Справа № 199/2095/16-к
ВИРОК
іменем України
20.04.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000173 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, фактично у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , з середньою-спеціальною освітою, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати ОСОБА_5 ), виховує двох малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , солдата військової частини НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 02 квітня 2014 року наказом №72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , як військовослужбовця військової служби за мобілізацією, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом №73 (по стройовій частині) від 03.04.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 12, 127, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

06.09.2014 року солдат ОСОБА_4 , маючи умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби понад один місяць, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, її незалежності та територіальної цілісності, недоторканності, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону де заявив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, 06.09.2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , час проводив з сім`єю та на власний розсуд, а 16.01.2016 року добровільно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону де заявив про себе.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 про проведення службового розслідування з метою встановлення причин та обставин тривалої відсутності на території військової частини солдата ОСОБА_4 , який самовільно залишив розташування підрозділу;

-копією наказу №72 (по стройовій частині) від 02 квітня 2014 року командира військової частини НОМЕР_1 , яким солдата ОСОБА_4 як військовослужбовця військової служби за мобілізацією, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

-копією наказу №73 (по стройовій частині) від 03.04.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 , яким ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу 15 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

-висновком за матеріалами службового розслідування по факту тривалої відсутності на території військової частини солдата ОСОБА_4 .

Оцінюючи докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вперше скоїв умисний злочин середньої тяжкості проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку, характеризувався за місцем служби негативно, тому обвинуваченому повинне бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, добровільно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не перешкоджав слідству, добровільно брав участь у слідчих діях, висловив жаль з приводу вчиненого.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, відсутні та не встановлені.

ОСОБА_4 раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, фактично має сім`ю, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 , має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати ОСОБА_5 ), виховує двох малолітніх дітей ОСОБА_5 2003 та 2010 року народження, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та відсутні відомості, що він у минулому притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, обставини, пом`якшуючи покарання та інші данні, характеризуючи особу підсудного, пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду, застосовуючи ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, але покласти на засудженого обов`язки, передбачені п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до наказу командування частини від 30.09.2014 року №200, обвинувачений має стягнення догану за самовільне залишення розташування підрозділу.

Суд вважає, що догана ніяким чином не впливає на призначення міри покарання для ОСОБА_4 та не може бути врахована судом, оскільки стягнення йому винесено за фактом скоєння кримінального правопорушення, а не за наслідками проходження служби та перебування у військовій частині до самовільного залишення розташування підрозділу.

Які не будь інші стягнення за період служби, ОСОБА_4 , з часу призову та строк проходження служби, відсутні.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374, ч.1 ст.377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 3 (три) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1