"19" серпня 2016 р. Справа № 363/3058/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати в судове засідання для допиту свідків, які вказані в реєстрі досудових розслідувань. Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до двох місяців, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Зазначила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків. Також заявила клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку з тим, що ризики наведені прокурором відсутні. ОСОБА_6 раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_8 , яка потребує допомоги сина. Окрім того перебував в зоні АТО з 05.07.2014 року по 16.06.2015 року та має позитивну характеристику.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та клопотання щодо зміни запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_5 заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розглядую оскільки обвинувальний акт від 28.07.2016 року не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме не вказано формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідного злочину, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження. Також, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає приписам ст.109, 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 також підтримав думку свого захисника та просить повернути обвинувальний акт прокурору.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України. Частини 5 та 7 п. 2 ст.291 КПК України передбачають, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням, встановленого відповідно до вимог даного КПК України розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України вказує на те, що прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений обвинувальний акт не містить у собі сформульованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а наводить лише фактичні обставини, які встановлені під час досудового розслідування та правову кваліфікацію.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись і підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов слідчий, яким складено обвинувальний акт та прокурор, який його погоджував і підписував.
На підставі положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до роз`яснень пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.
Згідно п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Оскільки доказів щодо визначення вартості викраденого майна у реєстрі матеріалів досудового розслідування не міститься, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було з`ясовано усіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме не досліджено об`єкт скоєння злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України та не встановлення розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням, обґрунтування винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неналежними та недопустимими доказами, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.
Щодо заявленого клопотання захисником ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд зазначає, що ОСОБА_6 ніде не працює, обвинувачується у скоєні тяжкого кримінального правопорушенні, та за таких обставин суд вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню.

Щодо заявленого клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим, суд зазначає про наступне.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує характер кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів визначених ст.177 КПК України, дійшов висновку про необхідність продовжити застосування обраного стосовно обвинувачених запобіжних заходів, виходячи з того, що за змістом ч.3 ст. 199 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, які на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою не зменшились.

З огляду на наведене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченим ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечення виконання ними процесуальних рішень, з урахуванням цілей п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу та продовжити запобіжний заход обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту.

На підставі вищевикладено суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до двох місяців підлягає до задоволення, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому суд вважає, запобіжні заходи, обрані під час досудового розслідування слід продовжити до двох місяців, тобто до 19 жовтня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.291, 314-317, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту - продовжити строком на два місяця, тобто до 19 жовтня 2016 року включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити строком на два місяця, тобто до 19 жовтня 2016 року включно та утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1