Провадження № 11-сс/779/187/2016
Категорія ст.173 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2016 року в кримінальному провадженні №0000401, за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про арешт майна.

Слідчим суддею встановлено, що слідчий СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , звернувся із клопотанням, в якому просив накласти арешт на нежитлові приміщення №№ 1а, 3, 4, 5, 6, 7 площею 60,6 кв.м. та №№1,2 площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 . Метою ж застосування такого заходу зазначив забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.01.2015 року з прокуратури м.Івано-Франківська в Івано-Франківський МВ поступила заява ОСОБА_11 про те, що посадові особи ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції під час проведення електронних торгів нежитлового підвального приміщення, що по АДРЕСА_1 , допустили порушення його прав. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2015 року за № 0000401, зазначена за ч.2 ст.364 КК України.

01.08.2016 року слідчим винесено постанову про визнання вказаних вище приміщень, які належать на праві приватної власності ОСОБА_10 , речовими доказами.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що не доведено необхідності накладення арешту на вказані приміщення, а також не вбачається достатньо підстав вважати, що майно, яке слідчий просить арештувати, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні. Крім того, зазначив, що відсутні докази того, що ОСОБА_10 є недобросовісним набувачем.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 покликається на незаконність ухвали слідчого судді, вважає її такою, що винесена з порушенням вимог законодавства. Вказує, що майно, про арешт якого ставиться питання, було об`єктом кримінально протиправних дій та набуто кримінально протиправним шляхом.

Просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого та накласти арешт на нежитлові приміщення №№ 1а, 3, 4, 5, 6, 7 площею 60,6 кв.м. та АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурори підтримали апеляційну скаргу, вказавши на допущені слідчим суддею порушення вимог закону при розгляді клопотання та вказали на необхідність арешту майна у кримінальному провадженні, незважаючи на рішення у цивільних справах з приводу даного майна;

- представник власника майна заперечив доводи апеляційної скарги, зазначивши, що ОСОБА_10 є добросовісним набувачем майна, та долучив докази на підтвердження такої позиції.

З`ясувавши обставини, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, вислухавши доводи учасників судового провадження, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Перевіряючи законність та обгрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст.170-173 КПК України, які встановлюють правові підстави для арешту майна та регулюють порядок розгляду таких клопотань.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст.170 КПК України)

Відповідно ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, викладені норми закону слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно дотримані в повному обсязі, а відтак ним прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність достатніх підстав вважати, що майно, яке просять арештувати, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а сам факт винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом, не може бути єдиною та виключною підставою вважати протилежне.

Слідчий суддя обґрунтовано послався на ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, та відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагають визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

У даному кримінальному провадженні, яке розслідується уже більше півтора року, статус суб`єкта, про арешт майна якого ставиться питання у клопотанні слідчого, а саме ОСОБА_10 не визначено.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурорами не доведено існування обставин, які підтверджують, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі.

Ухвала слідчого судді належним чином мотивована, ґрунтується на вимогах закону, а тому підстав для її скасування та постановлення нової ухвали про арешт майна, а саме нежитлових приміщень №№ 1а, 3, 4, 5, 6, 7 площею 60,6 кв.м. та №№1,2 площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_10 , про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурором, колегія суддів не встановила.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 про арешт майна. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2