Справа № 183/3905/16
№ 1-кп/183/720/16
В И Р О К
іменем України
13 липня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравневе Овруцького району Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2004 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
22 вересня 2014 року наказом № 198 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) прапорщика ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду головного сержанта командира гармати 1 артилерійського взводу 2 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку та сумлінно і чесно виконувати свій службовий обов`язок.
Однак 16 жовтня 2014 року прапорщик ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини. Наказом № 77-РС від 01.09.2015 року (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_1 , прапорщика ОСОБА_4 було звільнено з військової служби в запас, внаслідок чого злочин було припинено. 05липня 2016 року прапорщик ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Таким чином, у період з 16 жовтня 2014 року до 01 вересня 2015 року прапорщик ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Давати показання відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому нічого додати. У скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби загалом характеризується негативно, на обліку у лікарів не перебуває, раніше не судимий, працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину 2004 року народження. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення, і не потребує призначення покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.

Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.
Суддя ОСОБА_1