АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1032/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/90/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.391 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду від 24 листопада 2015 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, засудженого 25 жовтня 2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі. Початок строку відбуття 11 серпня 2012 року. Кінець строку відбуття 11 серпня 2018 року, -

засуджений за ст. 391 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2012 року у виді 6 (шести) років позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 24 листопада 2015 року.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що відбуваючи покарання в Копичинській виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області №112 із 16 січня 2013 року і за час відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, злісно порушував режим утримання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Так, 27 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_7 не виконав загальну команду підйом, за що його притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення на п`ять діб у ДІЗО. Незважаючи на вжиті заходи дисциплінарного впливу він на шлях виправлення не став і 13 березня 2015 року, а також 17 березня 2015 року повторно відмовився виконувати загальну команду підйом, за що його притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та поміщення у ПКТ терміном на один місяць відповідно.

17 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_7 прибув із ПКТ у відділення соціально-психологічної служби, де начальник ВСПС № 4 ОСОБА_9 показав йому визначене ним спальне місце, однак, той, незважаючи на неодноразові та наполегливі висловлювання ОСОБА_9 законних вимог щодо зайняття ним визначеного спального місця, відкрито, демонстративно та у зухвалій формі, із застосуванням нецензурних висловлювань відмовився його займати.

У ніч з 17 на 18 квітня 2015 року, під час нічної перевірки засуджених ВСПС № 4, молодший інспектор ВНіБ ОСОБА_10 виявив, що засуджений ОСОБА_7 не зайняв визначене йому у відповідності до план-схеми спальне місце і спав на попередньому місці, на зроблені зауваження не реагував.

18 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_7 у категоричній формі відмовився виконати законну вимогу начальника ВСПС № 4 ОСОБА_9 та перелягти на визначене спальне місце, чим умисно вчинив злісну непокору вимогам адміністрації виправної установи у виконанні її функцій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом`якшити йому призначене покарання, посилаючись на те, що за час відбування покарання переосмислив всі свої вчинки, щиро розкаявся, бажає швидше звільнитись з місць позбавлення волі та стати повноцінним громадянином своєї держави.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просять пом`якшити призначене судом покарання, в судових дебатах прокурора, який вважає що вирок суду є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що впливають на покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений вчинив злочин, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, вини своєї не визнав, вчинив злочин в період відбування покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії, врахував його негативну характеристику, згідно з якою ОСОБА_7 за порушення режиму утримання шістнадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, має судимість, яку не знято і не погашено у встановленому законом порядку, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання, з врахуванням відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих обставин призначив йому покарання у виді позбавлення волі, що є мінімальним, передбаченого санкцією статті 391 КК України та застосував принцип сукупності вироків.

Суд першої інстанції врахував, що при призначенні покарання за сукупністю вироків складанню із знову призначеним покаранням підлягає тільки те покарання або та його частина, що не були відбуті засудженим за попереднім вироком, зокрема два роки вісім місяців, та вірно призначив остаточне покарання у виді трьох років восьми місяців позбавлення волі, що є більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що повністю відповідає ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України.

Колегія суддів визнає, що обрані ОСОБА_7 вид та міра покарання є справедливими, необхідними і достатніми для його виправлення, повністю відповідають ст. 65 КК України, тому підстав для призначення більш м`якого покарання, як про це просить обвинувачений, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду від 24 листопада 2015 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2