Справа №639/7937/16-к
Провадження №1-в/639/2022/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2016 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Холодногірської виправної колонії №18 ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 та клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, до арешту не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 14 жовтня 2011 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.342, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 13 лютого 2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.286, ч.2 ст.307, ст.70, ст.71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки, -

В С Т А Н О В И В:
24.10.2016 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

26.10.2016 року до суду надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , в якому захисник просить суд умовно - достроково звільнити засудженого від відбування покарання, оскільки він відбув більше ніж 2/3 від призначеного покарання, за час відбування покарання залучений до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», є інвалідом 3 групи та страждає на ряд хронічних захворювань, перелік яких наведено у медичній довідці.

Захисник вважає, що на даний час засуджений довів своє виправлення та його можливо умовно-достроково звільнити від відбування покарання, оскільки він непогашених стягнень не має, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу та суспільно-корисній праці, хоча й не був працевлаштований в установі, однак це було пов`язано із наявними хронічними захворюваннями.

Під час судового засідання ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали, просили суд прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Представник Холодногірської виправної колонії №18 та прокурор проти задоволення клопотання заперечували, пославшись на відсутність правових підстав для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування цього представник Холодногірської виправної колонії №18 надав пояснення, що засуджений ОСОБА_6 мав 5 судимостей, за час відбування покарань отримав 2 стягнення, які на даний час хоча і є погашеними, однак на виробництві установи він не був працевлаштований та не мав заохочень, що свідчить про те, що засуджений на даний час не довів свого виправлення.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 13.02.2013 року за ч.3 ст.286, ч.2 ст.307, ст.70, ст.71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.03.2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.07.2012 року по 16.03.2013 року в строк покарання, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 13.07.2012 року, кінець строку: 10.05.2018 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування (п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року).

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці і добросовісно виконує трудові обов`язки, що проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.

З характеристики засудженого ОСОБА_6 від 03.11.2016 року встановлено, що в місцях позбавлення волі він знаходиться з 21.07.2012 року. За час тримання в Харківському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, мав одне стягнення та заохочень на мав. З 11.03.2013 року відбуває покарання у Холодногірській виправній колонії №18. На даний час на виробництві установи тимчасово не працює у зв`язку зі станом здоров`я. За час відбування покарання характеризується посередньо, мав 1 стягнення, яке погашено на даний час, заохочень не має. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. Умисно уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні.
Згідно ст.123 КВК України засуджений залучений до участі у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» до її реалізації ставиться посередньо. Стосунки із рідними підтримує шляхом листування та побачень. Вину у скоєному злочині визнав повністю, цивільного позову не має.

За медичною довідкою від 18.10.2016 року, засуджений ОСОБА_6 має ряд хронічних захворювань та перебуває на обліку у медичній частині ХВК (№18), визнаний інвалідом 3 групи безстроково.

Разом із цим, наявність захворювань у засудженого ОСОБА_6 не є безумовною підставою для застосування до нього вимог ст.81 КК України.

За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 13.02.2013 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину за ч.2 ст.307 КК України, та необережного тяжкого злочину за ч.3 ст.286 КК України, внаслідок якого спричинено загибель декількох осіб.

За час утримання під вартою та час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 не отримував заохочень, разом із цим, на нього накладались 2 (два) стягнення за порушення режиму тримання, які на даний час є погашеними.

Судом враховується, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Оскільки засуджений ОСОБА_6 не працевлаштований в Холодногірській вирваній колонії №18, за час тримання під вартою та час відбування покарання у період часу з 13.07.2012 року по 21.11.2016 року не отримував жодних заохочень, оцінюючи відомості про його особу, який раніше неодноразово судимий, суд приходить до висновку, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів виправлення.

Дослідженими матеріалами особової справи та матеріалами, які характеризують особу засудженого, не підтверджується той факт, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду.

Таким чином, засуджений ОСОБА_6 не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, а тому заявлені клопотання задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 та клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 13.02.2013 року відмовити.

Згідно ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що розгляд повторного клопотання з цього самого питання може мати місце не раніше як через 1 (один) рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а для засудженого з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 22.11.2016 року.

Суддя ОСОБА_1