Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1626/1004/12
Провадження № 1/553/3/2016
П О С Т А Н О В А
Іменем України
06.07.2016 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4 ,

підсудного - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши під час попереднього розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
До Ленінського районного суду м. Полтави надійшла кримінальна справа відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, для розгляду по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, вона перебувала на розгляді в Решетилівському районному суді Полтавської області, куди надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на новий судовий розгляд згідно з ухвалою від 09.02.2016 року після скасування постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.03.2014 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 17.07.2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.04.2016 року задоволено клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 та подання голови Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_9 , кримінальну справу № 1626/1004/12 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, передано до Ленінського районного суду м. Полтави для розгляду по суті.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив про те, що дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Полтави, оскільки питання про передачу її з одного суду до іншого вирішене Апеляційним судом Полтавської області з порушенням норм КПК України 1960 року не головою суду як це визначено в ст. 38 вказаного Кодексу, а колегією суддів в порядку ст. 34 КПК України 2012 року, незважаючи на те, що розгляд даної справи має здійснюватись саме на підставі норм КПК 1960 року. Просив повернути дану справу до Решетилівського районного суду Полтавської області або до Апеляційного суду Полтавської області для вирішення вказаного питання з дотриманням вимог законодавства.

Представник потерпілого ОСОБА_7 клопотання підтримав, наголосивши на допущенні грубих порушень при передачі справи на розгляд до Ленінського районного суду м. Полтави, інші учасники проти його задоволення заперечували.

До Ленінського районного суду м. Полтави дана справа надійшла на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області, законність якої не оскаржувалась учасниками процесу, а відтак вона є чинною, а відповідно до ст. 42 КПК України (1960 року) спори про підсудність між судами не допускаються.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання потерпілого і його представника та направлення справи до місцевого суду за підсудністю або до апеляційного суду для вирішення питання про зміну підсудності.

Підстав для зупинення провадження по справі не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 наголосили на тому, що обвинувальний висновок складений з порушенням вимог КПК України 1960 року.

Представник потерпілого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про повернення кримінальної справи прокурору, посилаючись на те, що обвинувальний висновок складений з порушенням норм ст. ст. 223, 224 КПК України (1960 року), оскільки слідчим та прокурором не враховані у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, не містить обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_5 , передбачених п.п. 1, 2, 5, 6, 9, 10, 13 ст. 67 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся з аналогічним клопотанням про повернення кримінальної справи прокурору для усунення наявних у обвинувальному висновку порушень. Вказує, що у обвинувальному висновку наявні наступні порушення вимог ст. 228 КПК України (1960 року): підсудному не пред`явлене обвинувачення по всіх встановлених злочинних діяннях (ст. ст. 121, 122 ч. 2, 127, 296, 356, ч. 2 ст. 304, 187 КК України та інші, зокрема, по справі щодо побиття ОСОБА_10 ); не притягнуто як обвинувачених всіх осіб, що викриті у вчиненні злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого за статтями КК; викривлено виклад обставин, не встановлено та не розкрито спосіб, не відображено характеристику мотиву вчинення злочину та усі наслідки злочину (погіршення стану зору потерпілого до 0,06); наведено докази, які суперечать один одному, не зазначено відомості про потерпілого, не зазначено результати перевірки показань обвинуваченого, наведених ним на свій захист, безпідставно наведені обставини, що пом`якшують покарання та не зазначено про наявність обставин, що обтяжують покарання, передбачених п.п. 1, 6, 9, 10, 13 ст. 67 КК України; не вжито заходів для забезпечення позову - арешту усього майна, яке належало ОСОБА_5 на той час; не виявлено причини та умов, які сприяли вчиненню злочину, та не зазначено про вжиття заходів до їх усунення, допущено інші порушення КПК з моменту повідомлення про вчинення злочину і до направлення кримінальної справи до суду.

Прокурор проти задоволення клопотань потерпілого та його представника заперечував, посилаючись на те, що обвинувальний висновок складений у відповідності з вимогами КПК України 1960 року. Підсудний та його захисник підтримали думку прокурора.

Як встановлено в ст. 249-1 КПК України (1960 року), суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.
Зі змісту обвинувального висновку відносно ОСОБА_5 , складеного слідчим СВ СУ ГУ МВС України в Полтавській області й затвердженого заступником прокурора Полтавської області 16.11.2009 року, та матеріалів кримінальної справи не вбачається істотних порушень прокурором норм ст. ст. 228-232 КПК України (1960 року), які можуть стати підставою для повернення справи прокурору, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України та обсягу пред`явленого йому обвинувачення по виявленому під час досудового розслідування злочину.
Враховуючи викладене, а також те, що інші обставини, на які посилаються потерпілий та його представник в обґрунтування клопотань, можуть бути перевірені та встановлені під час судового розгляду справи, суд приходить до висновку про безпідставність їх клопотань та відсутність підстав для їх задоволення.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 звернулись до суду з клопотаннями про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з підписки про невиїзд на заставу.

Потерпілий ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави у розмірі 323200 грн. 00 коп. або в іншому розмірі, встановленому судом обґрунтованим та достатнім з урахуванням положень ст. 154-1 КПК України (1960 року) послався на те, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд не може виконати свого основного завдання, зважаючи на те, що ОСОБА_5 неодноразово порушував свої процесуальні обов`язки, не з`являвся до суду без повідомлення причин неявки та надання доказів існування поважних причин неявки.

Представник потерпілого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_5 з підписки про невиїзд на інший - заставу, посилаючись на те, що він двічі не з`явився в судові засідання по справі.

Прокурор проти задоволення клопотань потерпілого та його представника заперечував, посилаючись на недоведеність існування підстав для зміни запобіжного заходу. Підсудний та його захисник підтримали думку прокурора, просили в задоволенні клопотань відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 165 КПК України (1960 року) запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше обраному запобіжному заході.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КПК України (1960 року), якщо підозрюваний або обвинувачений порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена більш суворим запобіжним заходом.
Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність будь-яких об`єктивних даних, що свідчать про порушення підсудним ОСОБА_5 умов обраного йому запобіжного заходу - підписки про невиїзд та недоведеність того, що вказаний запобіжний захід не здатний запобігти спробам ухилення підсудного від суду, перешкодити встановленню істини в справі та продовженню злочинній діяльності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу відносно нього.

Під час досудового розслідування прокурором подано позов в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради до ОСОБА_5 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого.

Крім того, 15.01.2013 року представник потерпілого ОСОБА_7 звернувся з позовом в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, який приєднано до матеріалів справи (т. 4 а.с. 169-172). Одночасно подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на автомобілі, які на даний час належать ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_13 , накласти арешт на усе майно, яке знаходиться за місцем проживання обвинуваченого та місцем його реєстрації.

Під час попереднього розгляду справи представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав вищевказане клопотання, а також звернувся до суду з клопотаннями про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно підсудного ОСОБА_5 , в тому числі автомобілі, майно фірми, яка належить ОСОБА_5 , та інше майно, з метою забезпечення позову.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання свого представника, звернувся до суду з власним клопотанням, в якому просив суд визнати його цивільним позивачем, а його представника ОСОБА_7 представником цивільного позивача, а також вжити заходів для забезпечення цивільного позову накласти арешт на належне підсудному ОСОБА_5 майно, його вклади та цінності. Для з`ясування кола майна, яке належить обвинуваченому на даний час, просив направити запит до бюро технічної інвентаризації.

Представник потерпілого підтримав клопотання потерпілого.

Прокурор проти задоволення клопотань потерпілого та його представника заперечував, вказував на безпідставність клопотань про визнання цивільним позивачем та представником цивільного позивача та про передчасність питання про накладення арешту на майно, яке підлягає вирішенню під час судового розгляду справи. Підсудний та його захисник підтримали думку прокурора, просили в задоволенні клопотань відмовити.

За змістом положень ст. 29 КПК України (1960 року) при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода, або понесені витрати закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов`язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, слідчим під час досудового розслідування виконі вищенаведені вимоги кримінально-процесуального законодавства та відповідно до постанови від 14.10.2009 року накладено арешт на майно ОСОБА_5 , матеріали щодо виконання вказаної постанови містяться у справі (т. 2 а.с. 96-105)

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що арешт на майно підсудного ОСОБА_5 накладений слідчим, переконливих доказів того, що у власності підсудного було наявне й інше нерухоме та рухоме майно, на яке арешт на підставі постанови слідчого безпідставно не накладений, потерпілим і його представником не надано, як не обґрунтовано підстав повторного вирішення питання про накладення арешту на майно ОСОБА_5 , та накладення арешту на усе майно, яке знаходиться у його власності на сьогоднішній день, та не враховано, що БТІ функцій з реєстрації права власності на нерухоме майно в даний час не здійснює, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання потерпілого та його представника про направлення запиту до БТІ щодо відомостей про зареєстроване за підсудним майно та накладення арешту на його майно. Поряд з цим, суд вважає безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно дружини підсудного ОСОБА_13 , яка не є учасником процесу та особою, що несе майнову відповідальність за дії ОСОБА_5 .

Поряд з цим, виходячи з положень ст. 50 КПК України (1960 року) суд вважає за можливе задовольнити клопотання потерпілого ОСОБА_6 про визнання його цивільним позивачем, а ОСОБА_7 представником цивільного позивача.

Вирішуючи клопотання потерпілого ОСОБА_6 та клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про об`єднання даної справи в одне провадження з іншою, суд виходить з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про об`єднання в одне провадження даної справи та кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав вказане клопотання потерпілого, звернувся з власним аналогічним клопотанням, а також просив об`єднати дану справу в одне провадження зі справою, досудове розслідування якої здійснюється Шишацьким ВП за ч. 1 ст. 388 КК України по факту реалізації майна, на яке накладений арешт.

Потерпілий підтримав клопотання представника.

Прокурор проти задоволення клопотань заперечував з огляду на їх безпідставність. Підсудний та його захисник підтримали думку прокурора.

Вирішуючи клопотання, суд враховує наступне.

Так, в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України, розгляд якого здійснюється в порядку, визначеному КПК України 2012 року.

Дана кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України розглядається згідно норм КПК України 1960 року.

Крім того, з пояснень учасників процесу встановлено, що Шишацьким ВП здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 388 КК України, провадження по якому закрите.

Як встановлено в ст. 26 КПК України (1960 року), в одному провадженні можуть бути об`єднані справи по обвинуваченню декількох осіб - співучасників вчинення одного чи кількох злочинів або по обвинуваченню однієї особи у вчиненні декількох злочинів.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що судовий розгляд даної справи здійснюється в порядку, визначеному КПК 1960 року, відповідно, питання про об`єднання цієї справи з іншою має вирішуватись згідно норми ст. 26 КПК України (1960 року), тоді як розгляд справи відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України проводиться згідно КПК України (2012 року), й об`єднання цієї справи з іншими кримінальними провадженнями має здійснюватись на підставі норм зазначеного Кодексу в порядку, урегульованості статтею 334 КПК України (2012 року), підстав для їх об`єднання в одне провадження відсутні.

Крім того, чинним законодавством не передбачено об`єднання в одне провадження справи, яка перебуває на розгляді в суді, та справи, досудове розслідування по якій не завершене, тим паче, що провадження в справі за ч. 1 ст. 388 КК України здійснювалось на підставі КПК 2012 року, що не оспорювалось учасниками процесу, та на даний час закрите.

А тому, клопотання потерпілого та його представника задоволенню не підлягають.

Представник потерпілого ОСОБА_7 звертався до суду з клопотанням про виклик судового експерта, в обґрунтування якого послався на погіршення зору потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджується висновком лікаря-окуліста, наданим у липні 2011 року, згідно якого зір суттєво погіршився і дорівнював показнику 0,06 й підозру, що причиною цього є тілесні ушкодження, заподіяні йому підсудним ОСОБА_5 05.07.2009 року.

Потерпілий ОСОБА_6 також в 2014 році звертася до суду з клопотанням про виклик в судове засідання судового експерта або призначення додаткової судово-медичної експертизи, зазначивши про погіршення стану здоров`я, що було встановлено в результаті обстеження у 2012 році та не було враховано при проведенні судових експертиз у 2009 та 2011 роках, проте може вплинути на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого і кваліфікацію дій підсудного ОСОБА_5 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_6 подав суду клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи з метою з`ясування питання наявності у нього на час подій 05.07.2009 року ізольованих внутрішньочерепних крововиливів, встановлення підстав для констатації втрати зору, тобто повної стійкої сліпоти на обидва ока, чи зниження зору до підрахунку пальців на відстані двох метрів і менше, вирішення чи могли ці наслідки утворитись від дій ОСОБА_5 , та визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень з урахуванням встановлених даних, а також клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи з метою встановлення обставин, за яких потерпілому заподіяно перелом лівої руки, необхідності застосування додаткової сили для цього, а також чи перешкодила виставлена ним ліва рука контакту хребта об сходи та запобіганню наслідків, які б неминуче настали (могли б настати) в результаті контакту хребта об сходи при витягуванні обвинуваченим потерпілого з магазину, з`ясування, які тілесні ушкодження міг би отримати потерпілий в такому випадку та ступеню їх тяжкості.

Прокурор заперечував проти клопотань потерпілого та його представника, посилаючись на їх безпідставність та передчасність. Підсудний та його захисник підтримали позицію прокурора.

При вирішенні зазначених клопотань потерпілого та його представника, суд враховує наступне

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 05.07.2009 року близько 19 год. 00 хв. поряд з магазином " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 під час сварки з неповнолітнім ОСОБА_6 , яка виникла з приводу ловлі риби на ставку, який перебуває в користуванні ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи свідомо, умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_6 3 удари кулаками правої та лівої рук в голову. Після того, як потерпілий захищаючись наніс у відповідь два удари кулаком правої руки в голову ОСОБА_5 , він обурившись такими діями неповнолітнього ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс потерпілому удар кулаком лівої руки в область правого плеча, від якого неповнолітній ОСОБА_6 впав з велосипедом на витягнуту ліву руку, після цього схопив потерпілого за капюшон кофти, почав піднімати з асфальтового покриття і в цей час наніс йому близько 5 ударів кулаками в голову. ОСОБА_6 , усвідомлюючи явну перевагу ОСОБА_5 у фізичній силі, побоюючись за своє здоров`я, зумів звільнитися від захвату рукою ОСОБА_5 , побіг до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для того, щоб покликати на допомогу та викликати працівників міліції, посковзнувся на порозі магазину та впав на порозі на ліве стегно, після чого відштовхнувшись від підлоги лівим ліктем, піднявся на ноги і через вхідні двері забіг до приміщення магазину. ОСОБА_5 з метою доведення до кінця злочинну умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, зайшов до приміщення магазину, схопив неповнолітнього ОСОБА_6 правою рукою за капюшон кофти, потягнув до дверей, перед якими умисно штовхнув в сторону дверей, внаслідок чого неповнолітній ОСОБА_6 від поштовху своїм тілом відчинив двері та впав на підлогу коридору на лівий бік. ОСОБА_5 , схопивши правою рукою за капюшон кофти неповнолітнього ОСОБА_6 , підняв його з підлоги, вивів через вхідні двері на поріг, спускаючись по сходах, різко смикнув останнього до низу, від чого ОСОБА_6 з метою зменшити удар спиною об сходи рефлекторно виставив ліву руку і після контакту руки з асфальтовим покриттям вагою всього тіла впав на долонну сторону кисті, відчувши різкий біль в лівому передпліччі.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1862 від 21.08.2009 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 2009 від 06.10.2009 року, враховуючі відомі обставини справи, дані медичної документації на ім`я під експертного ОСОБА_6 , дані матеріалів кримінальної справи встановлено, що внаслідок дій ОСОБА_5 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: переломів лівого передпліччя (ліктьової та променевої кісток), які кваліфікуються як ушкодження середнього ступню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, крововиливи, садна шкіри обличчя, правої нижньої кінцівки, шиї, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Зі змісту висновку додаткової судово-медичної експертизи № 2009 від 06.10.2009 року вбачається, що експертом вирішувалось питання щодо механізму утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зокрема, встановлено, що тілесні ушкодження у виді перелому лівого передпліччя утворились від дії тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою(ими) поверхнею(ями), що можливо і при падінні, а показання потерпілого ОСОБА_6 , дані ним 20.08.2009 року під час відтворення обстановки і обставин події 05.07.2009 року, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним його експертизи.

Під час судового розгляду справи Шишацьким районним судом Полтавської області за клопотанням представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 по справі було призначено та проведено комісійну судово-медичну експертизу.

Відповідно до Висновку експертів № 177 від 15.07.2011 року на підставі даних медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , додаткових обстежень, враховуючи матеріали кримінальної справи, встановлено, що 05.07.2009 року ОСОБА_6 було заподіяно закритий перелом обох кісток лівого передпліччя, закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, синці обличчя, скол коронки 4-го верхнього лівого зуба, синці на шиї, садна правої гомілки. При огляді членами експертної комісії ОСОБА_6 був встановлений діагноз "Залишкові явища ЗЧМТ (05.07.09 р.) струсу головного мозку з розсіяною мікросимптоматикою, легкою вегетативно-судинною дисфункцією за змішаним типом. Аномалійний нейтральний прикус Трема /1, 2, аномалія форми 2/2, ретенція /3, тортоаномалія /4, 5, втрата жувальної ефективності 14 % по Агапову, сагітальна щілина 4 мм, гіперплазія щитовидної залози". Згідно наданих амбулаторних карток підекспертний з дитинства знаходився на диспансерному обліку з приводу частих вірусних інфекцій, запальних хвороб дихальних шляхів. В 2005 році йому встановлений діагноз: Хронічний гастрит. Вегетативна дисфункція по ваготипу. Остеохондропатія грудного відділу хребта. В 2007 році діагноз: Синдром вегетативної дистонії за ваготипом. Вторинна транзиторна недостатність імунітету. Лімфоаденопатія. Дисметаболічна нефропатія, оксалатурія. З лютого 2007 року відмічалося погіршення гостроти зору. Діагноз: Спазм акомодації, макулопатія? В 2008 році у переліку перенесених захворювань вказано: Черепно-мозкова травма. Лікувався по діагнозу: Стан після черепно-мозкової травми. Міопія слабкого ступеня. 22.06.2009 року діагноз: Стан після компресійного перелому, кіфосколіоз І ступеня. Згідно запису від 14.09.2009 року він лікувався у ортодонта з приводу порушення прикусу. В 2010 році діагноз: Тривалий субфібрилітет, стафілококовий синдром. Розсіянна мікросимптоматика та легка вегетативно-судинна дисфункція може бути наслідком легкої форми закритої черепно-мозкової травми (05.07.09 р.) струсу головного мозку. Всі інші захворювання ОСОБА_6 у прямому причинного-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними 05.07.2009 року, не перебувають.

Вищевказаним висновком експертів встановлено, що тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_6 , по ступеню тяжкості кваліфікуються як: закритий перелом обох кісток лівого передпліччя ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я; закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, синці обличчя, скол коронки 4-го верхнього лівого зуба легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці шиї, садна правої гомілки, як в сумі, так і окремо легкі тілесні ушкодження. Продовження строків лікування ОСОБА_6 по черепно-мозковій травмі пов`язане з несприятливим існуючим фоном, що передував подіям від 05.07.2009 року (наявність травми хребта та черепно-мозкової травми в анамнезі, хронічних інфекцій, ендокринних порушень, патології імунної системи та ін.)

Заслухавши думку учасників процесу, беручи до уваги той факт, що потерпілим та його представником не надано суду об`єктивних доказів на підтвердження факту погіршення стану здоров`я потерпілого, не обґрунтовано належним чином підстави вважати, що подальші зміни у стані його здоров`я можуть бути пов`язані з травмами, отриманими 05.07.2009 року саме внаслідок дій ОСОБА_5 , обсяг яких встановлений судовими експертами по даній справі, беручи до уваги той факт, що погіршення зору у потерпілого ОСОБА_6 розпочалось в 2007 році і у Висновку комісійної судово-медичної експертизи № 177 від 15.07.2011 року чітко визначено, що ці та інші захворювання, крім розсіяної мікросимптоматики та легкої вегетативно-судинної дисфункції, у прямому причинного-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, заподіяними 05.07.2009 року, не перебувають, а лікування по ЧМТ пов`язане з факторами подій, що передували подіям 05.07.2009 року, даних про неповноту, необ`єктивність та недостовірність цих висновків, що відповідно до чинного законодавства є підставами для призначення додаткової та повторної судової експертизи, потерпілим та його представником не наведено, а судом не здобуто, зважаючи на те, що питання щодо ймовірного способу падіння та можливих внаслідок цього тілесних ушкоджень і їх ступеню тяжкості виходить за межі повноважень судового експерта, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань потерпілого та його представника та, відповідно, клопотання про виклик судового експерта.

Представник потерпілого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальної ОСОБА_12 як особи, яка вчинила злочин відносно потерпілого ОСОБА_6 у співучасті з ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6 також звернувся до суду з клопотанням про повернення справи на додаткове розслідування з підстав, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 246 КПК України, оскільки під час порушення справи, провадження дізнання та досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК України (1960 року), без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, зокрема, досудове слідство проведено неповно не встановлено усіх осіб, які були справжніми свідками події, були присутні на місці події та бачили обставини вчинення злочину, слідство проведено неповно, однобічно (не допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , дівчина на ім`я ОСОБА_15 ), не було встановлено дані про особу обвинуваченого, зокрема, вчинення ним інших злочинів; досудове розслідування проводили особи, яких було відсторонено від розслідування справи та до яких вжито дисциплінарні стягнення, зокрема, слідчим Шабельником, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підлягали відводу; допущено інші порушення. Вказував, на необхідність повернення справи на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 , який своїми діями безпосередньо сприяв спричиненню потерпілому тілесних ушкоджень, та ОСОБА_11 , який виявив "порушення" встановленого у селі порядку та поінформував ОСОБА_5 про "порушника", а також для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлено, зокрема, за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 304, ч. 2 ст. 122, ст. 356, ч. 1, 2 ст. 121 КК України. Тим паче, що без дослідження питання щодо правильності кваліфікації дій підсудного застосування до нього амністії неможливе.

Поряд з цим потерпілий та його представник звернулися з клопотаннями про витребування з Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області матеріалів кримінального провадження № 0000121 за ч. 2 ст. 304 КК України за фактом втягнення ОСОБА_12 у злочинну діяльність, виділеного з нього кримінального провадження за ч. 1 ст. 126 КК України за фактом побиття гр. ОСОБА_10 , витребування з Миргородської місцевої прокуратури матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Прокурор проти задоволення клопотань потерпілого та представника потерпілого заперечував, посилаючись на безпідставність. Підсудний та його захисник підтримали позицію прокурора.

Вирішуючи клопотання, суд враховує наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КПК України (1960 року) при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи чи за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.
Разом з тим, обставини, на які вказує потерпілий в обґрунтування клопотання в цій частині, щодо невстановлення та недопиту усіх свідків та очевидців злочину, неповного встановленні даних про особу обвинуваченого, фактично містять ствердження про неповноту досудового розслідування та за своїм змістом не є такими, що перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
Відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства, повернення справи на додаткове розслідування з підстав неповноти або неправильності досудового слідства може бути проведено виключно зі стадії судового слідства.

Твердження ж потерпілого про те, що досудове розслідування здійснювалось працівниками міліції, які підлягали відводу, є недоведеними, оскільки за твердженнями представника потерпілого після виявлення в їх діях порушень вони були відсторонені від участі у справі, при цьому, об`єктивних підстав вважати, що ці особи на час вчинення процесуальних дій підлягали відводу, не встановлено, а відтак, об`єктивних даних сумніватись у легітимності їх проведення не вбачається. Необ`єднання ж під час досудового розслідування в одне провадження кримінальних справ відносно обвинуваченого саме по собі не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування

За змістом положень ч. 2 ст. 246 КПК України (1960 року), за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника суддя вправі повернути справу на додаткове розслідування для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, якщо окремий розгляд справи щодо них неможливий.
Разом з тим, прокурор, обвинувачений та його захисник з відповідним клопотанням до суду не звернулись, проти клопотання потерпілого та його представника щодо повернення справи на додаткове розслідування для притягнення до відповідальності також ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заперечували.
Відповідно ч. 2 ст. 246 КПК України (1960 року), за клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника суддя може повернути справу на додаткове розслідування у випадках наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин, чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлено.
При вирішенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 в цій частині суд бере до уваги, що згідно кримінально-процесуального законодавства судовий розгляд справи здійснюється відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення. При цьому, непред`явлення підсудному ОСОБА_5 додаткового обвинувачення за ст. 304, 356, 296, 388 КК України, як і за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 187 КК України щодо подій, які мали місце за участю іншого потерпілого у листопаді 2006 року, не може вплинути на повноту та всебічність розгляду даної справи, а потерпілий та його представник не позбавлені права звертатись до органів поліції з заявами про притягнення його до відповідальності за вказані злочини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення даної справи на додаткове розслідування для додаткової кваліфікації дій підсудного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 304, ст. 356, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 296 КК України, тим паче, що під час розгляду справи встановлено, що в провадженні Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебували (або перебувають) кримінальні провадження за ч. 2 ст. 304, ч. 1 ст. 388 КК України.

Підстав для направлення справи на додаткове розслідування задля перекваліфікації дій підсудного ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 122 КК України, або ч. 1 ст.121, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 121 чи ч. 1 ст. 127 КК України не вбачається, оскільки об`єктивних судово-медичних даних на підтвердження факту спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень не встановлено, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень чітко визначена під час проведення судово-медичної експертизи № 1862 від 21.08.2009 року та додаткової судово-медичної експертизи № 2009 від 06.10.2009 року, відповідні висновки підтверджено в результаті проведення комісійної судово-медичної експертизи № 177 від 15.07.2011 року, й сумнівів в їх об`єктивності та правильності не виникає. Переконливих та достовірних даних про направленість умислу у підсудного на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень з матеріалів справи не вбачається та потерпілим не наведено, твердження ж про вчинення злочину з метою залякування потерпілого та інших осіб є надуманими, об`єктивних даних, в тому числі судово-медичних, щодо катування потерпілого не встановлено, тоді як обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань потерпілого та представника потерпілого про направлення справи для проведення додаткового розслідування. Безпідставними і такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві, суд вважає і клопотання про витребування матеріалів кримінальних проваджень та досудового розслідування.

Підсудний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 звернулись до суду з клопотанням про застосування до підсудного Книша І.В. п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році" та закриття провадження по справі з цих підстав.

Прокурор клопотання підтримав. Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечували.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом.

Відповідно до положень п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 року, можуть бути звільнені від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі,особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.
Згідно ст. 6 Закону України "Про амністію у 2011 році" звільненню від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, підлягають особи, які підпадають під дію ст. 1 Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.10.2001 року Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, ОСОБА_5 являється батьком ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.10.2007 року Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, - батьком ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 130, 131).

Підсудний ОСОБА_5 зазначив, що визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, дії підсудного вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, інкримінований злочин вчинений ним до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2011 році", підсудний є батьком двох дітей віком до 18 років, батьківських прав щодо яких не позбавлений. Обставин, за наявності яких амністія не може бути застосована, передбачених ст. 7 Закону України "Про амністію у 2011 році", та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії Україні", не встановлено.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що клопотання підсудного ОСОБА_5 про застосування до нього акту амністії підлягає задоволенню зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України та закриттям провадження по даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 237-249-1 КПК України (1960 року), ст. 44 КК України, ст. ст. 1, 6, 77 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 року суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 про направлення справи для вирішення питання про зміну підсудності - відмовити.

В задоволенні клопотань потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 про повернення кримінальної справи прокурору - відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно підсудного ОСОБА_5 та застосування до нього запобіжного заходу у виді застави - відмовити.

Визнати потерпілого ОСОБА_6 цивільним позивачем, а ОСОБА_7 представником цивільного позивача.

В задоволенні клопотань представника потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 про витребування документів, накладення арешту на майно підсудного ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_13 - відмовити.

В задоволенні клопотань потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 про об`єднання справ в одне провадження - відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про призначення по справі додаткової судово-медичної експертизи та повторної судово-медичної експертизи, виклик експерта та клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 про призначення по справі додаткової комплексної судово-медичної експертизи та виклик експерта - відмовити.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 про повернення справи на додаткове розслідування та витребування кримінальних проваджень з Шишацького ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області і матеріалів досудового розслідування з Миргородської місцевої прокуратури - відмовити.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Гребіняки Шишацького району Полтавської області українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, 2001 року народження та 2007 року народження, приватного підприємця, проживаючого: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 31.05.2005 року.

Провадження по справі відносно ОСОБА_5 закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_6 та представнику потерпілого ОСОБА_7 право на звернення до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, в порядку цивільного судочинства.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_5 на підставі постанови слідчого СВ СУ ГУМВС України в Полтавській області від 14.10.2009 року, - скасувати.

Речові докази по справі кофту з написом "Nike" та велосипед марки Winner" - повернути потерпілому ОСОБА_6 як власнику.

На постанову в частині звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії протягом семи діб може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1