Справа № 161/2852/16-к Провадження №11-сс/773/63/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представників апелянта - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2016 року про задоволення клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк", -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області, за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької місцевої прокуратури, 04 березня 2016 року звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк", а саме, автомобілі в кількості 50 штук.

Своє клопотання мотивував тим, що 01 березня 2016 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000924, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК України, є достатні підстави вважати, що вказане майно є предметами, щодо яких вчинено кримінальне правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, тобто речовими доказами, а тому необхідні для проведення відповідних експертиз та з метою встановлення обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2016 року клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк", яке 03 березня 2016 року вилучено під час огляду місця події, а саме, автомобілі в кількості 50 штук, задоволено.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно та вказані речі, які відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, є речовими доказами по провадженню, а тому з метою їх збереження слід накласти арешт на майно ПАТ "Західінкомбанк", а саме автомобілі, зазначені в клопотанні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала слідчого судді є протиправною та суперечить вимогам КПК України. Зазначає, що у порушення вимог ст.172 КПК України клопотання про арешт майна було розглянуто судом першої інстанції без повідомлення ПАТ «Західінкомбанк». Крім того, у відповідності до ст.173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З 28.05.2014 року Постановою НБУ №316 ПАТ «Західінкомбанк» віднесений до категорії неплатоспроможних та перебуває у процедурі ліквідації. Вказує, що ухвала слідчого судді винесена без дотримання вимог ст.ст.32, 34 КПК України щодо територіальної підсудності, так як кримінальне провадження у даній справі повинен здійснювати суд за місцем знаходження торгуючої організації ТОВ «Кепіталс Прайс». Просить скасувати ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2016 року про накладення арешту та відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області про накладення арешту.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали слідчого судді, міркування представників апелянта, які підтримали подану апеляцію, думку прокурора і слідчого, які апеляцію заперечили, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що 01 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000924 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 лютого 2016 року, невстановлені особи несанкціоновано втрутилися в роботу комп`ютерної мережі, а саме на сайт ТОВ "Кепітал Прайс", яке вказаного числа проводило електронні торги по реалізації автомобілів, що належали ПАТ "Західінкомбанк", що унеможливило доступ учасникам до процедури проведення торгів, внаслідок чого було спричинено значну шкоду, сума якої на даний час встановлюється.

Так, відповідно до змісту поданого клопотання слідчого, є достатні підстави вважати, що вказане майно є предметами, щодо яких вчинено кримінальне правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, тобто речовими доказами, а тому необхідні для проведення відповідних експертиз з метою встановлення обставин вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

В силу ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна здійснюється з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, це особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Зазначені дані щодо третьої особи мають бути встановлені в судовому порядку на підставі достатніх доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті КК України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна, так і строків його подання до слідчого судді визначені ст.171 КПК України.

Зокрема, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Окрім цього, для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Однак, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З досліджених матеріалі провадження вбачається, що клопотання не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий належним чином не мотивував своє клопотання та не навів достатні докази, які його підтверджують.

Як вбачається з матеріалів наданих суду апеляційної інстанції, 01 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000924 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України, за фактом несанкціонованого втручання невстановленими особами в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку.

З змісту вступної частини клопотання слідчого слідує, що 23 лютого 2016 року, невстановлені особи несанкціоновано втрутилися в роботу комп`ютерної мережі, а саме на сайт ТОВ "Кепітал Прайс", яке вказаного числа проводило електронні торги по реалізації автомобілів, що належали ПАТ "Західінкомбанк", що унеможливило доступ учасникам до процедури проведення торгів, внаслідок чого було спричинено значну шкоду, сума якої на даний час встановлюється.

Вказуючи на необхідність накладення арешту на майно, слідчий у клопотанні в загальному послався на ст.ст.98, 170 КПК України та пункти 1 4 ст.962 КК України не навів достатніх доказів, які б давали підстави при встановлених обставинах щодо накладення арешту на відповідне майно.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для накладення арешту на речі, які відповідають критеріям визначеним ч.2 ст.167 КПК України і є речовими доказами.

При цьому слідчим суддею помилково не взято до уваги необхідність з`ясування обставин щодо предмету злочину, передбаченого ст.361 КК України, щодо конкретного власника зазначених речей, а також відомостей про обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення і відношення до нього вилучених речей, оскільки досудове розслідування проводиться саме за фактом несанкціонованого втручання невстановленими особами в роботу комп`ютерної мережі, а саме сайту ТОВ "Кепітал Прайс". Без належної оцінки залишився протокол огляду місця події, в якому фактично перераховано і зазначено тільки 30 автомобілів, в той час коли в клопотанні мова йде про накладення арешту на 50 автомобілів. Без належної уваги залишилась і ухвала слідчого судді про дачу тимчасового доступу до речей за клопотанням слідчого саме для огляду 49 автомобілів, їх оцінки, технічного стану та наявності документації на відчуження.

Окрім долучення до клопотання копій вказаних документів, жодних інших документів в обґрунтування підставності заявленого клопотання для арешту майна, його відповідності критеріям, передбачених ч.2 ст.167 КПК України не зазначено. При цьому жодній особі у цьому кримінальному провадженні на час розгляду клопотання слідчого не було повідомлено про підозру.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України.

Отже, за таких обставин, слідчий та прокурор подали клопотання про накладення арешту на майно в підтвердження якого відсутні належні документи в повному обсязі, а слідчий суддя задовольнив це клопотання, не з`ясувавши, які саме речі вилучались, щодо конкретного власника зазначених речей, а також відомостей про обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення і відношення до нього вилучених речей і чи стосуються вони кримінального провадження.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк" у кримінальному провадженні № 0000924 за ч.2 ст.361 КК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи висловлені в апеляції щодо розгляду клопотання неналежним судом. У відповідності до ч.2 ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а отже клопотання розглядалось відповідним судом.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.172, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2016 року про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк" - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ПАТ "Західінкомбанк", яке 03 березня 2016 року вилучено під час огляду місця події, а саме, автомобілі в кількості 50 штук, повернути прокурору для усунення недоліків у строк протягом сімдесяти двох годин.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: