АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/363/16 Справа № 711/4945/16-к Категорія: ст.303, 304, 309 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0002799 від 21 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову від 29 квітня 2016 року слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження № 0002799 від 21 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України з тих підстав, що необхідність проведення слідчих дій визначається з огляду на можливість досягнення мети, задля якої проводяться слідчі дії. Обставини, які підлягають встановленню та доказуванню в кримінальному провадженні № 0002799, вже підтверджені доказами, зібраними внаслідок проведення слідчих дій по кримінальному провадженні № 0002374, а тому повторне проведення тих самих слідчих дій, направлених на встановлення тих самих обставин, не є доцільним та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду від 23 червня 2016 року ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 23 червня 2016 року скасувати; скасувати постанову слідчого в ОВС СВ прокуратури Черкаської області від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження; матеріали кримінального провадження №0002799 від 21 грудня 2015 року направити до СВ прокуратури Черкаської області для продовження досудового розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, думку апелянта ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає наведеним вище положенням кримінального процесуального закону.

Так, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0002799 від 21 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, слідчий суддя виходив з наступного.

Згідно копії постанови слідчого прокуратури Черкаської області від 26 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження №0002374 від 28 жовтня 2015 року вбачається, що на підставі заяв потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за фактами порушення їх права на захист та постановлення колегією суддів Придніпровського районного суду м. Черкаси ряду завідомо неправосудних рішень (постанова від 17 квітня 2013 року, ухвала від 31 березня 2015 року, вирок від 27 квітня 2015 року, ухвали від 04 червня 2015 року та 07 вересня 2015 року) здійснювалось досудове розслідування. В ході проведення досудового розслідування було встановлено відсутність в діях суддів об`єктивної і суб`єктивної сторони складів злочинів, передбачених ст.ст.374, 375 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження було закрите.

Постановою слідчого від 29 квітня 2016 року було закрито кримінальне провадження №0002799. Ухвалюючи таке рішення слідчий виходив з того, що слідчим відділом прокуратури області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002374 від 28 жовтня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 КК України, за фактами порушення права на захист ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та постановлення суддями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 завідомо неправосудних рішень під час розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_10 , та ОСОБА_7 .. Під час проведення досудового розслідування було встановлено відсутність в діях зазначених суддів складу злочинів, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 КК України, а тому кримінальне провадження було закрите. У зв`язку з цим слідчий прийшов до висновку про відсутність в діях цих суддів ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України і по цьому кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки обставини які підлягають встановленню та доказуванню в кримінальному провадженні №0002799, вже підтверджені доказами, зібраними внаслідок проведення слідчих дій по кримінальному провадженню №0002374, тому відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_7 про скасування оскаржуваної постанови органу досудового розслідування.

Посилання ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі на те, що в кримінальному провадженні №0002799 від 21 грудня 2015 року слідчим ОСОБА_9 не було вчинено жодної слідчої дії, не проведено допитів свідків у тому числі ОСОБА_14 , які могли дати свідчення про вчинення злочину, не було надано належної правової оцінки обставинам даного кримінального провадження і в оскаржуваній постанові слідчий не вказав зміст його заяви як потерпілого, а лише узагальнив її зміст, що на його думку є недопустимим, оскільки суперечить положенням ч.2 ст.9 КПК України, колегія суддів вважає помилковими.

Так як, слідчим суддею вірно ураховано обставини, які підлягають з`ясуванню і доказуванню, по кримінальному провадженню №0002799 від 21 грудня 2015 року співпадають з обставинами кримінального провадження №0002374 від 28 жовтня 2015 року та вже належним чином встановлені, перевірені і оцінені з боку органу досудового розслідування і повторне проведення тих самих слідчих дій, спрямованих на встановлення одних й тих самих обставин, з урахуванням положень ст.99 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні не потребують.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що слідчим суддею було порушено його право на правову допомогу. При цьому, апелянт покликається на те, що під час судового засідання ним було заявлено клопотання про забезпечення слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси йому права на правову допомогу за рахунок держави, шляхом призначення кваліфікованого захисника відповідно до ЗУ «Про безоплатну вторинну допомогу» для отримання безоплатної вторинної правової допомоги у вигляді представництва його інтересів через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Черкаській області.

Проте, як зазначає апелянт всупереч вимогам закону, а саме ст.ст.21 ч.1, 56, 206 ч.1 КПК України та ст.ст. 8, ч.1 ст.55, 57, ч.1 ст. 59, 64, ч.2 ст. 124 Конституції України слідчим суддею ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення захисника.

Як вбачається з постановленої ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду Черкаської області від 23 червня 2016 року було роз`яснено причини відмови у задоволенні його клопотання про призначення захисника.

Зокрема, відмовляючи у задоволення наведеного клопотання вище, слідчий суддя послався на положення ч.2 ст.48 КПК України, відповідно до якої, захисник залучається слідчим суддею для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу, а оскільки зазначені норми закону передбачають можливість слідчого судді залучити до участі у кримінальному провадженні захисника лише задля захисту підозрюваного або обвинуваченого, тому вірно відмовив у задоволення клопотання ОСОБА_7 про призначення йому захисника.

У свою чергу, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ним до суду першої інстанції було подано клопотання про направлення справи до апеляційного суду Черкаської області для визначення підсудності розгляду справи з метою забезпечення об`єктивності та неупередженості судового розгляду, оскільки в Придніпровському районному суді м. Черкаси працюють судді ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , якими було постановлено ряд завідомо неправосудних рішень під час розгляду справи №2314/8974/12 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за ч.1 ст. 263, ч.2,4 ст. 187, ч.3 ст. 262, ч.3 ст.289, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України. Проте, місцевим судом йому було відмовлено в задоволенні поданого клопотання.

Дане твердження ОСОБА_7 є помилковими, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Крім того, ч. 2 ст. 32 КПК України застосовуються норми, в яких міститься пряма вказівка на процесуальний статус особи «обвинувачений», або використовуються словосполучення, що містять посилання на нього, наприклад, «щодо обвинувачення», слід використовувати ці терміни відповідно до їх точного змісту, визначеного в кримінальному процесуальному законі, виходячи з буквального, а не розширювального тлумачення.

Виходячи з системного аналізу наведених положень процесуального закону, потреба у зміні підсудності кримінального провадження в якому учасником або зацікавленою особою є суддя, виникає лише у разі набуття ним процесуального статусу обвинуваченого або потерпілого, як це передбачає ч. 1 ст. 34 КПК України. Наявність у судді іншого процесуального статусу чи його відсутність не може бути підставою для зміни підсудності.

Місцевим судом було встановлено, що зі змісту скарги та постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що по кримінальному провадженню №0002799 підозра суддям ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не пред`являлася, обвинувальний акт не складався. Виходячи з цього, вказані судді не мають процесуального статусу підозрюваних або обвинувачених, а тому відсутні підстави для визначення підсудності відповідно до ч.2 ст.32 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову від 29 квітня 2016 року слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0002799 від 21 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржувана ухвала місцевого суду є законною та скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 від 23 червня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову від 29 квітня 2016 року слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0002799 від 21 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :