АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 рокуу кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009358, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнюс Республіки Литва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 3-4 ст. 76 КК України.

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у грубому порушенні громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 296 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, 20 вересня 2015 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні кафе «Ель кафа», яке розташоване по вул. Я.Коласа, 25-А в м. Києві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи при собі предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, з маркуванням «Форд 17-Р, кал. 9 мм, № НОМЕР_1 », грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загально прийнятими принципами поведінки в суспільстві, почав здійснювати постріли, в той час як поряд з ним у вказаному приміщенні знаходились відвідувачі та персонал кафе, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , унаслідок чого виникла загроза життю та здоров`ю останніх, порушення тиші в нічний час та тимчасового порушення нормальної діяльності кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та вину обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у громадському місці та в стані алкогольного сп`яніння та, особу обвинуваченого, його суспільну небезпечність та відношення до вчиненого, ступінь тяжкості та хуліганський мотив вчиненого злочину, та звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, при цьому такий висновок мотивував лише відсутністю заподіяної шкоди чи тяжких наслідків.
Від захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він зазначав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а вирок суду першої інстанції законний, обгрунтований та вмотивований. Зазначав, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, відсутність завданої кримінальним правопорушенням шкоди, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та дійшов вірного висновку про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_8 , вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , що приймав участь під час апеляційного розгляду кримінального провадження, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення за наведених у ній обставин; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції як загалом, так і в частині призначеного покарання законним і обґрунтованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у грубому порушенні громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за обставин, установлених судом та послідовно викладених у вироку, відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 404 КПК України зазначені фактичні обставини кримінального провадження не перевіряються колегією суддів апеляційного суду, оскільки вони не оспорювалися учасниками судового провадження під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом першої інстанції недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин учинених кримінальних правопорушень, доведеності винуватості, правову кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України, колегія суддів вважає правильною.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконного призначення судом першої інстанції обвинуваченому невиправдано м`якого остаточного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, наявність по справі обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, та у відповідності до вимог закону призначив йому покарання в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 296 КК України.

Також, правильно врахувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду та розміру покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 1, 2 пункту 14 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Суди мають призначати, як правило, суворі міри покарання

особам, які вчинили хуліганство із заподіянням потерпілим значної

фізичної або матеріальної шкоди. Разом з тим доцільно

застосовувати міри покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а

за наявності підстав, зазначених у ст. 69 КК України, - і

більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, щодо осіб, які

вчинили менш небезпечні діяння та можуть бути виправлені без

ізоляції від суспільства.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, оцінивши дані про особу обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами. При цьому судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора, висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3