АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №632/2639/15-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №11кп/790/1426/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої та заступника прокурора Харківської області на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.03.2016р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Первомайського Харківської області, громадянка України, освіта середня-спеціальна, неодружена, непрацююча, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Засуджена за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 5(п`яти) років 6(шести) місяців позбавлення волі.

Крім того, вказаним рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат в порядку ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, 14.10.2015р., о 04год. 00хв., між ОСОБА_8 та її братом ОСОБА_9 , за місцем їх проживання, в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті алкогольного сп`яніння, у стані якого вони обидва перебували та особистих неприязних стосунків, виникла сварка в коридорі вказаної квартири. В ході сварки ОСОБА_9 схопив рукою за шию ОСОБА_8 та почав її душити. ОСОБА_8 правою рукою намацала кухонний ніж, що знаходився на полиці шафи яка стояла в коридорі квартири. В цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопила правою рукою вказаний кухонний ніж та нанесла його лезом один удар в грудну клітину справа ОСОБА_9 , чим спричинила згідно з висновком судово-медичної експертизи №131ПРт/15 проникаюче колото-різане поранення передньої правої поверхні грудної клітини з ушкодженням правої легені та внутрішньо грудною кровотечею та частковим перетином верхнього третього ребра, в результаті чого ОСОБА_9 помер. Причиною смерті ОСОБА_9 стала гостра крововтрата у вигляді внутрішньо-грудної кровотечі в результаті колото різаного поранення правої половини грудної клітини з ушкодженням правої легені, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченої та просить ухвалити новий вирок яким ОСОБА_8 за ст.118 КК України призначити 2 роки позбавлення волі.

Аналогічні доводи у своїй апеляційній скарзі наводить обвинувачена і просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши її дії на ст.118 КК України і призначити за цією статтею покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої і прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги, з`ясувавши позицію захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу обвин6уваченої, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З вироку суду (т.1 а.с.210-212) вбачається, що в суді першої інстанції правова позиція обвинуваченої була такою ж самою як і викладена нею в апеляційній сказі, а вирок суду ґрунтується на тих доказах, що були дослідженні безпосередньо у судовому засіданні.

Отже, як випливає з поданих скарг обидва апелянта вважають неправильною кваліфікацією дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України.

Перевіряючи вказану обставину апеляційний суд виходить з того, що за нормативним визначенням умисне вбивство передбачене ст.115 КК України з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Аналогічні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні й для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони передбачене ст.118 КК України але на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони, відповідно до ч.3 ст.36 КК України, визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Таким чином до визначення правомірності необхідної оборони належать наступні критерії: наявність суспільно небезпечного посягання; його дійсність та об`єктивна реальність; межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності; а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Звідси, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як свідчать матеріали кримінального провадження поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_8 зазнала з боку свого брата посягання який по суті душив обвинувачену, що підтверджується як показами обвинуваченої так і висновком експерта №218-ПР/15 від 15.10.2015р. (т.1 а.с.101).

Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_8 зазнала суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку свого брата, яке було реальним, і внаслідок його попередньої поведінки мала підстави побоюватися за своє життя та здоров`я. Під час цього посягання, яке не було закінченим, обвинувачена, через обмежений вільний простір коридору квартири, здавлене горло, яке не дозволяло покликати на допомогу та фізична перевага потерпілого, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди її здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, використала предмет, який випадково знаходився біля неї, - кухонний ніж.

Такі дії ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, відповідають вимогам ч.ч.1, 2 ст.36 КК щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції, який вказав що мотивом дій ОСОБА_8 були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

Водночас застосований засіб захисту у виді кухонного ножа та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_8 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Отже, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про вчинення засудженою умисного вбивства під час сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків, тоді як фактичні обставини справи свідчать, що мотивом її дій був захист охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, межі якого вона перевищила.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 необхідно змінити, перекваліфікувати її дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити їй покарання у межах санкції зазначеної норми кримінального закону з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу засудженої наведених у вироку.

Ті ж обставини, які дозволили суду першої інстанції застосувати ст.69 КК України, колегія суддів вважає за можливе використати для застосування положення ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.2 ч.1 ст.408, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.03.2016р. відносно ОСОБА_8 змінити.

Дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України і призначити їй за цим законом покарання у виді позбавлення волі на 2(два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2(два) роки та покладанням обов`язків передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді