза відсутня, при цьому, враховуючи агресивну поведінку потерпілого. Просить врахувати, що удар ножем ОСОБА_10 він наніс захищаючись, не маючи умислу завдавати йому шкоди, а після того, що трапилось, викликав швидку та надавав допомогу останньому. Просить вирок суду скасувати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що вирок суду є незаконний і необгрунтований та ухвалений з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Посилається на те, що показання свідків у вироку не відповідають об`єктивно з`ясованим обставинам. При цьому, у вироку ці показання свідків суд виклав з обвинувальним ухилом, що не відповідає дійсності. Зазначає, що ОСОБА_6 діяв в межах необхідної оборони та не мав умислу позбавляти життя ОСОБА_10 , що підтверджується поведінкою ОСОБА_11 , який після нанесення удару викликав швидку та надавав допомогу потерпілому. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній утримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 28.06.2014 року.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 , визнаний винуватим у тому, що він 28 червня 2014 року, приблизно о 18:00 год., у стані алкогольного сп`яніння, на березі водойми неподалік домогосподарства по АДРЕСА_2 під час сварки з ОСОБА_10 , бажаючи умисно протиправно заподіяти йому смерть, взяв кухонний ніж та наніс один удар в праву ділянку грудей, умисно вбив останнього.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11 березня 2015 року було перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1ст. 118 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 березня 2015 року і призначено новий розгляд в апеляційному суді.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які свої апеляції підтримали, доводи потерпілого і прокурора про безпідставність скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та провівши частково судове слідство, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню .

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини події кримінального правопорушення, його висновок про те, що саме від нанесеного удару ножем ОСОБА_6 в праву ділянку грудей наступила смерть потерпілого ОСОБА_10 відповідає зібраним у справі доказам.

Твердження обвинуваченого і захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки постановлений з порушенням норм матеріального і процесуального права та те, що ОСОБА_6 діяв у межах необхідної оборони, захищаючись від нападу потерпілого, є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими в кримінальному провадженні доказами.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанці, ОСОБА_6 і потерпілий ОСОБА_10 28 червня 2014 року, приблизно о 18 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння відпочивали разом на березі водойми в с.Воротнів Луцького району. Між ними виникла раптово сварка із-за того, що ОСОБА_10 випадково ударив вудкою по голові неповнолітню ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_10 пішов до місця де він рибалив, взяв ніж та почав наближатися до ОСОБА_6 , який сидів та різав овочі. ОСОБА_6 піднявся взяв кухонний ніж та наніс удар у грудну клітку ОСОБА_10 .

Ці обставини підтвердив свідок ОСОБА_13 в суді першої та апеляційної інстанції, показавши, що коли вони всі відпочивали на березі водойми в с. Воротнів Луцького району, ОСОБА_10 випадково зачепив вудкою ОСОБА_12 із-за чого між ними почався конфлікт. ОСОБА_6 вирішив заступитись за ОСОБА_12 , тому між обвинуваченим і ОСОБА_10 виникла сварка. Під час конфлікту ОСОБА_10 пішов до місця де рибалив, взяв ніж із синьою ручкою та ішов до ОСОБА_6 . В цей час ОСОБА_6 взяв кухонного ножа яким різав овочі, а коли ОСОБА_10 наблизився до нього, щоб нанести удар, ударив кухонним ножем у груди ОСОБА_10 ..

Аналогічні показання свідок ОСОБА_13 давав під час проведення з ним слідчого експерименту, стверджуючи, що коли ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_6 щоб нанести удар, обвинувачений відбив руку потерпілого та наніс удар кухонним ножем у груди ОСОБА_10 ( м.к.п. а.с. 31- 33).

Свідок ОСОБА_13 також підтвердив, що ОСОБА_10 з ножем до ОСОБА_6 наближався лише один раз.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи на трупі ОСОБА_10 виявлено колото-різану рану грудної клітки справа, що проникає в грудну порожнину з ушкодженням верхньої долі правої легені та гемопневматораксом. Дане тілесне ушкодження належить до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку викликало смерть потерпілого. Виявлена колото-різана рана утворилася від дії плаского залізомісткого предмету клинка ножа з лезом і обушком (м.к.п. а.с. 22-27).

Про те, що ОСОБА_6 відбив руку з ножем потерпілого, а тоді наніс удар в грудну клітку ОСОБА_10 підтвердив обвинувачений в апеляційному суді.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №620 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран у ОСОБА_6 не виявлено (м.к.п.а.с. 42).

Не було нанесено ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень і іншим особам, які знаходилися під час цього конфлікту, що підтвердили у суді свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 .

Наведені докази свідчать, що ОСОБА_6 у момент застосування ножа не перебував у стані необхідної оборони та не перевищував її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілого вже не існувало суспільно-небезпечного посягання на життя і здоров`я обвинуваченого чи інших осіб, які там знаходилися, оскільки ОСОБА_6 відбив руку з ножем ОСОБА_10 та після того наніс удар кухонним ножем потерпілому у життєво важливий орган грудну клітку.

Вищенаведеними доказами також спростовуються твердження ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_10 тричі замахувався на нього ножем щоб нанести удар.

Безпідставними є також доводи апелянтів про те, що суд не взяв до уваги притягнення ОСОБА_10 у 2009 році до кримінальної відповідальності за нанесення ним ножем тяжких тілесних ушкоджень хлопцеві, який був госпіталізований у лікарню і довготривало лікувався, оскільки даний факт будь-якого відношення до цього кримінального провадження немає.

Крім того, потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_17 підтвердили, що потерпілий був неконфліктний, спокійний, спиртним не зловживав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при кваліфікації дій ОСОБА_6 судом було неправильно застосовано кримінальний закон.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2 для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: а саме при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Засуджуючи ОСОБА_6 за умисне вбивство, суд першої інстанції виходив із того, що удар потерпілому був нанесений ножем у життєво важливий орган грудну клітку.

Разом з тим, судом не було враховано поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а саме, що ОСОБА_10 і обвинувачений ОСОБА_6 познайомилися лише 28 червня 2014 року, перед поїздкою на водойму. До цього знайомі не були і в спорі не перебували, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 та показаннями самого обвинуваченого

ОСОБА_6 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді стверджував, що він не бажав смерті потерпілому та після нанесення удару ножем ОСОБА_10 викликав швидку і надавав допомогу останньому, прикладаючи до рани намочену у воді кофту за вказівкою з швидкої допомоги.

Ці обставини підтвердили у суді свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_13 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 під час нанесення удару ножем потерпілому усвідомлював, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але умислу на вбивство ОСОБА_10 не мав, виходячи із стосунків, які передували події та поведінки обвинуваченого після заподіяння ним удару.

Тому дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого з призначенням покарання у межах санкції вказаної статті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції на що вказують апелянти, апеляційним судом не встановлено.

Під час призначення покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини. Судом враховано, що злочин, який скоїв обвинувачений, відноситься до категорії тяжких, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини судимість за які не знята і непогашена, даний злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, за місцем останнього відбування покарання характеризується негативно, а також враховано те, що останній має незадовільний стан здоров`я.

Беручи до уваги вищенаведене апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а покарання слід призначити у виді позбавлення волі. Таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З наведених підстав, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають до часткового задоволення.

Крім того, 26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» яким внесено зміни до ст. 72 КК України відповідно до якої строк попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Тому, апеляційний суд за клопотанням ОСОБА_6 приводить вирок суду першої інстанції у відповідність до вимог вказаного Закону і зараховує обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 28 червня 2014 року по 11 березня 2015 року включно та з 07 лютого 2016 року по 02 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 червня 2014 року по 11 березня 2015 року включно та з 07 лютого 2016 року по 02 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді