Єдиний унікальний № 500/5691/14-к
Провадження № 1-кп/500/82/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у зміні запобіжного заходу та
про продовження строку тримання під вартою

05 липня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001877, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні вищезазначених злочинів. Судовий розгляд відкладений на 19.07.2016 р., а строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 08.07.2016 р.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що на даний час не відпали ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 , якого підтримав його захисник ОСОБА_5 , заявив клопотання про зміну відносно нього запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 тяжко хворіє, в умовах ув`язнення йому не може бути надана належна медична допомога, йому надається лише замісна терапія АРТ, однак не надається інше супутнє лікування, повноцінне дієтичне харчування та консультація лікарів-спеціалістів.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою, а у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 10.09.2015 р. відносно ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігти спробам переховатися від органів досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався у встановленому КПК порядку та спливає 08.07.2016 р., а судовий розгляд у цьому провадженні на даний час ще не розпочатий з об`єктивних причин.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі Суд). Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (див. рішення у справі «Яблонський проти Польщі», N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справах «Іловецький проти Польщі», N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії», NN 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX).

Суд також відповідно до ст. 178 КПК України оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; його вік та стан його здоров`я (обвинувачений ОСОБА_4 тяжко хворіє); відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання; наявність судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності; а також розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується.

Отже, враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховатися від суду, та вчинити інші злочини, про що свідчить те, що ОСОБА_4 має не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, за вчинення яких він відбував покарання в місцях позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні ряду злочинів також проти власності, в тому числі тяжких, перший з яких, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, 24 червня 2014 року, тобто через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі, крім того, він обвинувачується у вчиненні злочину за ч.2 ст. 186 КК України 05 травня 2015 року, тобто після того, як 17 лютого 2015 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області відносно нього був ухвалений обвинувальний вирок та дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту було продовжено до набрання вироком законної сили в період набрання вказаним вироком законної сили.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України 21 та 26 липня 2015 року, тобто після того, як ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.06.2015 р. вказаний вирок суду було скасовано та було призначено новий судовий розгляд даного кримінального провадження.

Таким чином, вищевикладені обставини кримінального провадження, а також кількість епізодів обвинувачення, свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити вчиняти нові злочини, порушуючи права інших осіб, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_4 , того, що відносно ОСОБА_4 вже змінювався запобіжний захід на домашній арешт, того, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилявся від явки до слідчого, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 10.08.2015 р. було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на строк, що не перевищує 60 днів, до 03 вересня 2016 року, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на поганий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , а також на неможливість надати йому належне лікування в умовах утримання під вартою, то суд вже раніше оцінював ці доводи сторони захисту в ухвалі від 14.06.2016 р., в якій було зазначено, що чинним законодавством гарантована та передбачена можливість надання особам, що перебувають під вартою, належної медичної допомоги та стаціонарного лікування, у тому числі, у спеціалізованих закладах МОЗ з орієнтовного переліку. На даний час суд не вбачає підстав для відступу він цих висновків.

Зазначеною ж ухвалою суд також звертав увагу Ізмаїльської установи виконання покарань на необхідності забезпечення обвинуваченому ОСОБА_4 права на належну медичну допомогу та періодично перед кожним судовим засіданням надавати суду відомості про стан його здоров`я та відомості про можливість прийняття ним участі у судовому засіданні. Однак, на час засідання на 05.07.2016 р., на 14:00 год. суду не надано відомостей щодо виконання вказаної ухвали суду, а обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що з моменту постановлення ухвали (з 14.06.2016 р.) до дня судового засідання ніяка медична допомога та ніяка консультація лікарів йому не надавалась. Згідно останньої наявної в матеріалах судового провадження медичної довідки від 14.04.2016 р., ОСОБА_4 був оглянутий лише по прибуттю в Ізмаїльській установі виконання покарань 18.12.2015 р. фельдшером, останні аналізи були проведені 25.02.2015 р. та 26.10.2015 р., і після цього жодної консультації з лікарем-спеціалістом не проводилося, хоча згідно цієї ж довідки йому рекомендовано моніторинг лікувального процесу. У зв`язку з невиконанням ухвали суду від 14.06.2015 р. щодо надання належної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне покласти на прокуратуру Одеської області контроль щодо її виконання у зазначеній частині.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 201, 331, 369 372 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинувачуваному у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на строк, що не перевищує 60 днів, до 03 вересня 2016 року.

Строк дії наявної ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 03 вересня 2016 року.

Звернутися до прокуратури Одеської області для контролю виконання ухвали від 14.06.2016 р. в частині забезпечення Ізмаїльською установою виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№22) обвинуваченому ОСОБА_4 права на належну медичну допомогу та щодо періодичного перед кожним судовим засіданням надавати суду відомості про стан його здоров`я та відомості про можливість прийняття ним участі у судовому засіданні.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , а також направити до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПтС України в Одеській області (№ 22) та до прокуратури Одеської області для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1