Справа № 417/2422/16-к
Провадження № 11-кп/782/173/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м. Северодонецьку апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 12 травня 2016 року про відмову в зарахуванні строку попереднього ув`язнення в строк покарання ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулася з клопотанням до Марківського районного суду Луганської області, в якому вказала, що її чоловік ОСОБА_7 засуджений 14.06.2007 року Апеляційним судом Одеської області:

- за ст. ст. 257 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст. 17 і п.п «а», «з», «и», «і» , ст 93 КК України (1960 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» ст.93 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю цього вироку та вироку апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2002 ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21.06.2011 вирок щодо ОСОБА_7 змінено: виключено з кваліфікації його дій за ст.93 КК України кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «е», а саме - вчинення вбивства з особливою жорстокістю або способом, небезпечним для життя багатьох осіб. Ухвалено вважати його засудженим за ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 257 КК України , зач.2 ст. 17 і ст. 93 п.п «а», «з», «и», «і» КК України (1960 року) ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Замість ст.71 КК України постановлено застосувати ч.З ст.42 КК України (1960 року) і за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком та вироком апеляційного суду Івано- Франківської області від 25.10.2002 р., визначити йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, зарахувавши в цей строк покарання відбуте ОСОБА_7 за вироком від 25.10.2002 року з 29.03.2002 р. по 11.04.2003 р.

Просила зарахувати в строк покарання строк попереднього увязнення ОСОБА_7 з 29.03.2002 по 10.11.2011, з 09.01.2013 по 19.03.2013 з 05.12.2013 по 03.01.2014 відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838 із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Зазначила, що ОСОБА_7 в цей час відбуває покарання у виправній колонії № 60, АДРЕСА_1 .

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 12 травня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інсанції мотивував своє рішення тим, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК України засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 є неможливим, оскільки призначене йому покарання не є строковим, так як не має кінцевого строку його відбуття.

Правила закріплені у ст. 72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься і відповідно до ст. 51 КК України є окремим видом покарання.

На ухвалу суду надійшла апеляційна скарга від заявника дружини засудженого ОСОБА_6 , в якій він просить скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області та застосувати щодо засудженого ч. 5 ст. 72 КК України.

Мотивуючи свої апеляційні вимоги ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу не врахував, що відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» положення цього закону застосовуються до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Вважає, що заборон чи обмежень, щодо застосування цього закону до осіб засуджених до довічного позбавлення волі не має.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч.2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.

Відповідно до положень ст. 537 КПК України питання, повязані з виконанням покарання відносяться до питань, які вирішуються судом в порядку виконання вироку.

Розглядаючи питання в порядку виконання вироку суду, суд повинен дотримуватись загальних засад кримінального провадження, закріплених ст. 7 КПК України, в тому числі й щодо забезпечення гарантованого ст. 20 КПК України права засудженого на захист.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком апеляційного суду Одеської області від 14.06. 2007 року ОСОБА_7 засуджено за ст. ст. 257, ч.2 ст. 17 і п.п «а», «з», «и», «і» ст. 93 КК України (1960 року), п. п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» ст. 93, ст. 70, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 21.06.2011 вирок щодо ОСОБА_7 змінено: виключено з кваліфікації його дій за ст.93 КК України кваліфікуючу ознаку, передбачену п. «е» та ухвалено вважати його засудженим за ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. 257 КК України, за ч.2 ст. 17 і ст. 93 п.п «а», «з», «и», «і» КК України (1960 року), ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «ж», «и», «і» КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Замість ст.71 КК України постановлено застосувати ч.З ст.42 КК України (1960 року) і за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком та вироком апеляційного суду Івано- Франківської області від 25.10.2002 р., визначити йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, зарахувавши в цей строк покарання відбуте ОСОБА_7 за вироком від 25.10.2002 року з 29.03.2002 р. по 11.04.2003 р.

Вирок суду набув законної сили 21.06.2011 року.

Згідно вимог ст. 12 КК України злочини вчинені ОСОБА_7 є особливо тяжкими злочинами.

Ч.1 ст. 52 КПК України передбачено участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Отже, суд зобовязаний був забезпечити засудженого можливістю користуватися допомогою захисника, що проігноровано та призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону .

Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 4 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Так, п. 1 ч.1 ст. 415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування судового рішення, і з метою захисту прав та дотримання інтересів сторін кримінального провадження, направлення цього провадження до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду.

Таким чином, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягають в обмеженні права на захист засудженого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що з метою додержання принципу, передбаченого ст. 20 КПК України щодо забезпечення права засудженого на захист, оскаржуване рішення, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого місцевому суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства.

При новому розгляді клопотання суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 415, 417, 537-539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 12 травня 2016 року про відмову в задоволені зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ст.72 КК України ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: