Номер провадження: 11-сс/785/1085/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 413 400 гривень в рамках кримінального провадження №0000217 від 14 липня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2016 року задоволене клопотання прокурора та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці з визначенням застави в розмірі 413 400 гривень до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисники підозрюваного ОСОБА_10 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 свої вимоги обґрунтовує тим, що підозра ОСОБА_10 за ч.3 ст.368 КК України є необґрунтованою, слідчий у своєму клопотанні не зазначив, а прокурор під час розгляду клопотання не довів наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На думку захисника, слідчий суддя формально підійшов до розгляду клопотання, в ухвалі не обґрунтував наявність у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, а також не мотивував неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також, застосовуючи до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя не врахував наявність у підозрюваного постійного місця проживання в Одеській області, наявність на його утриманні матері, а також те, що він має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Крім того, захисник вважає, що розмір застави, застосований до ОСОБА_10 як альтернативний запобіжний захід, є завідомо непомірним для нього.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі також ставить під сумнів обґрунтованість підозри підзахисного за ч.3 ст.368 КК України та вважає, що ризики на які посилається слідчий у своєму клопотанні не підтверджуються жодними обставинами. Також посилається на те, що слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави для підозрюваного, якій він не в змозі внести.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також підозрюваного ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини і врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється в тому, що він займаючи посаду поліцейського Красноокнянського ВП Котовського ВП ГУНП в Одеській області, о 13:30 годині 22 липня 2016 року, діючи спільно за попередньою змовою зі слідчим ОСОБА_11 , перебуваючи у службовому приміщенні Красноокнянського ВП Котовського ВП ГУНП України в Одеській області за адресою: Одеська область, смт.Окни, вул. Енгельса (Устима Кармелюка), буд.19, безпосередньо одержав від громадянина ОСОБА_12 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 500 доларів США (що станом на 22 липня 2016 року за даними Національного банку України склало 12 400 гривень) для себе та ОСОБА_11 за не вчинення ОСОБА_11 , як службовою особою, яка займає відповідальне становище в інтересах ОСОБА_12 , як того, хто надав неправомірну вигоду дій з використанням наданої влади та службових повноважень слідчого у кримінальному провадженні, а саме - не здійснення повідомлення йому, тобто ОСОБА_12 , про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та спрямуванням відповідного обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000104 від 03 березня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до суду для розгляду по суті.

Після одержання неправомірної вигоди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були затримані працівниками військової прокуратури Одеського гарнізону, а їх протиправні дії припинено.

22 липня 2016 року ОСОБА_10 був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

23 липня 2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження в тому числі: поясненнями громадянина ОСОБА_12 від 13 липня 2016 року, дорученням на проведення слідчих (розшукових) дій, рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС 2 сектору 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області ОСОБА_13 , заявою ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 14 липня 2016 року, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 21 липня 2016 року, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 22 липня 2016 року, матеріалами проведення негласних слідчий (розшукових) дій.

Оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості буде здійснена за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин слідчий суддя дав правильну оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та на підставі наданих доказів вірно оцінив всі встановлені під час розгляду клопотання обставини кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні корупційного злочину, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.

У разі визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки кримінальний закон виключає можливість застосування до осіб, що вчинили корупційний злочин положень статей 69, 75 КК України.

Вказані обставини, дають підставу суду зробити висновок, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Разом з тим, положеннями ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

Незважаючи на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про можливість визначення йому застави в даному кримінальному провадженні в її максимальному розмірі, передбаченому положеннями п.3. ч.5 ст.182 КПК України, який на даний час складає 413 400 гривень (1378*300=413400).

На думку апеляційного суду, лише застава в максимальному її розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та повною мірою виправдовує потреби досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_14 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є необґрунтованими, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників підозрюваного ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 413 400 гривень в рамках кримінального провадження №0000217 від 14 липня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4