Справа № 303/4947/14-к
Провадження № 1-кп/303/20/16
ряд. стат. звіту № 34
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2013 року за № 0004718, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, ветерана органів внутрішніх справ України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, шо 08 листопада 2013 року, близько 18 години 00 хвилин, на 763 км. автодороги «М-06» Київ-Чоп, біля повороту на с.Обава Мукачівського району, він, керуючи мікроавтобусом марки «FORD-TRANZIT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не забезпечив безпеки дорожнього руху, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України і не врахував дорожню обстановку, в результаті чого не впорався з керуванням транспортного засобу, допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де в той час йому на зустріч в напрямку м.Мукачево рухався автомобіль марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_10 , з подальшим зіткненням передніми частинами транспортних засобів.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху плюснових кісток лівої стопи, закритих переломів 2-ї та 3-ї плюснових кісток та основи 4-ї плюснової кістки зліва, з приводу чого будо проведено операцію: МОС 2-ї та 3-ї плюснових кісток спицями, МОС 5-ї плюснової кістки до кубовидної. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення або при ударянні об такі предмети, можливо їх виникнення у водія легкового автомобіля при зіткненні з іншим транспортним засобом, що рухався, та які відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Як зазначає орган досудового слідства ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України і саме порушення ним даних Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що він вважає себе потерпілим, а не обвинуваченим. Всі складені та наявні в матеріалах справи документи не відповідають дійсності. В той час він їхав на своєму автомобілі зі сторони м.Мукачево в напрямку м.Свалява по автодорозі Київ-Чоп, ніякого повороту вліво і виїзду на смугу зустрічного руху він не робив. В автомобілі крім нього знаходилися ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Перед ДТП він виїжджав з АЗС «WOG», пропустивши вантажний автомобіль - каміон, і рухався позаду нього зі швидкістю 50-55 км/год. Його автомобіль старий, починався підйом, тому швидко їхати він не міг, відстань між каміоном та його транспортним засобом була 100-150 метрів, їхав спокійно. Не доїжджаючи до мосту 100-150 метрів на зустрічній смузі руху він побачив інший автомобіль, який рухався з великою швидкістю. Точніше, він бачив не сам автомобіль, а світло його фар. Той автомобіль перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на його смугу руху і вдарився в передню ліву частину його автомобіля. Від цього удару на його автомобілі вирвало переднє ліве колесо, автомобіль розвернуло по годинниковій стрільці. В салоні відразу виникла паніка, пасажири питали один одного, чи всі живі, піднявся крик, ОСОБА_11 та подружжя ОСОБА_14 хотіли виходили з автомобіля, але не могли відчинити двері, тому він ногами розбив скло зі свого боку. Коли він вийшов з свого автомобіля, то побачив, що хтось вийшов з іншого автомобіля, який наїхав на нього, обійшов той автомобіль 3-4 рази, після чого з`явилося невелике полум`я, згодом авто почало горіти. Вважає, що ті особи умисно підпалили свій автомобіль.
Він залишався на місці і нікуди не відходив. Бачив, як на місце події приїхали працівники поліції, щось писали, також бачив, як прихав автомобіль МНС і гасив пожежу, прибув також автомобіль швидкої медичної допомоги. В той час, коли горів автомобіль, почали розриватися на ньому колеса, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з того місця пішли. Він та ОСОБА_15 були на місці, бачили процес огляду місця події працівниками міліції, але участі в ньому не брали, тому що їх ніхто не запрошував. Порядок проведення огляду місця події, зокрема необхідності його участі при огляді, йому відомий, але він не приймав участь в проведенні даної слідчої дії, так як довіряв понятим. Цей процес проходив біля 40 хв. 1 год., потім ОСОБА_11 з переляку побігла, а він побіг за нею, наздогнав її і заспокоював. Коли вони повернувся на дорогу, вже там нікого не було.
В момент зіткнення в стані алкогольного сп`яніння не перебував, під час руху його ніхто не відволікав, перед зіткненням напрямок руху не змінював. Погодні умови в той час були нормальні, було похмуро, темно, дорога суха.
Вважає, що водія автомобіля, який в нього вдарив, засліпив каміон, тому він добре не бачив дорогу, всі учасники руху зрізають на тій ділянці кут дороги, якщо їдуть в напрямку м.Мукачево.
Винним себе він не вважає, але йому шкода, що так трапилося. Цивільний позов також не визнає, оскільки не він, а йому завдано матеріальну шкоду.
Крім того, обвинувачений показав, що в ході проведення огляду місця події проводилася відеозйомка, але матеріали відеофіксації кудись зникли. Після ДТП біля його автомобіля на дорозі був акумулятор, який також кудись зник, автобус на місці перемістили і сфотографували так, як було комусь потрібно. Слідчий ОСОБА_16 відразу визнав його винним у вчиненні даного ДТП, від нього просили 6 тисяч доларів.
Пред`явлене йому обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України вважає необгрунтованим, недоведеним та просить його виправдати.
Захисник обвинуваченого просив виправдати свого підзахисного, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував та доводив обставини пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України. Звертає увагу на те, що відповідно до ст. 49 КК України строки притягнення до кримінальної відповідальності вже минули, і обвинувачений міг би просити закрити відносно нього справу на цій підставі. Однак, він вважає себе невинним і категорично проти закриття справи у зв`язку з закінченням строку притягнення його до кримінальності відповідальності.
Також захисник вказує на те, що всі висновки експертів грунтуються на протоколі огляду місця події і схемі до нього, однак дані документи є недопустимими, вони складені з грубим порушенням закону.
Перевіривши і дослідивши всі матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні за обставин, вказаних в обвинувальному акті.
Зокрема, прокурор, як на докази вини обвинуваченого, посилається на покази потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 .
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 08 листопада 2013 року біля 18 год. 00 хв. він їхав на своєму автомобілі марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в напрямку з м.Свалава на м.Мукачево.
Разом з ним в автомобілі їхав його знайомий ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні. Проїжджаючи ділянку автодороги перед поворотом на с.Обава Мукачівського району, він помітив, що йому на зустріч рухається якийсь автомобіль, який їхав близько до суцільної лінії дорожньої розмітки, що розділяла смуги руху. Спочатку він бачив світло фар, а потім вже і сам автомобіль. Перед тим автомобілем, за деякий час, йому на зустріч проїжджала фура з увімкненим ближнім світлом фар. Наближаючись до того автомобіля, з метою безпечного роз`їзду з ним, він приймав трохи правіше, однак побачив, що зустрічний транспортний засіб перетнув суцільну лінію розмітки і виїхав на його смугу руху. Тоді він, з метою роз`їзду, прийняв ще правіше, однак уникнути зіткнення не зміг, відчув удар в ліву сторону автомобіля. Після удару його транспортний засіб зупинився на перехресті в напрямку м.Мукачево, вийти самостійно з автомобіля він не мав змоги, оскільки йому зажало ногу, допоміг йому в цьому ОСОБА_18 . Автомобіль почав горіти, тому ОСОБА_19 витягнув з нього наявні в бардачку документи та його сонцезахисні окуляри, після чого вогонь посилився. Інший транспортний засіб, з яким відбулося зіткнення він не бачив. На місці почали зупинятися інші автомобілі, які рухалися до дорозі, оскільки їх зупиняв ОСОБА_10 . Люди почали підходити, ймовірно хтось з них викликав працівників швидкої допомоги і його доставили до лікарні. Коли приїхали працівники міліції, то його вже на місці дорожньо-транспортної пригоди не було.
В той час була темна пора доби, дорога була сухою, дощ не падав, на ділянці дороги були дві роздільні смуги руху в напрямку на м.Свалява. На його транспортному засобі було увімкнено ближнє світло фар, швидкість руху була 70-75 км/год. Побачив він зустрічний транспортний засіб приблизно за 150 м. до зіткнення, але точно сказати не може, до моменту зіткнення пройшло 1-3 секунди. В зустрічного транспортного засобу також було увімкнено ближнє світло фар, оскільки воно його не сліпило, швидкість руху була біля 60 км/год, уникнути зіткнення не міг, оскільки не встиг цього зробити. Він перед зіткненням рухався по середині своєї смуги руху, на відстані біля 50 см. від роздільної смуги. Коли він прийняв вправо, побачивши зустрічний автомобіль, то майже половина його смуги руху була вільною. Зрозумівши, що цього не достатньо, він прийняв ще правіше, як тільки міг, оскільки далі вже був розташований відбійник. Його права частина автомобіля була вже на правому узбіччі, при цьому він пригальмовував.
Після судового розгляду даного кримінального провадження іншим складом суду і постановлення вироку свій автомобіль він забрав зі штраф майданчику і здав його на металобрухт за 1200 гривень.
Таким чином, потерпілий ОСОБА_8 визнав, що він заздалегідь, на відстані біля 150 м., побачив автомобіль, який нібито виїхав на його смугу руху, і цим самим створив йому перешкоду для руху. Разом з тим, в супереч вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, потерпілий ОСОБА_8 не вжив таких негайних заходів, продовжував рух. При цьому, як показав потерпілий, продовжуючи рух, він в момент зіткнення їхав впритул біля правого відбійника. До таких показів потерпілого суд відноситься критично, оскільки, як вбачається з інших матеріалів справи, в тому місці, де найбільш ймовірно відбулося зіткнення транспортних засобів, з правої сторони по ходу руху на м.Мукачево починається інша смуга руху з`їзд з автодороги на с.Обава, за нею розташоване узбіччя шириною 5,3 м., і лише за цим узбіччям знаходиться металеве огородження дороги, на яке вказує потерпілий. За таких обставин, рухаючись впритул до такого огородження, автомобіль потерпілого мав би знаходитися повністю на правому по його ходу руху узбіччі, а зіткнення транспортних засобів мало б місце не на ближче до середини дороги, а на її правому боці по ходу руху на м.Мукачево, чи взагалі на правому узбіччі.
Також потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що після зіткнення його автомобіль зупинився на площадці, тобто на острівці безпеки, що знаходиться в місці розгалуження доріг. Разом з тим, згідно доданої до протоколу огляду місця події схеми, автомобіль потерпілого зафіксовано зовсім в іншому місці, а саме на правому узбіччі біля огородження дороги.
Враховуючи вказані суперечності в показах потерпілого з іншими матеріалами справи суд вважає, що до твердження ОСОБА_8 про місце зіткнення автомобілів на його смузі руху може не відповідати дійсності, суд до цих показів відноситься критично, а тому вони не можуть вважатися належним доказом вини обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що біля 16 год. - 16 год. 30 хв. вони разом з потерпілим ОСОБА_8 поїхали із м.Свалява до ТЦ «Епіцентр», що розташований в м.Мукачево. За кермом автомобіля був ОСОБА_20 , а він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Було вже темно, точно не пам`ятає, але дорога, на його думку, була сухою. Швидкість руху їх автомобіля була біля 70-80 км/год., під час руху вони розмовляли, за дорогою він не слідкував. Раптом він побачив, як їм назустріч наближається світло фар іншого автомобіля і сталося зіткнення. Після того, як їх автомобіль зупинився, він запитав в ОСОБА_20 , як той себе почуває, на що відповів, що йому зажало ногу. Він вийшов з автомобіля зі своєї сторони і побачив, що машина загорілася, зокрема, починало горіти в моторному відділі. Тоді він негайно почав витягати ОСОБА_20 з автомобіля, відтягнув його на 20 метрів, потім повернувся до машини, витягнув ключі з системи запалення, забрав документи з бардачка. Взявши з багажника вогнегасник він почав гасити автомобіль, але цього було не достатньо, машина вже сильно горіла, тому почав зупиняти інші транспортні засоби і просити про допомогу. Машина загорілася відразу після зіткнення, спочатку був маленький вогонь, а згодом загорілася повністю. Люди почали підходити, приїхала швидка допомога і забрала ОСОБА_20 в лікарню, а він зі своїм знайомим згодом повернувся на роботу. На місці ДТП до приїзду працівників міліції він не був, їх автомобіль був на тому місці, де зупинився після зіткнення. До іншого автомобіля він не підходив і нічого в них не питав.
При цьому, свідок показав, що на їх автомобілі під час руху було увімкнено ближнє світло фар, на зустрічному транспортному засобі також було увімкнено ближнє світло фар, дорога в той час не була завантажена автомобілями, перед зіткненням інших транспортних засобів не було. Де саме відбулося зіткнення, він не бачив, але скоріш за все на їх смузі руху. Чи змінював при цьому інший транспортний засіб напрямок руху, він не бачив, що саме робив потерпілий перед зіткненням, не знає, оскільки за його рухами не спостерігав. Може тільки сказати, що зіткнення відбулося на спуску дороги, перед поворотом на с.Обава Мукачівського району, після зіткнення їх автомобіль відкинуло і він зупинився на островці безпеки, в напрямку м.Мукачево, трохи повернутим в праву сторону. Відстань від місця зіткнення до місця зупиники їх автомобіля складала біля 20 метрів, інший транспортний засіб зупинився вище, на відстані біля 70 метрів, на узбіччі. В якому саме положенні був той автомобіля, точно сказати не може. З того автомобіля ніхто не виходив, він нікого не бачив.
Аналізуючи покази даного свідка суд приходить до висновку, що вони не містять жодної інформації, яка б підтверджувала вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Так, свідок не підтвердив, що зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху потерпілого, показав, що цього він не бачив, а тільки припускає. Крім того, покази свідка в частині місця зупинки автомобіля після пригоди також суперечать схемі до протоколу огляду, оскільки згідно схеми, автомобіль потерпілого знаходиться на не острівці безпеки, як показав свідок, на узбіччі дороги. Таким чином, покази свідка ОСОБА_10 жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, а саме порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху, тому його покази не є належним доказом у справі.
Свідок ОСОБА_17 показав, що як слідчий, він виїжджав на місце ДТП для проведення огляду місця події, а саме на автодорогу Київ-Чоп, біля повороту на с.Обава Мукачівського району. Визначив він місце зіткнення транспортних засобів за осипом скла. З приводу визначення розмірів на схемі пояснив, що спочатку він малював схематично, а потім, з участю понятих, робив виміри, які зазначені на схемі, тому можливо схема і не відповідає масштабу, але розміри визначені точно, до уваги слід брати саме розміри. Всі осипи ґрунту знаходилися на зустрічній смузі руху по ходу в напрямку м.Львів, сліди гальмівного шляху відповідають тим, які там вказані. Пам`ятає, що авто, яке стояло в напрямку м.Мукачево горіло, а мікроавтобус знаходився передньою частиною до дороги. Які були пошкодження на автомобілях, точно не пам`ятає, на автобусі була пошкоджена передня ліва частина. Слідів юзу автобуса не було, який був стан дорожнього покриття не пам`ятає, в протоколі огляду місця події все було зазначено. Мокре покриття дороги було в тому місці, де гасили пожежу автомобіля, який горів, в іншому місці було сухе.
При складанні схеми він вказав місце зіткнення, а не осип скла, оскільки інших слідів не було. Розуміє, що визначати місце зіткнення транспортних засобів в компетенцію слідчого не входить. Уламки, які зазначені в протоколі - це пластмасові частини автомобілів та уламки скла скляних частин автомобілів. Взагалі всіх уламків було багато, схема відповідає дійсності. Поняті під час проведення даної слідчої дії завжди були поруч та все посвідчили своїми підписами, але хто саме, не пам`ятає. Дана слідча дія проводилася також за допомогою відеозйомки. Автомобіль потерпілого він не оглядав, в подальшому справу не розслідував.
За клопотанням прокурора судом допитані також свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 .
Так, свідок ОСОБА_13 показав, що 08.11.2013 року він разом з дружиною зайшли в гості до його сестри в с.Страбичево, Мукачівського району. Там був також обвинувачений ОСОБА_6 , який приїхав до ОСОБА_11 . На їх прохання ОСОБА_6 погодився відвести їх в смт. Чинадієво, вони з ОСОБА_11 сіли до його автомобіля і поїхали автодорогою Київ-Чоп. В машині він перебував позаду водія.
В смт.Чинадієво вони заїхали на АЗС, виїжджаючи з неї пропустили вантажний автомобіль і рухалися позаду нього, на відстані приблизно 100 метрів. Раптом їм на зустріч з увімкненим дальнім світлом фар, виляючи, виїхав якийсь автомобіль і на їх смузі руху зіткнувся з автомобілем, в якому вони перебували. Після зіткнення їх транспортний засіб розвернуло в напрямку м.Мукачево, а інший автомобіль зупинився на відстані біля 50-60 метрів від них. Внаслідок пошкоджень заблокувалися двері і вони не могли вийти. Першим з їх автомобіля вийшов водій ОСОБА_6 , розбив скло і допоміг їм вийти. Вийшовши, вони побачили, що інший автомобіль горить.
Його дружина дуже злякалася, тому вони приблизно через 30 хв. після даної події, не дочекавшись приїзду працівників міліції, пішли, а біля автомобіля залишилися ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . До іншого транспортного засобу вони не підходили. Щоб ОСОБА_6 вживав алкогольні напої, він не бачив.
Свідок ОСОБА_12 показала, що 08.11.2013 року вона разом з чоловіком пішла до його сестри в с.Страбичево Мукачівського району. Перебували вони там тривалий час, пізніше приїхав ОСОБА_6 , разом з яким, на його автомобілі, вони поїхали з с.Страбичево в смт.Чинадієво. ОСОБА_6 пив каву, алкогольні напої не вживав. Їхали вони по автодорозі Київ-Чоп, заїхали на АЗС, виїжджаючи, пропустили вантажний автомобіль та рухалися позаду нього. На підйомі побачила мигаюче світло фар і відчула удар. Зупинившись після удару вони не могли відкрити двері і вийти з автомобіля, тому водій розбив скло і допоміг їм вийти. Від удару їх автомобіль розвернуло, зупинився він на узбіччі в напрямку м.Мукачево, а інший автомобіль зупинився на іншій стороні, також в напрямку м.Мукачево. До них підійшов чоловік з тієї машини і запитав, чи всі живі. Вона бачила, що хтось біля того автомобіля ходив і чимось світив, після чого авто загорілося. Зіткнення автомобілів відбулося на їх смузі руху, вона знаходилася в автомобілі на третьому ряді, але за дорогою слідкувала, оскільки завжди напружена. Всі особи в їх автомобілі були травмовані, але до лікарні не зверталися. Вона дуже злякалася і вони з чоловіком пішли звідти десь через 15 хв.
Свідок ОСОБА_21 показала, що 08.11.2013 року до них додому прийшов її дядько разом з дружиною, а згодом прийшов її знайомий ОСОБА_6 . Під час розмови він сказав, що їде в смт. Чинадієво, тому вона попросила його підвести родичів. Втрьох з ОСОБА_14 вони випили пляшку пива, ОСОБА_6 алкогольні напої не вживав. Поїхала вона разом з ними, знаходилася на передньому пасажирському сидінні. Вони рухалися по автодорозі Київ-Чоп, заїхали на АЗС, а виїжджаючи, пропустили вантажний автомобіль і їхали позаду нього на відстані біля 100 метрів. Раптом відчули удар і їх автомобіль розвернуло. Після зупинки двері на автомобілі не відкривалися, тому ОСОБА_6 розбив скло і допоміг їм всім вийти. До них підійшов якийсь чоловік та запитав, чи в них все добре, представившись, що він з іншого транспортного засобу. Удар був різким, вони на це не сподівалися, тільки побачили світло фар, після чого на їх смугу руху виїхав автомобіль і відбулося зіткнення. При цьому, смугу руху вона добре бачила. Після удару інший автомобіль зупинився на площадці в напрямку м.Мукачево, а через 15 хв. після того побачили, що той автомобіль загорівся.
Побачивши, що машина почала горіти, колеса почали вистрілювати, вона дуже злякалася, почала тікати, за нею пішов ОСОБА_6 .
Аналізуючи покази свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зокрема з приводу місця зіткнення, в сукупності з іншими доказами у справі, суд приходить до висновку, що вони не підтверджують наявність обставин, вказаних в обвинувальному акті. Разом з тим, до них слід віднестися критично, а тому вони не можуть бути також прийнятими до уваги як докази, що виправдовують обвинуваченого. Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в момент зіткнення знаходилися в автомобілі ОСОБА_6 на задньому сидінні, ДТП мала місце в темну пору доби, як ствердили свідки, назустріч їм виїхав інший автомобіль з включеним дальнім світлом фар, тому їх твердження щодо точного місця зіткнення підлягають сумніву. Крім того, дані свідки та свідок ОСОБА_21 є зацікавленими особами, оскільки є знайомими обвинуваченого.
Крім показів потерпілого та свідків, стороною обвинувачення надано ряд письмових доказів, які досліджені в судовому засіданні.
Разом з тим, проаналізувавши докази, надані прокурором в судовому засіданні, та надаючи їм оцінку з точки зору належності і допустимості, суд приходить до висновку, що частина з них не може бути врахована при ухваленні вироку, оскільки є неналежними та недопустимими.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Зокрема, як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається на протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.11.2013 року з доданою до нього схемою та ілюстративною таблицею (а.с.9-25 додатку № 1 до матеріалів кримінального провадження). Даним протоколом зафіксоване місце ДТП, стан дорожнього покриття, положення транспортних засобів на місці пригоди та інші обставини. Згідно протоколу, огляд проводився за участі спеціаліста СТКЗР ОСОБА_22 .
Згідно ч.5 ст. 104 КПК України, протокол підписують всі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Частина 6 даності статті передбачає, що якщо особа, яка брала участь у проведенні процесуальної дії, відмовилася підписати протокол, про це зазначається в протоколі.
Всупереч вимогам ст. 104 КПК України, спеціаліст, який брав участь в проведенні огляду місця ДТП, протокол огляду не підписав, жодних даних про його відмову підписати протокол, в ньому немає.
Аналізуючи та надаючи оцінку схемі місця ДТП суд враховує наступне.
Згідно ч.1 ст. 104, ч.1 та 2 ст. 105 КПК України, додаток є невід`ємною частиною протоколу і його наявність повинна бути відображена в протоколі. Схема місця ДТП є додатком до протоколу огляду місця ДТП від 08.11.2013 року, про її наявність відображено в самому протоколі.
У відповідності до ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Всупереч положень даної статті, схема до протоколу огляду місця ДТП не підписана спеціалістом, який згідно протоколу приймав участь у проведенні даної процесуальної дії.
На схемі зображена частина автодороги, однак відсутні будь-які дані щодо напрямків руху зображених проїзних частин дороги. Ширина кожної проїзної частини дороги згідно схеми становить 3,75 м. На одній із смуг руху зображене місце, яке позначене як місце зіткнення. Це місце, згідно вказаних на схемі розмірів, становить 4,2 м. в діаметрі. З цього випливає, що місце зіткнення автомобілів за своїм розміром є ширшим за проїзну частину дороги. Навколо позначеного місця зіткнення на схемі зображене коло, діаметром 10 м., однак жодних позначень, що саме означає це коло, на схемі немає. При цьому, дане коло згідно схеми захоплює половину однієї смуги руху та майже цілу іншу смугу, тобто за своїм розміром схематично є меншим, ніж дві смуги руху, ширина яких разом становить 7,5 м., однак, за вказаним розміром (10 м.) значно їх перевищує. Поряд з позначеним на схемі місцем зіткнення, на переривчастій лінії дорожньої розмітки, позначено слід юзу. Відстань між ним та місцем зіткнення становить 2,2 м. Вдавшись до математичних розрахунків, якщо відстань від сліду юзу, що знаходиться на лінії розмітки, тобто на краю проїзної частини дороги, до початку позначеного місця зіткнення становить 2,2 м., а діаметр самого місця зіткнення складає 4,2 м., то при ширині проїзної частини дороги 3,75 м. місце зіткнення ніяк не може знаходитися тільки на одній проїзній частині. Крім того, відстань від місця зіткнення до зображеного на схемі мікроавтобуса становить 7,7 м., а відстань від цього ж автобуса до початку сліду юзу становить 10,7 м. Таким чином, слід юзу знаходиться не перед місцем зіткнення, а за ним через 3 м.
На даній схемі також містяться кілька зображень (жирних крапок), які розміщені в хаотичному порядку і позначені як уламки, однак не зрозумілим є, які саме це уламки і від чого, на якій відстані вони знаходяться від автомобілів чи інших предметів, а також один він одного, на схемі не позначено. Всі розміри, вказані на схемі, прив`язані до дорожнього знаку с.Обава, який не є нерухомим предметом.
Як показав допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який складав дану схему, він не мав права визначати місце зіткнення автомобілів, а позначаючи таке зіткнення мав на увазі місце осипу грунту.
Легковий автомобіль потерпілого згідно схеми знаходиться на узбіччі дороги, а не на острівку безпеки, як вказує потерпілий та свідок ОСОБА_10 .
За таких обставин суд приходить до висновку, що вищевказана схема місця ДТП не може вважатися допустимим доказом у справі, оскільки вона містить суперечливу та незрозумілу інформацію. Про наявність ряду помилок у схемі місця ДТП зазначив і прокурор в судовому засіданні.
Додана до протоколу огляду місця події ілюстративна таблиця не може бути прийняття як допустимий доказ з наступних підстав.
Виходячи з аналізу ч.1 ст. 104, ч.1 та 2 ст. 105 КПК України, додаток є невід`ємною частиною протоколу і його наявність повинна бути відображена в протоколі.
У відповідності до Протоколу огляду місця ДТП від 08.11.2013 року, до нього додається тільки план-схема на одному аркуші формату А-4. Проте, в супереч положень ст. 104 та 105 КПК України, ілюстративна таблиця, як додаток до протоколу, в ньому не відображена.
У відповідності до ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
Всупереч положень даної статті, ілюстративна таблиця не засвідчена жодними підписами. Вона не підписана не тільки усіма учасниками даної процесуальної дії, а навіть особою, яка її виготовила і яка склала протокол. Таким чином, додана до протоколу огляду місця ДТП ілюстративна таблиця оформлена всупереч порядку, встановленому КПК України, а тому є недопустимим доказом.
Згідно протоколу огляду місця події від 08.11.2013 року (а.с. 26-28 додатку № 1 до матеріалів кримінального провадження) проведено огляд автомобіля марки «FORD-TRANZIT», який знаходився на узбіччі дороги.
Відповідно до ч.3 ст. 104 КПК України, вступна частина протоколу, крім іншого, повинна містити відомості про особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада).
Разом з тим, всупереч вимогам ст. 104 КПК України, у протоколі не вказано, яка саме посадова особа і якого органу його склала. В ньому зазначено, що огляд проводився за участю спеціаліста, однак ні прізвище цього спеціаліста, ні його посаду прочитати неможливо. Підпису цього спеціаліста, як учасника слідчої дії, в протоколі немає. За таких обставин, вказаний протокол огляду також слід вважати недопустимим доказом, оскільки він складений всупереч вимог КПК України.
Як на доказ вини обвинуваченого прокурор посилається також на висновок № 21 судової автотехнічної експертизи від 24.04.2014 року. Згідно цього висновку водій автомобіля марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , громадянин ОСОБА_8 , не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення з мікроавтобусом марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.
Технічна можливість уникнути даної пригоди заключається для водія мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_6 у виконанні ним вимог ПДРУ, а саме п.п.10.1 та 11.3 даних Правил.
З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали обставини, пов`язані з тим, що водій мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 , виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані від автомобіля марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якій його водій громадянин ОСОБА_8 вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.
Як вказано у висновку, оглядом схеми ДТП встановлено, що на лівій, зустрічній по напрямку руху автомобіля марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 , смузі в сторону м.Київ зафіксована локалізація осипів дрібних частин автомобілів, а також стрілками позначено місце зіткнення вищезгаданого автомобіля з автомобілем марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з чого робимо висновок, що місце зіткнення автомобіля марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 з автомобілем марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться на смузі руху останнього.
Даний висновок не може бути прийнятим до уваги судом, як належний і допустимий доказ, з наступник підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Таким чином, будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. У такому разі «отруйне дерево» породжує «отруйні плоди». Отримання доказів на підставі інформації, отриманої з недопустимого доказу, тягне за собою їхню безумовну недопустимість. Така недопустимість доказів не залежить від характеру та ступеня того чи іншого порушення кримінально-процесуального закону.
При призначенні експертизи слідчим були вказані вихідні дані, згідно яких відстань від транспортного засобу потерпілого до транспортного засобу обвинуваченого в момент виникнення у потерпілого небезпеки для руху, складала 23,8 м. З врахуванням цих даних експерт дійшов висновку, що водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом застосування екстренного гальмування, оскільки повний зупиночний шлях його автомобіля становить 56,5…59,0 м.
Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що відстань між його автомобілем та автомобілем обвинуваченого в момент виїзду останнього на смугу зустрічного руху, складала біля 150 м. При цьому, він не вживав заходів для зменшення швидкості, не застосовував екстренне гальмування, а намагався уникнути зіткнення шляхом маневрування в праву сторону.
Крім того, висновок про те, що водій ОСОБА_6 під час руху виїхав на смугу зустрічного руху, експерт зробив виключно на підставі схеми до протоколу огляду місця ДТП. Як вказав експерт, на схемі позначене місце зіткнення автомобілів, а тому він дійшов саме такого висновку. В судовому засіданні експерт підтвердив, що висновок про місце зіткнення автомобілів він робив виключно з наданої йому схеми ДТП, хоча розуміє, що слідчий не мав права показувати на схемі місце зіткнення, а тільки фіксувати місце розташування тих предметів, які він безпосередньо бачив на місці.
Оскільки схема до протоколу огляду місця ДТП судом визнана недопустимим доказом, тому висновок експерта № 21 судової автотехнічної експертизи від 24.04.2014 року, який базується виключно на цій схемі, також слід вважати недопустимим доказом у справі.
Висновок судової автотехнічної експертизи № 118 від 30.07.2014 року також є недопустимим доказом з підстав, які є аналогічними до підстав визнання недопустимим доказом висновку експерта № 21 судової автотехнічної експертизи від 24.04.2014 року. Зокрема, цей висновок також зроблений експертом виключно на підставі схеми місця ДТП, яка визнана судом недопустимим доказом. В ньому зазначено, що місце зіткнення автомобіля марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автомобілем марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться на смузі руху останнього, оскільки це місце позначене на схемі.
Згідно дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 13.03.2014 року з схемою до нього потерпілий ОСОБА_8 розповів про обставини пригоди, показав місце зіткнення та місце на проїжджій частині дороги, де зустрічний транспортний засіб «FORD-TRANZIT» пересік суцільну лінію розмітки, що поділяє потоки протилежних напрямків, виїхавши на смугу зустрічного руху. В процесі проведення даної слідчої дії потерпілий також показав, де знаходився керований ним транспортний засіб, коли зустрічний автомобіль марки «FORD-TRANZIT» виїхав на його смугу руху та повідомив, що швидкість керованого ним автомобіля становила близько 75 км/год.;
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 29.07.2014 року з схемою до нього підозрюваний ОСОБА_6 показав місце зіткнення та місце на проїжджій частині дороги, де зустрічний транспортний засіб марки «Ford Scorpio» пересік суцільну лінію розмітки, що поділяє потоки протилежних напрямків. В процесі проведення даної слідчої дії підозрюваний також показав, де знаходився керований ним транспортний засіб, коли зустрічний автомобіль марки «Ford Scorpio» виїхав на його смугу руху та повідомив, що швидкість керованого ним автомобіля становила близько 55 км/год.
Стаття 95 КПК України передбачає, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Оскільки вищевказані документи містить показання, надані слідчому, вони не можуть бути прийняті до уваги судом, а тому дані протоколи не є належним і допустимим доказом у справі.
Згідно висновку № 2191 судової транспортно-трасологічної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 303/4947/14-к від 12.10.2016 року з ілюстрованою таблицею до нього, кут між повздовжніми осями автомобілів «FORD-TRANZIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в момент первинного контактування, кут зіткнення a1, міг складати величину біля 180 градусів з величиною перекриття контактуючих поверхонь біля 0,25…0,35 м.
При визначеному характері зіткнення, коли у контакт увійшли передні ліві частини автомобілів «FORD-TRANZIT» та «Ford Scorpio» і кут між повздовжніми осями транспортних засобів складав біля 180°, можна зробити висновок, що зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху у напрямку до м.Чоп в районі концентрації осипу скла та бруду.
Більш точно встановити геометричне місце зіткнення не виявляється можливим, так як зафіксований слід юзу не ідентифікований.
Підтвердження того, що зіткнення автомобіля «Ford Scorpio» з автомобілем «FORD-TRANZIT» відбулося при умові, що автомобіль «FORD-TRANZIT» рухався посередині своєї смуги руху, на наданій схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди немає.
З дослідницької частини висновку вбачається, що для визначення місця зіткнення автомобілів експертом було проаналізовано слідову інформацію, яка зафіксована на місці пригоди, а саме схему місця ДТП. Будь-яка інша інформація при вирішенні цього питання експертом не аналізувалася та не враховувалася.
За таких обставин, оскільки схема до протоколу огляду місця ДТП є недопустимим доказом, висновок експерта в частині встановлення місця зіткнення автомобілів судом не може бути прийнятий до уваги. В іншій частині висновок жодним чином не підтверджує та не спростовує вину обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Згідно висновку № 2192 судової автотехнічної експертизи за матеріалами кримінальної справи № 303/4947/14-к (кримінальне провадження № 0004718) від 18.10.2016 року, встановити швидкість руху автомобіля «Ford Scorpio» безпосередньо перед зіткненням, виходячи з взаємного розташування транспортних засобів в момент зіткнення, механічних пошкоджень та їх розташування після зіткнення, не виявляється можливими через відсутність експериментальних даних по енергетичних затратах на деформування та руйнування пошкоджених елементів даних транспортних засобів, а також через відсутність інформації про їх переміщення від місця зіткнення до місця зупинки в кінцевому після ДТП положенні.
При встановленому взаємному положенні автомобілів «FORD-TRANZIT» та «Ford Scorpio», коли у контакт увійшли ліві передні частини транспортних засобів і кут між їх повздовжніми осями в момент первинного контактування становив біля 180°, автомобіль «FORD-TRANZIT» під дією ударних сил та їх моментів після зіткнення міг змінити напрямок свого руху дещо праворуч і отримати обертальну складову руху, обертаючись при цьому проти ходу годинникової стрілки.
Даний висновок хоча і спростовує покази обвинуваченого щодо обертання його автомобіля після зіткнення проти годинникової стрілки, однак будь-якої інформації, яка б підтверджувала його вину, не містить.
Відповідно до висновку експерта № 1003/13 (експертиза почата 28.11.2013 року, закінчена 02.12.2013 року), у громадянина ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження вигляді рубців на рівні лівої брови, в ділянці бороди, на ліву ступню та гомілку до рівня верхньої третини накладена гіпсова пов`язка. Клінічно, в травматологічному відділенні, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.11.2013 року по 25.11.2013 року у нього встановлено: закритий вивих плюснових кісток лівої стопи, закритий перелом головок 2 та 3-ї плюснових кісток та основи 4-ї плюснової кісток зліва, з приводу чого було проведено операцію: МОС 2 та 3-ї плюснової кісток спицями, МОС 5-ї плюснової кістки до кубовидної (20.11.2013 р.). Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, або при ударянні об такі предмети, можливо їх виникнення у водія легкового автомобіля при зіткненні з іншим транспортним засобом, що рухався. По давності виникнення можуть вкладатися в ДТП, що мала місце 08.11.2013 року і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Цим висновком тільки підтверджується факт спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, можливість їх виникнення внаслідок ДТП, яка мала місце 08.11.2013 року. Вказані обставини ніким не оспорюються, однак вони можуть бути враховані тільки у випадку доведення порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху України і наявності причинного зв`язку між такими порушеннями та наслідками, що настали.
Дослідженим в судовому засіданні висновком експерта № 19 по дослідженню технічного стану автомобіля марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 від 24.04.2014 року з фототаблицею до нього, встановлено, що на момент огляду і експертного дослідження не встановлено пошкоджених деталей рульового керування мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 . Перевірити працездатність системи його рульового керування не надається можливим із-за значного пошкодження кузова мікроавтобуса.
На момент огляду і експертного дослідження гальмівна система мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилась у працездатному стані і могла виконувати свої функції по зміні швидкісного режиму руху автомобіля.
На момент огляду і експертного дослідження система освітлення і світлової сигналізації мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилась у працездатному стані і могла виконувати свої функції, крім пошкоджених в результаті ДТП лівої фари та переднього лівого покажчика поворотів.
Несправності, виявлені при проведенні експертного дослідження мікроавтобуса марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 виникли в результаті ДТП.
Цей висновок не має жодного доказового значення у справі, оскільки не містить ніяких даних, які б підтверджували висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.
Під час судового розгляду судом досліджено ряд інших експертиз, наданих стороною обвинувачення, а саме:
- висновок експерта № 1004/2013 від 05.12.2013 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_10 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено;
- висновок експерта № 1026/2013 від 27.12.2013 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_6 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено;
- висновок експерта № 1024/2013 від 27.12.2013 року, згідно якого у громадянки ОСОБА_21 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено;
- висновок експерта № 1042/2013 від 12.12.2013 року, згідно якого у громадянки ОСОБА_13 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено;
- висновок експерта № 1041/13 від 24.12.2013 року, згідно якого у громадянина ОСОБА_12 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Аналізуючи вищеперераховані висновки експертів суд також приходить до висновку, що вони не є належними доказами у справі, оскільки не містять жодної інформації, яка має значення для встановлення істини у справі.
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитані також свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерт ОСОБА_25 .
Так, свідок ОСОБА_23 показав суду, що він працює оперативним черговим Мукачівського відділу поліції. В ніч з 08 на 09 листопада 2013 року він знаходився на чергуванні. За час даного чергування до нього ніхто не підходив, ОСОБА_6 він не бачив, пояснення в нього не відбирав. Як черговий, він особисто писав рапорт для реєстрації дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, даний свідок не повідомив суду жодної інформації, яка б мала значення для об`єктивного розгляду справи.
Свідок ОСОБА_24 показав суду, що є батьком потерпілого. Після дорожньо-транспортної пригоди він був в лікарні в сина ОСОБА_8 , в той час до нього підходила жінка, яка назвалася співмешканкою ОСОБА_26 . Він їй говорив, що на проведення операції потрібно гроші, ними вже витрачено 6 тисяч гривень на лікування. Також він говорив, що було б добре, якби водій, винний в ДТП, дав кошти на лікування. Він сам не знав того водія, а син та слідчий, в якого він потім був, повідомили, що водій, який був за кермом, втік з місця ДТП. Він ніякого відношення ні до прокурора ОСОБА_27 , ні до лісу немає. Коли перебував в палаті, то в нього були папери щодо лікування сина, листи, в яких написано, що потрібно ще купити.
Особисто йому слідчий не надавав жодних процесуальних документів, але з ними ознайомлював, чи давав щось слідчий йому підписувати, він не пам`ятає. Серед документів, з якими ознайомлював його слідчий, пам`ятає схему місця ДТП та фото. На місці ДТП був через 1-2 місяці, коли потерпілий вийшов з лікарні, на тому місці ще були уламки капоту автомобіля. Ніякої зустрічі з обвинуваченим він не мав, ніхто нічого їм не відшкодовував.
Допитаний свідок ОСОБА_22 показав, що він працює в Мукачівському відділі поліції інспектором криміналістом. Він був на місці дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.11.2013 року на автодорозі Київ-Чоп в смт.Чинадієво, Мукачівського району, проводив фото фіксацію місця ДТП. Чи проводилася в той час відео фіксація, не пам`ятає. Щодо наявної в матеріалах справи довідки про те, що касета непридатна для відтворення та знищена, він нічого пояснити не може, оскільки не пам`ятає. Вважає, якщо така довідка є, то значить так все і було. Якщо проводиться відеофіксація слідчих дій, то на одну касету записуються всі слідчі дії в порядку хронології, до закінчення вільного місця. Самі обставини події він вже не чітко пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. Одне може ствердити, що ДТП мало місце біля повороту на с.Обаву Мукачівського району.
Де саме відбулося зіткнення, яке було покриття дороги, чи приймав він участь в проведенні замірів, сказати не може, оскільки цього не пам`ятає. На місці пригоди був легковий автомобіль, який згорів, та мікроавтобус, який був частково пошкоджений. Водія з мікроавтобуса на місці ДТП не було, щодо інших учасників, не пам`ятає. Щоб хтось забирав акумулятор з автомобіля ОСОБА_6 , який знаходився біля транспортного засобу, він не бачив. Сам автомобіль був на правому узбіччі, перпендикулярно до дороги.
Свідок ОСОБА_16 показав суду, що як слідчий він проводив досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_6 . Точні обставини справи він вже не пам`ятає, все, що він проводив, є в матеріалах справи. Довідку, яка наявна в матеріалах справи щодо місця проживання ОСОБА_6 , надавав сільський голова на письмовий запит. Ним призначалися експертизи, але чи проводив експерт огляд, він не знає. 28.11.2014 року вони були на місці пригоди, але що там відбувалося, не пам`ятає. В матеріалах справи є всі документи, які були зібрані в ході проведення досудового розслідування, все відповідає дійсності. Ніяких коштів в обвинуваченого він ніколи не просив та не брав.
На саме місце ДТП він не виїжджав, оскільки в той час в складі СОГ був інший слідчий, пам`ятає, що була схема місця ДТП та фото. Ніяких незаконних дій щодо обвинуваченого не проводилося. Пам`ятає, що ОСОБА_6 просив його відвести на штраф майданчик до автомобіля, оскільки хотів забрати свої особисті речі, що він і зробив.
Незважаючи на те, що дані свідки допитані судом за клопотанням сторони захисту, вони не надали суду жодної інформації, яка б спростовувала висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.
Судом також досліджено висновок експерта № 24-26 від 28.05.2014, згідно якого на автомобілі марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний громадянину ОСОБА_8 був присутній один осередок виникнення пожежі, який знаходився в передній лівій частині автомобіля, у місці розташування двигуна.
Ймовірно причиною пожежі автомобіля марки «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є виникнення горіння внаслідок порушення цілісності двигуна під час його зіткнення з перешкодою, а саме автомобілем марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вогонь на даному транспортному засобі поширювався на всі напрямки в залежності від пожежного навантаження, а саме від передньої до задньої частини автомобіля.
Згідно висновку експерта № 113 від 17.03.2014 року з ілюстрованою таблицею до нього, матеріальний збиток, заподіяний власнику досліджуваного КТЗ «Ford Scorpio», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , дорівнює 28780 грн., враховуючи ПДВ.
Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина із них здобута з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.
У відповідності до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Отже, джерелами доказів, на підставі яких можуть бути встановлені фактичні дані про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, винуватість цієї особи та інші обставини, які мають значення для встановлення істини у справі є протоколи з відповідними додатками, складені уповноваженими органами за результатами проведення слідчих дій.
Як вбачається з документів, на які посилається сторона обвинувачення та були досліджені судом, всі докази вини обвинуваченого ґрунтуються на схемі, яка є додатком до протоколу огляді місця події. Саме на підставі інформації, яка міститься у цій схемі, і були зроблені всі висновки щодо порушення обвинуваченим правил дорожнього руху України. Однак, яка зазначено вище, вказана схема не є належним і допустимим доказом, що тягне за собою визнання недопустимими і інших доказів, які на ній грунтуються.
Отже, докази, визнані судом неналежними та недопустимими, підлягають виключенню з кримінального процесу. В такий спосіб забезпечується гарантований Конституцією захист особи від порушення її прав.
Таким чином, обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілого ОСОБА_8 , а також на припущеннях слідчого, які жодними доказами об`єктивно не підтверджуються.
Відповідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли всі зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Стаття 8 Коституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно ст. 373 ч. 1 п.3 КПК України коли не доведено що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини ОСОБА_6 не було здобуто, а обсяг обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.
Оскільки при розгляді кримінального провадження в суді стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що його слід визнати невинуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення та виправдати.
Потерпілим ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов до обвинуваченого. Враховуючи, що обвинувачений підлягає виправданню через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду.
Речові докази у справі - автомобіль марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів УДАІ Мукачівського міського відділу (з обслуговування м.Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області, посвідчення ветерана органів внутрішніх справ № НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_6 , яке знаходиться в останнього на зберіганні - слід повернути ОСОБА_6 .
Запобіжний захід до обвинуваченого в даному кримінальному було обрано у виді особистого зобов`язання і даний запобіжний захід слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Судові витрати по справі становлять 9412,20 грн. за проведення експертних досліджень і дані витрати слід прийняти на рахунок держави.
На підставі вищенаведеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією Ради Європи від 04.11.1950 року Про захист прав людини і основоположних свобод, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», ст.373, 376 КПК України України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та виправдати через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази у справі - автомобіль марки «FORD-TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів УДАІ Мукачівського міського відділу (з обслуговування м.Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області, посвідчення ветерана органів внутрішніх справ № НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_6 , яке знаходиться в останнього на зберіганні - повернути ОСОБА_6 .
Судові витрати по справі в сумі 9412,20 грн. за проведення експертних досліджень прийняти на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1