АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/990/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.286 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000193 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка, Харківського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки та покладенні обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки та покладенні обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України;
Цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в рівних частинах судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 17725,86 грн.
Згідно вироку, 16 лютого 2006 року, приблизно о 5 годині 20 хвилин, ОСОБА_9 керуючи технічно справним автобусом «ПA3-4234», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ВАТ «ХАТП-16330», рухався по пр. 50 річчя СРСР зі сторони вул. Киргизької в напрямку вул. Ньютона в Харкові зі швидкістю близько 60 км на годину.
Під час руху по вказаному проспекту, в районі перетину пр. 50 років СРСР і пр. Героїв Сталінграда, водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 8.7.3-е, 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів для усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, інформувати підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;
- п.8.7.3-е Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого і червоного, розташовані вертикально або горизонтально. Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі і миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух;
- п 8.10 У разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 (місце зупинки), якщо їх немає-не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещу ванною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів, і допустив зіткнення з рухавшимся по пр. Героїв Сталінграда з боку вул. Морозова в напрямку пр. 50 років СРСР тролейбусом «ЮМЗТ», реєстраційний номер 2011 року під керуванням ОСОБА_12 , який слідував справа наліво по ходу руху його автобуса, з подальшим наїздом автобуса «ПАЗ» на перешкоду - світлофорний об`єкт, яким була травмована пішохід ОСОБА_11 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми, з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яно-скроневої області, крововиливів над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, з вогнищами коркових контузій лівої лобової скроневої і тім`яної долів правої скроневої долі які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 виразилося в тому, що він керуючи автобусом, при під`їзді до перехрестя пр. 50років СРСР і пр. Героїв Сталінграда проявив неуважність, проігнорував, що для нього загорівся червоний сигнал світлофора, не зупинився перед світлофором, а продовжив рух, виїхавши на перехрестя, де допустив зіткнення з рухавшимся з права наліво на дозволяючий сигнал світлофора тролейбусом «ЮМЗТ» під керуванням ОСОБА_12 , з подальшим наїздом автобуса «ПАЗ» на перешкоду - світлофорний об`єкт, розташований на острівці безпеки, яким при падінні була травмована пішохід ОСОБА_11 , що спричинило тяжкі наслідки.
ОСОБА_12 , 16 лютого 2006 року, приблизно о 5 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним тролейбусом «ЮМЗТ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав тролейбусному депо №2 ГПК «МЕТ», слідував по пр. Героїв Сталінграда з боку вул. Морозова в напрямку пр. 50 років СРСР в Харкові. На шляху прямування, в районі перетину пр. 50 років СРСР та пр. Героїв Сталінграду, водій ОСОБА_12 порушив вимоги п.п. 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів для усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, інформувати підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;
- п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і допустив зіткнення з рухавшимся по пр. 50 річчя СРСР з боку вул. Киргизької в напрямку вул. Ньютона автобусом «ПАЗ - 234», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ВАТ «ХАТП-16330» під керуванням ОСОБА_9 , який слідував зліва направо по ходу руху тролейбуса, з подальшим наїздом автобуса «ПАЗ» на перешкоду - світлофорний об`єкт, яким була травмована пішохід ОСОБА_11 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми, з крововиливами біля ока зліва, лінійного перелому лівої тім`яноскроневої області, крововиливів над і під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, з вогнищами коркових контузій лівої лобової скроневої і тім`яної долів правої скроневої долі які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_12 виразилося в тому, що він не переконався в безпеці своїх дій і при виникненні небезпеки для руху у виді виїхавшого на перехрестя автобуса «ПАЗ» не застосував своєчасне гальмування, аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого сталося зіткнення з автобусом під керуванням водія ОСОБА_9 , з подальшим наїздом автобуса «ПАЗ» на перешкоду - світлофорний об`єкт, розташований на острівці безпеки, яким при падінні була травмована пішохід ОСОБА_11 , що спричинило тяжкі наслідки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам обвинувачених, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із безпідставним застосуванням ст. 75 КК України, ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки; ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В своїх апеляційних доводах прокурор зазначає про те, що призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_14 та звільняючи їх від відбуття покарання з іспитовим строком, судом не було належним чином враховано особи винних, не повною мірою врахував, що обвинувачені скоїли злочини, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких, а також те, що внаслідок злочинних дій обвинувачених потерпілій ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, тобто позбавили її найціннішого, що є у людини, гарантованого ст. 3 Конституції України, відповідно до яких, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Крім того, апелянт вказує на те, що поза увагою суду залишилась думка потерпілої ОСОБА_11 щодо необхідності призначення найсуворішого покарання для обвинувачених та ставлення ОСОБА_9 і ОСОБА_13 до скоєного, а саме те, що останні вину у скоєнні злочинів не визнавали, що хоча і є лінією захисту, однак свідчить про відсутність каяття, не бажання ставати на шлях виправлення, що вказує на їх підвищену суспільну небезпечність та унеможливлює виправлення їх без ізоляції від суспільства. За таких обставин, на думку прокурора, призначену судом першої інстанції міру покарання із застосуванням ст. 75 КК України вважає занадто м`якою, такою, що не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених.
В апеляцій скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з його незаконністю та необґрунтованістю, ухвалити новий, яким виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт вказує на те, що досудове розслідування та судовий розгляд проведено не в повному обсязі та обвинувальним уклоном, оскільки будь-яких доказів щодо доведеності вини в інкримінованому злочині не встановлено, а докази щодо його невинуватості не були досліджуванні під час судового розгляду та не взяті судом до уваги під час ухвалення судового рішення.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України скасувати, постановити виправдувальний вирок, виправдати її підзахисного за відсутністю в його діянні складу злочину, оскільки будь-які докази щодо доведеності вини ОСОБА_13 в інкримінованому злочині матеріали кримінального провадження не містять. В своїх доводах захисник зазначає, що висновки суду, викладенні в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_9 та будь-якої можливості щодо запобігання даного ДТП з боку її підзахисного не було. Крім того, апелянт звертає уваги на те, що органом досудового розслідування не в повній мірі виконанні вимоги ухвали Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2011 року, якою було скасовано попередній вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 липня 2011 року та направлено кримінальну справу на додаткове розслідування прокурору Комінтернівського району м. Харкова, що призвело до неможливості суду усунути усі протиріччя в наявних доказах по справі, які суттєво впливають на висновки суду о винуватості або невинуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України. Більш того, на думку захисника, під час судового розгляду були порушення права її підзахисного, так як судом були відхиленні клопотання сторони захисту про дослідження в судовому засіданні показань свідків-очевидців ДТП, що позбавило ОСОБА_13 права на захист від пред`явленого обвинувачення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в частині скасування вироку та вважав необхідним призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 щодо необхідності задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку обвинуваченого ОСОБА_9 щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також пояснення потерпілої ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з журналу судового засідання від 05 грудня 2013 року (т.3 арк. 107-109) судом першої інстанції здійснювалися певні процесуальні дії в межах судового розгляду, а саме: встановлювалися особи сторін, оголошувався склад суду та наявність відводів, провадилося оголошення прокурором обвинувального акту, а потерпілою змісту цивільного позову, вирішувалося питання щодо обсягу і порядку дослідження доказів, провадився допит обвинувачених та потерпілої, а також вирішувалося клопотання про виклик свідків для допиту. Оскаржуваний вирок ґрунтується на цих фактичних обставинах та доказах, досліджених в судовому засіданні.
При цьому колегія суддів бере до уваги, що під час апеляційного розгляду сторона захисту висловлює пояснення щодо незгоди з пред`явленим обвинуваченням та апеляційні доводи стосовно істотних порушень КПК України під час судового розгляду в суді першої інстанції. Матеріали кримінального провадження не містять даних на технічному носії щодо звукозапису судового засідання від 05 грудня 2013 року. Про це також в своїх поясненнях вказував прокурор під час апеляційного розгляду.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, вказані порушення, що встановлені при апеляційному розгляді належить вважати істотними, а їх наявність, згідно вимог зазначеної норми, обумовлює в будь-якому разі скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Разом з цим, колегія суддів погоджується зі слушністю доводів захисника в частині безпідставного відхилення судом клопотань щодо допиту свідків, оскільки в такий спосіб суд штучно зменшує обсяг перевірки фактичних даних та версій сторін, порушує засади змагальності сторін, забезпечення права на захист, безпосередності дослідження показань, передбачені ст.ст.17,22,23 КПК України та ґарантуються нормами ст.ст. 7,8 КПК України в межах дотримання засад верховенства права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, дотримуючись вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора в частині необґрунтованості та невмотивованості вироку стосовно застосування норм ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням. Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд лише формально у своїх висновках зазначив про можливість застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не навівши будь-яких переконливих даних, мотивів та правових підстав про можливість та доцільність звільнення обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням. За таких обставин, доводи прокурора щодо недотримання судом вимог ст.370 КПК України при складанні вироку є слушними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на невідповідність судового рішення вимогам ст. 129 КПК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки залишення позову без розгляду є процесуально неможливим при ухваленні обвинувального вироку та участі потерпілої в судовому розгляді.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 та п.7 ч.2 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409, ст. 410 п.п.1 - 2 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів, досліджуючи апеляційні доводи прокурора, з урахуванням наведеного, дійшла висновку про часткове задоволення його апеляційних вимог, а саме в частині скасування оскаржуваного вироку, оскільки необхідність призначення нового судового розгляду процесуально унеможливлює ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, тобто на підставі норм ч.1 ст.420 КПК України.

Решту апеляційних доводів, колегія суддів вважає передчасними, оскільки вирок скасовується лише внаслідок встановлення істотних процесуальних порушень, а згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Колегія суддів не має процесуальних підстав обирати будь-які запобіжні заходи стосовно обвинувачених, оскільки вони не застосовувалися в суді першої інстанції, а при апеляційному розгляді будь-які клопотання з цього приводу сторонами також не заявлялися.

Внаслідок відсутності клопотань прокурора щодо застосування до обвинувачених будь-яких запобіжних заходів, колегія суддів, з урахуванням вимог ч.4 ст.176 КПК України, не вирішує цих питань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,3; ст.410 п.п.1,2,; ст. 412 ч. 1 та ч.2 п.7; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 - задоволити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4