Справа №198/125/16-к
Провадження №1-кп/0198/23/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.03.16 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості №0000826 внесене в ЄРДР 02.12.2015 року за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Шандрівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешкаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, маючого на утримані неповнолітню дитину, із вищою освітою, працюючого старшим інспектором Юр`ївського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПС України в Дніпропетровській області, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Наказом управління державної пеніиенціарної служби України №138 о/с від 02.11.2015 року старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_5 призначено на посаду старшого інспектора Юр`ївського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПС України в Дніпропетровській області.

Згідно ст.ст. 1, 10, 14, 29 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Кримінально-виконавча інспекція - орган, який виконує покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт та здійснює контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням або умовно-достроково, а також звільнених від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років. Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу. Нагляд за дотриманням законності в діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється в порядку, визначеному Конституцією та законами України.
Відповідно до п.«д» ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, державної кримінально-виконавчої служби, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності.
Згідно законодавства ОСОБА_5 як інспектор державної кримінально-виконавчої служби є службовою особою представником влади.
У жовтні 2015 року у інспектора Юр`ївського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 виник злочинний умисел на отримання неправомірної винагороди за вчинення дій, пов`язаних із зловживанням впливом, з використанням свого службового становища при наступних обставинах.

Так, вироком Павлоградського міжрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням на строк два роки.

На початку жовтня 2015 року ОСОБА_5 , будучи інспектором Юр`ївського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції УДПС України в Дніпропетровській області, звернувся до ОСОБА_6 з пропозицією передати йому ( ОСОБА_5 ) неправомірну вигоду у сумі 7000 гривень за вплив на прийняття, особою уповноваженою на виконання функцій держави прокурором Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, рішення про невжиття заходів у зв`язку із порушенням ОСОБА_6 умов звільнення від призначеного покарання з випробуванням. При цьому ОСОБА_5 попрохав ОСОБА_6 передати йому неправомірну вигоду шляхом переказу грошових коштів у раніше зазначеній сумі, на картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

13 листопада 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , не бажаючи настання для себе негативних наслідків, передав інспектору ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди у сумі 500 гривень шляхом їх переказу на вказаний останнім картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти у зазначені сумі.

21 листопада 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , не бажаючи настання для себе негативних наслідків, передав інспектору ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди у сумі 500 гривень шляхом їх переказу на вказаний останнім картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти у зазначені сумі.

03 грудня 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , не бажаючи настання для себе негативних наслідків, передав інспектору ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди у сумі 1000 гривень шляхом їх переказу на вказаний останнім картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти у зазначені сумі.

12 грудня 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , не бажаючи настання для себе негативних наслідків, передав інспектору ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди у сумі 400 гривень шляхом їх переказу на вказаний останнім картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти у зазначені сумі.

18 листопада 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , не бажаючи настання для себе негативних наслідків, передав інспектору ОСОБА_5 частину неправомірної вигоди у сумі 200 гривень шляхом їх переказу на вказаний останнім картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти у зазначені сумі.

Всього у період часу з 13 листопада 2015 року по 18 грудня 2015 року ОСОБА_6 шляхом переказу на вказаний ОСОБА_5 картковий рахунок «ПАТ» «ПриватБанк» № НОМЕР_1 передав інспектору ОСОБА_5 неправомірну вигоду на загальну суму 2600 гривень, а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, отримав вказані грошові кошти.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.2 ст.369-2 КК України як прийняття пропозиції здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та у одержанні вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

25 лютого 2016 року між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, згідно якою, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний беззастережно визнати обвинувачення в обсязі, зазначеному в обвинувальному акті.

В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.369-2 КК України у виді штрафу у розмірі вісімсот восьмидесяти трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі п`ятнадцять тисяч одинадцять гривень, з позбавленням права обіймати посади в Державній пенітенціарній службі України на строк два роки.

Прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки порядок і умови її укладення відповідають вимогам кримінального процесуального закону України та ухвалити обвинувальний вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора та захисника, дослідивши відомості щодо особи обвинуваченого, докази покази обвинуваченого надані в судовому засіданні; покази свідка ОСОБА_6 (а.м.к.п.10-13); протоколи огляду (а.м.к.п.14-16, 17-19), протокол обшуку (а.м.к.п.35-39), перевіривши наявність повідомлення про підозру, котрі містяться в матеріалах кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладена між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та обвинуваченим ОСОБА_5 25 лютого 2016 року угода про визнання винуватості підлягає затвердженню вироком з призначенням ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого; угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.369-2 КК України відповідає суті обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, при цьому прокурором при укладенні угоди про визнання винуватості враховані обставини, закріплені у ст.470 КПК України.

Угода про визнання винуватості укладена щодо злочину середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам.

ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема, обмеження його процесуальних прав, у відповідності до ст.473 КПК України, розмір та вид узгодженого покарання, діючи відповідно умов угоди, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, не оспорюючи час, місце, мотив, характер вчиненого злочину, суму отриманих грошових коштів, та інші обставини кримінального правопорушення, погодився з призначенням йому узгоджених виду та міри покарання.

Укладення угоди, в чому суд переконався під час судового засідання, є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, котрий є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, котрою суд визнає щире каяття за відсутності при цьому обставин, які обтяжують покарання.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не вбачається.

Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань не встановлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 25 лютого 2016 року між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та призначити йому покарання, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 25 лютого 2016 року у виді штрафу у розмірі вісімсот восьмидесяти трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі п`ятнадцять тисяч одинадцять гривень із застосуванням ч.2 ст.55 КК України, з позбавленням права обіймати посади в Державній пенітенціарній службі України пов`язані зі здійсненням Державної політики у сфері виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень на строк два роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді домашнього арешту скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно прокурору та обвинуваченому.
Суддя: підпис: ОСОБА_1
Копія вірна: суддя: ОСОБА_1