Справа № 192/2595/16-к
Провадження № 1-кп/192/127/16
В И Р О К
Іменем України
"31" серпня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне кримінальне провадження № 0000426, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2016 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який не працює, учень 4 курсу вищого професійного училища №17, неодруженого, не є інвалідом, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2016 року близько 15-ї години ОСОБА_3 , знаходячись на футбольному полі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , під час гри у футбол, в ході сварки, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , з метою реалізації свого умислу наніс потерпілому один удар головою в обличчя та один удар кулаком правої руки по лівій частині обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого двобічного перелому нижньої щелепи, ікловий праворуч, ангулярний ліворуч, що відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Пояснив, що 05 червня 2016 року в АДРЕСА_3 , під час грив футбол, між ним та потерпілим виникла сварка, у зв`язку з чим він вдарив потерпілого в обличчя головою, а потім кулаком правої руки наніс удар в ліву частину обличчя.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 05 червня 2016 року в с. Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, точну адресу він не пам`ятає, близько 15 год., він знаходився на футбольному полі та грав у футбол, де між ним та обвинуваченим виникла сварка, у зв`язку з чим ОСОБА_3 вдарив його в обличчя головою, а потім правою рукою в ліву частину щелепи.

Суд заслухавши думку учасників судового провадження, які визнали фактичні обставини злочину і їх не оспорюють, пересвідчившись в правильності розуміння учасниками судового провадження змісту фактичних обставин злочину, в добровільності їх позиції, роз`яснивши обмеження щодо оскарження таких обставин, визнав, у відповідність до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів на підтвердження фактичних обставин злочину та обмежитись лише дослідженням відомостей, що характеризують особу обвинуваченого.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та навчання характеризується позитивно.

З урахуванням обставин справи, що пом`якшують покарання: обвинувачений повністю визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину, має намір дотримуватися законослухняної поведінки, що свідчить про щире каяття обвинуваченого, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 , покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Крім того, враховуючи особу обвинуваченого та визнання ним вини, суд вважає, що є підстави звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Представником потерпілого, адвокатом ОСОБА_6 , до початку судового розгляду подано цивільний позов, який в подальшому уточнено, про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого шкоди здоров`ю в розмірі 12671 грн. 34 коп., моральної шкоди в розмірі 30000 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали цивільний позов та просили його задовольнити.

Прокурор проти задоволення заявленого позову заперечував.

Обвинувачений цивільний позов визнав частково, а саме проти відшкодування шкоди здоров`ю не заперечував, в частині відшкодування моральної шкоди просив задовольнити частково.

Вирішуючи цивільний позов пред`явлений потерпілим в даному кримінальному провадженні суд приходить до такого.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 шкоду здоров`ю, в розмірі 12671 грн. 34 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

На підтвердження шкоди здоров`ю потерпілим надано виписку № 11140 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої ОСОБА_5 з 05 червня 2016 року по 15 червня 2016 року перебував на лікуванні в КЗ «Дніпропетровській міській багатопрофільній клінічній лікарні № 4» з діагнозом відкритий двобічний перелом нижньої щелепи ікловий праворуч, ангулярний ліворуч.

Крім того, згідно виписки № 12009 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 з 16 червня 2016 року по 01 липня 2016 року також перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровській міській багатопрофільній клінічній лікарні № 4» з вищезазначеним діагнозом.

На підтвердження витрат на лікування, потерпілим надано копії чеків (а.с. 44), дублікат квитанції № Р24А86151171А009604 від 15 червня 2016 року (а.с. 45), рахунок на оплату № 278К від 08 червня 2016 року та квитанції на поповнення банківської картки за номером (а.с. 46), а також квитанції про благодійні внески № 322706, НОМЕР_1 .

Як зазначив в судовому засіданні потерпілий, він самостійно не витрачав кошти на лікування, які він просить стягнути, дані кошти витрачали його батьки, але він вважає, що оскільки кошти витрачались на його лікування, дані кошти повинні бути стягнені з обвинуваченого саме на його користь.

Відповідно до ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Дана норма передбачає, що в порядку відшкодування шкоди завданої потерпілому кримінальним правопорушенням, судом відшкодовується, і шкода здоров`ю передбачена ст. 1195 ЦК України.

Разом з тим ст. 1195 ЦК України передбачає право на відшкодування витрат на лікування та придбання ліків, які понесла саме потерпіла особа.

При цьому, як зазначив потерпілий, він не витрачав жодних коштів на своє лікування, на придбання ліків та палива для автомобіля, і додані до цивільного позову докази підтверджують витрати його батьків, а не його особисті витрати.

У зв`язку з чим, суд вважає, що в частині цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення витрат на лікуванні в сумі 11197 грн. 67 коп. та витрат на пальне в сумі 217 грн. слід відмовити.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення на користь потерпілого втраченого заробітку (дохід), то в цій частині суд вважає дана вимога задоволенню підлягає, оскільки потерпілий на час стаціонарного лікування був непрацездатнім і відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України на його користь з обвинуваченого слід стягнути 1256 грн. 67 коп.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., то виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт заподіяння потерпілому моральної шкоди, і визначаючи її розмір суд враховуючи, що діями обвинуваченого було заподіяно тілесні ушкодження, які зумовили тривалий розлад здоров`я потерпілого, і тому 5000 грн., це саме той розмір, який є достатнім для відшкодування заподіяних потерпілому моральних страждань. Визначений позивачем розмір 30000 грн., суд вважає дуже завищеним і таким, що не відповідає рівню заподіяної моральної шкоди потерпілому.

Суд не приймає доводів потерпілого, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн. є достатнім розміром, з підстав, які викладені судом вище.

Таким чином суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 слід, стягнути на відшкодування втраченого заробітку 1256 грн. 67 коп., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В задоволенні іншої частині позову ОСОБА_5 слід відмовити.

Стосовно заявлених ОСОБА_5 вимог в частині відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу, а саме стягнення з обвинуваченого 3000 грн. сплачених ним за рахунками №№ 2016/142 від 15 серпня 2016 року, 2016/167 від 15 серпня 2016 року, 2016/172 від 22 серпня 2016 року, 2016/169 від 31 серпня 2016 року, то суд вважає, що дані витрати не підлягають стягненню враховуючи положення ч. 2 ст. 120 КПК України, згідно якої - витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині розгляду цивільного позову, суд виходить з того, що згідно до п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про відшкодування майнової шкоди, і тому згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру та 551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру, слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти про зміну місця проживання та роботи кримінально-виконавчу інспекцію;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) грн. 67 (шістдесят сім) коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн., а всього стягнути 6256 (шість тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в частині розгляду цивільного позову, а саме судовий збір в розмірі 1102 (одну тисячу дві) грн. 40 (сорок) коп.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому та його представнику.

Головуючий: суддя ОСОБА_1