Номер провадження 1-кп/754/523/16
Справа № 754/8511/16-к
У Х В А Л А
Іменем України
16 вересня 2016 року місто Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_7 ,

сторона захисту: обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :

До Деснянського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодами про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016 укладеними між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України.

Ухвалою суду від 06.07.2016 по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до вимог ст. 314 ч.3 п. 1 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право вирішити питання про затвердження угоди.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить затвердити угоди про визнання винуватості від 24.06.2016 укладені між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та призначити обвинуваченим узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ятдесят одну тисячу гривень, кожному окремо. Зазначивши при цьому, що умови угоди відповідають нормам статей КК України та КПК України та інтересам суспільства.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен окремо, просили вказану угоду укладену з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, оскільки беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України, добровільно підписали угоду з прокурором та в змозі реально виконати покарання узгоджене з прокурором.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вважають, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили перед судом, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, однак порушують права, свободи та інтереси інших осіб, прізвища яких вказані в угоді.
Захисник ОСОБА_8 , який здійснював захист обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного окремо, оскільки інтереси обвинувачених не суперечили один одному, просив вказані угоди від 24.06.2016, укладені між прокурором та обвинуваченими затвердити і призначити, кожному окремо, узгоджену в них міру покарання, оскільки обвинувачені беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України, добровільно підписали угоду з прокурором без будь якого тиску та зможуть реально виконати покарання узгоджене з прокурором у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ятдесят одну тисячу гривень.

Зазначив, що на його думку умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Суд, вислухавши думку сторін судового провадження, відповідно до ст. 314 КПК України, приходить до переконання про неможливість затвердження угод про визнання винуватості, за наступних підстав.

Зі змісту досліджених угод про визнання винуватості від 24.06.2016 укладених між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається наступне.

Так, прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , якому на підставі ст.37 КПК України, надано повноваження на прокурора у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України, з однієї сторони та підозрюваними ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з кожним окремо, з іншої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, за участю захисника підозрюваних адвоката ОСОБА_8 , уклали угоду про визнання винуватості.

Формулювання підозри, яке сформоване старшим слідчим СВ ФР ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016, за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожному окремо, викладено наступним чином:

«Приблизно на початку листопада 2015 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його брата ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільного цеху, з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів та подальший збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв, задля одержання незаконного прибутку.
З цією метою ОСОБА_10 за сприянням ОСОБА_11 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення розробили план злочинної діяльності, щодо незаконного виготовлення алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільного цеху, з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів та подальший збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв…
У подальшому, на виконання розробленого плану злочинної діяльності,на початку листопада 2015 року, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_10 залучив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та повідомив останнім про план злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним виготовленням алкогольних напоїв, а також їхні ролі в даній діяльності…
Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи в м. Києві, на початку листопада 2015 року організували стійке злочинне угрупування (організовану групу), спрямоване на реалізацію спільного злочинного плану, відомого усім учасникам організованої групи, який полягав у незаконному виготовленні алкогольних напоїв, шляхом відкриття підпільного цеху з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів, до складу якої входили ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою здійснення тривалої злочинної діяльності, пов`язаної із скоєнням злочинів різного ступеня тяжкості.»

З викладеної в угоді підозри вбачається причетність до вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України, інших осіб - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Однак, стороною обвинувачення не доведено перед судом факту засудження вказаних вище, окрім обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , осіб - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст.ст. 28ч.3, 204 ч.2 КК України, тобто стосовно останніх відсутній обвинувальний вирок, який набрав законної сили, про це також не вказано і в угодах про визнання винуватості від 24.06.2014.

Встановлені судом недоліки вказують на порушення вимог ст.472 КПК України, де чітко вказані вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.

Положеннями ст.ст. 468, 469 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода при визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення злочин, інкримінований обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , є середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Статтею 474 ч.7 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд може відмовити у затвердженні угоди, тобто суд з`ясовує, чи відповідає угода вимогам КПК або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Згідно норми ст.314 ч.3 п.1 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Враховуючи викладені обставини та вказані норми закону, суд приходить до наступного висновку.
1. В угодах про визнання винуватості допущено неправильне формулювання підозри кримінального правопорушення - злочину інкримінованого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожному окремо. Зміст формулювання підозри в угодах про визнання винуватості порушує засади кримінального провадження, а саме презумпцію невинуватості (ст.17 КПК України) стосовно громадян України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не визнанні по суду винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, та вирок стовно них не набрав законної сили.

Суд нагадує, що презумпція невинуватості, як одна із засад кримінального провадження, яка закріплена в ст. 17 КПК України та констатує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
У статті 62 Конституції України, також, закріплений принцип презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що «кожен кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини в справі «Грабчук проти України» від 21.09.2006 встановив порушення п. 2 ст. 6 Конвенції, де в п. 40 мотивувальної частини вказано, що «Конвенція має бути інтерпретована у такий спосіб, щоб гарантувати права, здійснення яких буде практичним та результативним, а не теоретичним та таким, що вводить в оману, це також застосовується до права, висвітленого у п. 2 ст. 6 Конвенції».
В рішенні встановлено, що «презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною. Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене не обмежуються порушенням кримінальної справи, а поширюються на судові рішення, прийняті після того, як переслідування було припинено або після засудження» (п.42).
2. Умови угод про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожним окремо, є такими, що порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб,з урахуванням того, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання вказують на порушення прав інтересів інших осіб.

3. Існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угод не було добровільним, оскільки як встановлено у судовому засіданні організатори стійкого злочинного угрупування (організованої групи), діяльність якого була спрямована на незаконне виготовлення алкогольних напоїв, з метою подальшого масового виробництва таких товарів, до складу якої входили ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (згідно підозри) не притягнуті до кримінальної відповідальності.

4. Наявна очевидна неможливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань в частині виконання узгодженого сторонами міри покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ятдесят одну тисячу гривень, кожному окремо, оскільки обвинуваченні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , не працюють та не в змозі понести реального покарання, що вказує на подальше скасування вироку на підстав угоди.
Крім того, в супереч положенням ст.472 КПК України, в угодах про визнання винуватості вказані докази, а саме висновки експертиз.

Таким чином, за викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правих підстав для затвердження угод про визнання винуватості укладених між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожним окремо.

Враховуючи, що угоди про визнання винуватості були укладені під час досудового розслідування, суд вважає за необхідне матеріали кримінального провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 314 -316, 474 КПК України, суд
у х в а л и в :
відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладену 24 червня 2016 року між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016.

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладену 24 червня 2016 року між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016.

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладену 24 червня 2016 року між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016.

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладену 24 червня 2016 року між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000045 від 24.06.2016.

Матеріали кримінального провадження №0000045 від 24.06.2016 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3, 204 ч.2 КК України повернути прокурору відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , який направив їх до суду, для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1