Справа № 630/288/14-к
В И Р О К
Іменем України
25 липня 2016 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004475за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коротич, Харківського району, Харківської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, не працює, раніше судимий вироком Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2003 р. за ч. 2 ст. 296, ст.. 304, ст.ст. 70, 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, вироком Харківського районного суду Харківської області від 26.08.2009р. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2013 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.. 70 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбачено ч. 3 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 24.08.2013р. біля 09.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 11, по вул. Водянській в м. Люботин, Харківської області разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів та повторно, скориставшись відсутністю ОСОБА_8 , який залишив автомобіль «Москвич-412», д.н. НОМЕР_1 , біля ставку та поїхав додому за грошима, щоб розрахуватися з водієм трактору, який витягнув автомобіль зі ставку, при цьому попрохавши ОСОБА_7 приглянути за вказаним автомобілем, на що останній погодився, діючи з метою розтрати майна, яке було йому ввірено, продав вказаний автомобіль ОСОБА_9 , при цьому пояснивши останньому, що вказаний автомобіль належить йому. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3760 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 винним за пред`явленим обвинуваченням себе визнав та пояснив, що він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ще однією особою на прізвисько « ОСОБА_12 » 24.08.2013р. вранці їхали на автомобілі «Москвич-412», по вул.. Водянській в м. Люботин, Харківської області, коли ОСОБА_8 , який перебував за кермом, не впорався з керування та автомобіль з`їхав у ставок. Після того, як всі пасажири та водій вибрались з автомобіля вони знайшли тракториста, який витягнув автомобіль зі ставка. Оскільки грошей для того, щоб розрахуватись із водієм трактора не було, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 поїхали додому у с. Коротич. При цьому ОСОБА_8 попросив ОСОБА_7 приглянути за автомобілем з метою його збереження, на що ОСОБА_7 погодився. Разом із тим, ОСОБА_8 не повернувся та, враховуючи необхідність розрахунку із водієм трактора, обвинувачений запропонував ОСОБА_9 , який знаходився біля ставка, придбати даний автомобіль, вказавши що він належить ОСОБА_7 , на що ОСОБА_9 погодився та віддав обвинуваченому 900 грн. ОСОБА_7 розрахувався із водієм трактора та пішов з місця події. За кермо ОСОБА_7 не сідав та хто відігнав автомобіль до будинку ОСОБА_9 йому невідомо.

Потерпілий ОСОБА_10 в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгліду повідомлявся судом завчасно та належним чином, про причини неявки не повідомляє, в зв`язку з чим, а також з урахуванням положень ст.. 325 КПК України, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 24.08.2013р. він відпочивав біля ставку по вул.. Водянскій в м. Люботин, Харківської області та побачив як автомобіль «Москвич» з`їхав у ставок. Пізніше автомобіль витягнули трактором, за чим спостерігало багато осіб. Потім свідок підійшов до учасників події та спитав ОСОБА_7 чий це автомобіль, на що останній відповів, що його. Свідок запропонував його придбати, на що ОСОБА_7 погодився та вони домовились про суму 900 грн. Потім свідок пішов відпочивати далі. Хто саме відігнав автомобіль до будинку свідка він не знає. Приблизно через два тижні автомобіль вилучила міліція.

Згідно показань свідка ОСОБА_8 , даних останнім слідчому 15.09.2013р. та оголошених в судовому засіданні в зв`язку зі смертю свідка, він разом із ОСОБА_11 їхали на автомобілі «Москвич 412», який належить батьку свідка, по с. Коротич, Харківського району, Харківської області, та зустріли ОСОБА_7 разом із невідомим свідку чоловіком, якого обвинувачений називав « ОСОБА_12 ». ОСОБА_7 попросив свідка відвезти його до міста Люботин, на що свідок погодився. Перебуваючи в м. Люботин ОСОБА_8 не впорався з керуванням та автомобіль з`їхав правим боком у ставок. Близько 09:00 свідок разом із ОСОБА_11 поїхав в с. Коротич щоб знайти водія який би витягнув автомобіль зі ставка. Однак, вони нікого не знайшли та розійшлись по домівкам. Пізніше свідок дізнався про те, що ОСОБА_7 продав автомобіль.

В ході огляду місця події 09.09.2013р., що зафіксовано в протоколі огляду та фототаблиці до нього, на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить свідку ОСОБА_9 виявлено та вилучено автомобіль «Москвич-412», д.н. НОМЕР_1 .

Даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_13 та на момент подій він перебував у володінні ОСОБА_10 згідно довіреності від 21.05.2007р.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 9070 від 26.09.2013р. середня ринкова вартість автомобіля «Москвич-412», д.н. НОМЕР_1 , на момент вчинення злочину складала 3760 грн.

В ході слідчого експерименту 17.10.2013р. обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, аналогічні наданим в судовому засіданні та показав місце, де автомобіль з`їхав у ставок та де пізніше обвинувачений продав автомобіль свідку ОСОБА_9 за 900 грн.

Аналізуючи описані вище доказі у їх сукупності, а також з огляду на їх об`єктивність, достатність та взаємозв`язок, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла підтвердження в судовому засіданні.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191 КК України, а саме як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, вчинена повторно.

Вивченням особистості ОСОБА_7 судом встановлено, що обвинувачений має неповну середню освіту, не одружений, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Обставиною, яка обтяжує покарання для обвинуваченого, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире розкаяння у вчиненому.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, викладені вище, виходячи із положень ст. 65 КК України, а також із принципів законності, справедливості, індивідуалізації та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, призначає покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 191 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 191 КК України, оскільки вчинений ОСОБА_7 злочин не пов`язаний з посадою обвинуваченого або зайняття ним певною діяльністю.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Оскільки обвинувачений вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2013 р., суд, враховуючи положення ст. 71 КК України, призначає покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання до покарання, призначеного за даним вироком.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне залишити раніше обраний, а саме тримання під вартою.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи, згідно ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з засудженого на користь держави.

Питання про речові докази належить вирішити згідно ст.. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 124, 369, 371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним в вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.01.2013 р., у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання даним вироком законної сили залишити раніше обраний, а саме тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 29 січня 2016 року.

Речові докази, а саме автомобіль «Москвич-412», д.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 , вважати повернутими останньому.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової автотоварознавчої експертизи № 9070 від 26.09.2013р. у розмірі 294 грн. стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1