Справа № 203/3581/16-к
Провадження №1-кп/0203/387/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2016 року м. Дніпро
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002238 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч.1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 15.07.2016 року, приблизно о 09 годині 35 хвилин, маючи умисел на відкрите заволодіння чужого майна, знаходячись біля буд. №125 по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпро, визначив об`єктом злочинного посягання майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , яка знаходилась у вказаному місці у вказаний час.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 підійшов до потерпілої ОСОБА_8 та шляхом ривку зірвав з шиї потерпілої ланцюжок зі сплаву золота 585 проби, вагою 4,51 г. та кулон, який матеріальної цінності не становить.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, з корисливих мотивів, відкрито викрав ланцюжок зі сплаву золота 585 проби, вагою 4,51 г, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №78 від 19.07.2016 складає 2728,78 гривень, та кулони, які матеріальної цінності не становлять, після чого, з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, чим завдав ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму, 2728,78 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволодів чужим майном, що належить ОСОБА_8 , вартістю 2728,78 гривень, та з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

29 липня 2016 року між потерпілою ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою потерпіла ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 за ч.1 ст.186 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст. 186 КК України в вигляді позбавлення волі строком на два роки, із застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75,104 КК України строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілою ОСОБА_8 затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого та законний представник обвинуваченого також просили затвердити угоду.

Потерпіла ОСОБА_8 також просила затвердити угоду, підтвердивши добровільність її укладання, відшкодування в повному обсязі завданих збитків.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 15.07.2016 року, приблизно о 09 годині 35 хвилин, біля буд. №125 по пр. Дмитра Яворницького відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , а тому ці його дії кваліфікує за ч.1 ст. 186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Вирішуючи питання про речові докази бирку на ланцюг з золота суд вважає необхідним, відповідно до ст. 100 КПК України залишити її за належністю потерпілій ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 29.07.2016 про примирення між потерпілою ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
У відповідності до ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку два роки не вчинить нового злочину, буде періодично з`являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти вказані органі про зміну місця свого мешкання, роботи та навчання.
Речові докази бирку на ланцюг з золота залишити її за належністю потерпілій ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Головуючий ОСОБА_1