№ 207/2780/15-к
№ 1-кп/207/66/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпродзержинську кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українки, громадянки України, має вищу освіту, заміжньої, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2014 року, приблизно о 17 годині 37 хвилин - у темний час доби, за умови включеного міського електроосвітлення, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Форд С- Макс Тренд» н.з. НОМЕР_1 , що належить її чоловіку ОСОБА_11 на праві приватної власності, здійснювала рух по проспекту Ювілейному в м.Дніпродзержинську, по автодорозі, що має по дві смуги в кожному напрямку, розділені горизонтальною білою суцільною дорожньою розміткою. При русі в районі зупинки громадського транспорту «Будівельників» та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому здійснювали рух пішоходи, ОСОБА_8 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, повинна була зменшити швидкість руху, а при необхідності зупинитись, щоб пропустити пішоходів.

Тобто, водієві ОСОБА_8 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 18.1 «Правил дорожнього руху» України, які свідчать: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та вимогами п.12.1 «Правил дорожнього руху» України, які свідчать: «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Однак, в порушення вимог вищевказаних пунктів даних «Правил ...», ОСОБА_8 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, при необмеженій видимості і оглядовості, здійснюючи рух по мокрому дорожньому покриттю проспекту Ювілейного в м. Дніпродзержинську та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не врахувала негативний стан дорожнього покриття, проявляючи злочинну самовпевненість, швидкість свого руху не знизила, заходи гальмування своєчасно не застосувала, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який, перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 .

В результаті даної ДТП, пішоходу ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 212-Е від 05.03.2015 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої лонної та сідаліщної кісток; синці на обличчі - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.

Згідно висновку комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та авто технічної експертизи №1860/2053/2054 від 26.05.2015 року дії водія автомобілю «Форд С-Макс Тренд» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.18.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тілесних пошкоджень середньої тяжкості, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 18.1 та п.12.1 «Правил дорожнього руху» України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину не визнала та пояснила, що 13.12.2014р. приблизно о 17-30 годин вечора вона їхала на автомобілі «Форд С- Макс Тренд» н.з. НОМЕР_1 , що належить її чоловіку ОСОБА_11 по проспекту Ювілейному в м.Дніпродзержинську зі сторони вул.Чапаєва в напрямку центра міста, по автодорозі, що має по дві смуги в кожному напрямку. При русі в районі зупинки громадського транспорту «Будівельників» вона їхала по лівій смузі дороги свого напрямку, так як по правій смузі для руху рухався автобус. При вказаному русі вона бачила пішохода, який перетинав проїзну частину дороги зліва направо по ходу її автомобіля. Пропускаючи потерпілого на пішохідному переході, вона зупинилась на мить, а потім поїхала далі. Але в цей час автобус, який перебував праворуч від неї на зупинці, увімкнув світло фар і потерпілий відсахнувсяназад та впав на її автомобіль. Вм`ятина від цього досі є збоку на крилі її автомобіля. Після того, як потерпілий так би мовити присів на її автомобіль, він відсахнувсявід її машини, зробив кілька кроків в напрямку тротуару та впав. Після цього вона зупинилась та викликала швидку допомогу та працівників ДАІ. Спочатку приїхав автомобіль швидкої допомоги, потерпілого забрали та увезли в лікарню. Коли його вже увозили, приїхали працівники ДАІ, вони складали якісь документи, але їй підписувати нічого не давали. Потім вона разом з чоловіком поїхали до лікарні, так як хотіла дізнатися, що з потерпілим. Коли вони приїхали в лікарню, потерпілий на той час вже знаходився в приймальному відділенні. Вона з чоловіком сиділи в коридорі, а працівники ДАІ зайшли в лікарський кабінет. Коли вони вийшли звідти, то сказали, що потерпілий ніяких претензій до неї не має і працівники ДАІ показали їй заяву від потерпілого про те, що той не має до неї жодних претензій. Десь об 11 годині вечора її чоловік знов поїхав до лікарні, але на той час потерпілий вже знаходився в реанімації. Її чоловік залишив лікарям на лікування ОСОБА_6 700, 00грн. Також обвинувачена пояснила, що вона проживає з чоловіком та дворічною донькою. Разом з ними також мешкає мати її чоловіка, яка є лежачою хворою та брат, який є інвалідом другої групи. Тому просила не позбавляти її права керування транспортним засобом, так як даний транспортний засіб використовується нею для поїздок в лікарню з дитиною та іншими членами їх родини. Також обвинувачена у судовому засіданні щиро просила вибачення у потерпілого, шкодувала, що так трапилось.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена та доведена у повному обсязі дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 13.12.2014 року йому необхідно було забрати онука, який мешкає в м.Дніпродзержинську по вул. 8-го Березня. По дорозі за онуком йому було необхідно перейти проїзну частину дороги по проспекту Ювілейному. Приблизно о 17-30 годин він в районі зупинки «Будівельників» по нерегульованому пішохідному переходу почав переходити проїзну частину дороги. Спочатку, до середини дороги автомобілів на дорозі не було і він вільно її пройшов. На другій половині дороги, де рухались автомобілі в зворотному напрямку, в правій смузі для руху автомобілів рухався пасажирський автобус, який потім зупинився на зупинці біля пішохідного переходу, по якому він перетинав дорогу. Він продовжив свій рух, але зробивши ще кілька кроків відчув сильний удар в праву частину тіла в районі таза та впав на проїжджу частину дороги на пішохідному переході. При цьому він помітив, що легковий автомобіль, який рухався по лівій смузі дороги свого напрямку випередив автобус та що за кермом цього легкового автомобіля, який його збив сиділа жінка. Також потерпілий повідомив, що коли його тільки привезли в лікарню, до нього прийшли працівники ДАІ, які почали йому розповідати про те, що він сам впав і всіляко намагалися його в цьому переконати. Він також зазначив, що не пам`ятає нічого про те, щоб він писав якусь заяву працівникам міліції про те, що не має ніяких претензій до обвинуваченої. Внаслідок отриманих травм він перебував на тривалому лікуванні в лікарні. У нього дуже боліла голова та поламані кістки. Він витратив багато грошей на лікування, але всі чеки не зберіг, так як в тій ситуації він просто не думав про це. Через перелом кісток він не міг пересуватися та вести свій звичайний спосіб життя.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України підтверджується як показаннями потерпілого, так і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього (а.с. 65-70); протоколом огляду транспортного засобу «Форд С- Макс Тренд» н.з. НОМЕР_1 від 11.06.2015р. (а.с.147-152), протоколом огляду предметів від 20.01.2015р. та диском з записом, який було переглянуто у судовому засіданні (а.с.47-49).

Відповідно до висновку комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та авто технічної експертизи №1860/2053/2054 від 26.05.2015 року дії водія автомобілю «Форд С-Макс Тренд» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.18.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с.133-141).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 212-Е від 05.03.2015 року (а.с.82-83), заподіяні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді: закритого перелому правої лонної та сідаліщної кісток; синці на обличчі - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня. (п.п. 2.2.2. Наказ № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року). Пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, або при ударі о подібні. Давність утворення пошкоджень може відповідати терміну, указаному у медичних документах. Також в зазначеній експертизі вказано, що при потраплянні в лікарню о 20-40 год, взяті кров та сеча на наявність алкоголю, концентрація алкоголю в крові 0, 28% - свідчить про відсутність впливу алкоголю на організм.

Таким чином у прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 18.1., 12.1 «Правил дорожнього руху» України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

При цьому невизнання обвинуваченою вини суд розцінює як спосіб, обраний нею для свого захисту, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Оцінивши у сукупності надані по кримінальному провадженню докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку про повне підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні зазначених судом діянь, суд її дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за скоєний нею злочин, суд виходить із вимог ст. 65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність.

Суд враховує, що обвинуваченою скоєно злочин, який відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості .

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого суд по справі не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд враховує, що раніше вона не судима, не перебуває на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах, на час скоєння ДТП знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, за місцем мешкання характеризується позитивно, проживає в шлюбі, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи те, що обвинувачена є жінкою, яка має дитину віком два роки, єдиним можливим для неї покаранням, що передбачене санкцією ч. 1 статті 286 КК України, є штраф. При визначенні розміру штрафу суд приймає до уваги, що обвинувачена перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та єдиним доходом, що вона має є виплати, які вона отримує на дитину. На підставі зазначеного, суд вважає вірним призначити ОСОБА_8 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, за наведених вище обставин справи, а саме: наявність малолітньої дитини, яку обвинувачена возить до лікарні, відсутність обставин справи, що обтяжують покарання, враховуючи особисті позитивні характеристики обвинуваченої, а також те, що нею вчинене кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, суд приходить до висновку про можливість не позбавляти її права керування транспортними засобами, зважаючи, що відсутність такого, вплине не тільки на її матеріальне становище, але й на матеріальне становище членів її сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

12.04.2016 року потерпілим в черговий раз було уточнено його позовні вимоги, відповідно до яких всі його вимоги були пред`явлені лише до обвинуваченої з посиланням на правову позицію, висловлену в Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що вимоги до ПрАТ «Європейський страховий альянс» треба залишити без розгляду.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_6 дійсно спричинена моральна шкода, яка полягала в перенесенні фізичних страждань від спричинення тілесних ушкоджень, в отриманні психологічного стресу, в зв`язку з тривалим лікуванням та реабілітаційними заходами, нормальні життєві його устої були порушені.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, оцінивши аргументи потерпілого, виходячи з характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення), з врахуванням отриманих потерпілим травм, тривалості знаходження на лікуванні, характеру і глибини пов`язаних з цим душевних страждань, пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги вік потерпілого, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає достатнім і відповідним визначення розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 7000грн.00коп., яка підлягає стягненню з ОСОБА_8 на підставі наступного.

Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Вирішуючи питання про стягнення витрат майнового характеру, суд прийшов до висновку, що заявлена сума витрат на лікування та придбання ліків і медичних препаратів в розмірі 3000 грн., яку потерпілий поніс внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодуванню не підлягає, тому як не підтверджена будь-якими належними доказами. Позивачем надано тільки нечіткі копії фіскальних чеків на придбання ліків і медичних препаратів, при цьому з даних копій неможливо визначити розмір суми через неякісні копії вказаних чеків. Оригіналів вказаних документів суду не було надано. Окрім цього позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано виписки з відповідного закладу охорони здоров`я (виписного епікризу (за Ф.027) чи іншого документального підтвердження необхідності призначення та придбання тих чи інших ліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, ч. 1 ст. 124 КПК України встановлює, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ". Статтею 1 вищевказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі.

Згідно договору про надання послуг консультування та юридичних послуг адвоката від 20.07.2015 року та акту виконаних робіт вбачається, що представник потерпілого (адвокат ОСОБА_7 ) затратив час на виконання робіт (консультації щодо прав та обов`язків потерпілого за кримінальним провадженням), підготовка позовної заяви, написання змін до позовної заяви, представлення інтересів потерпілого під час судового розгляду справи, за що отримав 5000грн. 00коп.

Разом з цим з наданих потерпілим документів неможливо встановити виходячи з якого розрахунку, з урахуванням граничних розмірів компенсації, встановлених Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір такої правової допомоги визначався.

Відповідно до журналів судових засідань загальна кількість часу, витраченого адвокатом на представництво інтересів потерпілого в суді, становить 524 хвилин, тобто 8 годин 44 хвилин, а саме у судових засіданнях:

28.07.2015р. 56 хвилин, 01.09.2015р. 38 хвилин, 14.09.2015р. 74 хвилини, 30.09.2015р. 85 хвилин, 03.11.2015р. 3 хвилини, 18.11.2015р. 80 хвилин, 04.12.2015р. 12 хвилин, 16.12.2015р. 36 хвилин, 21.03.2016р. 70 хвилин, 12.04.2016р. 3 хвилини та 19.04.2016р. 67 хвилин.

Мінімальний розмір заробітної плати до 01.09.2015року становив 1218, 00 грн., з 01.09.2015р 1378, 00 грн.

Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого адвокат представляв інтереси потерпілого у судових засіданнях,- граничний розмір на правову допомогу буде становити - 4395, 80 грн. з наступного розрахунку

272, 83 грн. (1218х40:100=487, 20 х 0, 56=272, 83) та

4122, 97грн. (1378х40:100=551,20 х 7, 48 =4122, 97)

Що загалом становить 4395, 80грн.

З урахуванням вищезазначеного розрахунку, а також того, що цивільний позов суд задовольняє частково, відшкодуванню підлягають витрати потерпілого на оплату правової допомоги його представника в сумі 4395, 80грн.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 120, 121, 124, 129, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян,що становить 3400(три тисячі чотириста)грн. 00 коп, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - особисте зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 (сім тисяч) грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4395грн. (чотири тисячі триста дев`яноста п`ять грн.) 80коп.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ПрАТ «Європейський страховий альянс» залишити без розгляду

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №1860/2053/2054 від 26.05.2015 року в сумі 4026, 00 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Речові докази: автомобіль «Форд С- Макс Тренд» н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 - повернути власнику.

Речові докази: оптичний диск для лазерних систем зчитування СD-R, об`ємом 700 МВ/80min з відеозаписом «ДТП с переходом на Юбилейном 13.12.2014» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення через Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1