АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/5181/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2015/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.185 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-потерпілого ОСОБА_7 ,

-обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/2015/16 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Бабаї, Харківського району, Харківської області, громадянку України, з середньою освітою, не одружену, працюючу без офіційного працевлаштування реалізатором, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 26.04.2016 Київським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України на 2 роки обмеження волі, з іспитовим строком на 1 рік

засуджено:

- за ч.4 ст.358 КК України на 1 рік обмеження волі;

- за ч.2 ст. 190 КК України на 3 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено покарання 3 роки обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання з покаранням за вироком Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2016 призначено остаточне покарання - 3 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покладенням на неї ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Як установив суд, 27 січня 2016 року близько 14.00 годин ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, при укладанні договору оренди квартири АДРЕСА_2 , надала ОСОБА_9 , як документ, що посвідчує її особу завідомо підроблений документ паспорт громадянина України: серія НОМЕР_1 , виданий Ватунінським РУ ГУ МВС України в місті Києві від 07.01.2015 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як власний.

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_8 уклала усну угоду зі ОСОБА_9 про оренду вищезазначеної квартири на добу.

27 січня 2016 року приблизно в 18.00 годин ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , зустрілася з раніше не знайомим їй ОСОБА_11 , який бажав орендувати вказану квартиру, та пред`явила ОСОБА_11 завідомо підроблений паспорт громадянина України, серійний номер НОМЕР_2 , виданий 19.12.1996 року Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як власний та уклала з ОСОБА_11 договір оренди вищевказаної квартири від 27.01.2016 року, вказавши в ньому недостовірні відомості щодо своєї особи відповідно до даних підробленого паспорту на ім`я ОСОБА_12 .

При цьому, 27 січня 2016 року приблизно в 18.00 годин ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, зустрілася з ОСОБА_11 , який хотів орендувати в останньої квартиру для проживання, та повідомила останньому завідомо неправдиві дані про те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку. Після досягнення домовленості щодо оренди вказаної квартири, ОСОБА_11 , будучи впевненим в добросовісності дій ОСОБА_8 , передав останній грошові кошти в сумі 6000 грн. в рахунок оплати оренди квартири за перший та останній місяці, а ОСОБА_8 в свою чергу передала ОСОБА_11 ключі від вищевказаної квартири. Таким чином, ОСОБА_8 , шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 6000 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Крім того, 27 січня 2016 року приблизно в 19.00 годин ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , зустрілася з раніше не знайомим їй ОСОБА_7 , який бажав орендувати вказану квартиру, та пред`явила йому завідомо підроблений паспорт громадянина України, серійний номер НОМЕР_2 , виданий 19.12.1996 Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як власний, та уклала з ОСОБА_7 договір оренди вищевказаної квартири від 27.01.2016 року, вказавши в ньому недостовірні відомості щодо своєї особи відповідно до даних підробленого паспорту на ім`я ОСОБА_12

27 січня 2016 року близько 19.00 годин ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливим мотивом та метою незаконного самостійного збагачення, зустрілася з ОСОБА_7 , який хотів орендувати квартиру для проживання, та повідомила останньому завідомо неправдиві дані про те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку. Після досягнення домовленості щодо оренди вказаної квартири, ОСОБА_7 , будучи впевненим в добросовісності дій ОСОБА_8 , передав останній грошові кошти в сумі 4500 грн. в рахунок оплати оренди квартири за перший та останній місяці, а ОСОБА_8 в свою чергу передала ОСОБА_7 ключі від вищевказаної квартири.

Таким чином, ОСОБА_8 , шляхом обману, заволоділа грошовими коштами в сумі 4500 грн., які належать потерпілому ОСОБА_7 ..

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій, ставить питання про скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило призначення явно несправедливого покарання через його м`якість. Зазначив, що при призначенні покарання судом не взято до уваги характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься до злочинів невеликої та середньої тяжкості, внаслідок протиправних дій обвинуваченої двом потерпілим спричинено матеріальну шкоду, яку обвинуваченою не відшкодовано, раніше Мосенцева судима за вчинення аналогічних корисливих злочинів з спричиненням потерпілим матеріальної шкоди, яку обвинувачена також не відшкодувала. Вважає, що за таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст.190 КК України - 3 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання - 3 роки обмеження волі. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року щодо ОСОБА_8 - виконувати окремо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого про необхідність задоволення скарги, обвинувачену ОСОБА_8 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Згідно положенням ст.414 КПК України, явно несправедливим через м`якість визнається покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом чи розміром.

Заступник прокурора Харківської області просить призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст.190 КК України - 3 роки обмеження волі і остаточне покарання за сукупністю злочинів - 3 роки обмеження волі.

Однак саме таке покарання було призначено ОСОБА_8 з урахуванням ряду обставин, обґрунтованість яких в апеляційній скарзі не оспорюється.

Визнати це покарання за його видом і розміром явно несправедливим через м`якість колегія суддів не знаходить.

Тому апеляційна скарга в цій частині позбавлена підґрунтя.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону, у зв`язку з чим безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Приймаючи таке рішення суд послався на ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченої, згідно яких вона раніше судима, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, заміжня, працевлаштована, має постійне місце проживання, та пом`якшуючі покарання обставини визнання своє вини, щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню, вчинення злочинів внаслідок збігу тяжких обставин.

Однак у вироку не зазначено, які саме обставини суд визнав тяжкими, збіг яких понудив Мосенцеву вчинити злочини та у чому виразилося активне сприяння обвинуваченої досудовому розслідуванню.

До того ж суд залишив поза увагою обставини справи, згідно яких Мосенцева протягом одного дня вчинила два епізоди злочинних дій, та наслідки, що настали внаслідок цих злочинів у виді матеріальної шкоди, завданої потерпілим на значні суми, які обвинуваченою до теперішнього часу не відшкодовані.

Не врахував суд також те, що після вчинення вищевказаних злочинів обвинувачена знову вчинила аналогічний умисний корисний злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 .

Таким чином, суд належним чином не обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Безпідставним також є визнання судом пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченої.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що хоча обвинувачена і визнала свою провину і висловила жаль з приводу вчиненого, однак протягом семи місяців з моменту вчинення цих злочинів до теперішнього часу, вона ніяких заходів для усунення спричиненої нею матеріальної шкоди не вжила, що свідчить про небажання Мосенцевої виправити ситуацію, яку вона створила своїми неправомірними діями.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає неможливим застосування положень ст.75 КК України.

Що ж стосується визнання своєї вини ОСОБА_8 у вчиненому, то це саме по собі, при наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до вимог, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання відповідно до положень ст. 65 КК України в межах, установлених у санкції ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених правопорушень, їх наслідків і даних про особу обвинуваченої, без застосування положень ст.75 КК України.

Керуючись ст. ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного їй покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.4 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.190 КК України - 3 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання - 3 роки обмеження волі.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 - виконувати окремо.

Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання, згідно ч.1 ст.58 КВК України, обчислювати з дня фактичного прибуття і постановки засудженої на облік у виправному центрі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: