У Х В А Л А

1 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в:

вироком Харківського районного суду Харківської області від 9 липня 2015 року ОСОБА_1 засуджено за частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК на п'ять років позбавлення волі, а на підставі статті 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки і покладено обов'язки, передбачені статтею 76 КК.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано і постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 засуджено за частиною другою статті 307 КК на шість років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року залишено без зміни.

Зі змісту заяви поданої ОСОБА_1 до Верховного Суду України вбачається, що засуджений хоча і вказує, як на підставу для перегляду судового рішення на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, однак фактично ставить питання про суворість призначеного покарання, що відповідно до вимог пункту 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили.

Усупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 448 КПК, у заяві ОСОБА_1 не вказано, яку саме норму права неоднаково застосував суд касаційної інстанції при розгляді його касаційної скарги, та ухвалення яких саме різних за змістом судових рішень це зумовило, а також не зазначено обґрунтування відповідної підстави для перегляду оскарженого судового рішення, яке має містити посилання на конкретну норму права та порівняння оспорюваних висновків касаційного суду з правильними, на думку заявника, висновками касаційного суду в іншій справі, де було б ухвалено відмінне за змістом судове рішення.

Крім того, усупереч вимогам ст. 449 КПК додані примірники оскаржуваних судових рішень не є належними копіями, оскільки їх не завірено відповідно до пункту 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Таким чином, під час перевірки відповідності заяви вимогам КПК встановлено ряд зазначених недоліків, які перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити ОСОБА_1 і надати йому строк до 30 вересня 2016 року для їх усунення.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений в даній ухвалі строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2