Справа №164/1346/16-к
27 липня 2016 року Номер провадження 1-кс/162/91/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року смт Любешів
Слідчий суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника потерпілої ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
Своє рішення слідчий мотивував тим, що за результатами проведення досудового розслідування не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які б вказували, що договір іпотеки від 09 липня 2004 року був укладений з порушенням діючого на той час законодавства.
Вказану постанову слідчого вважає незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.
Крім наданої при внесенні відомостей до ЄРДР попередньої правової кваліфікації дій за частиною 4 статті 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документу, подана ОСОБА_4 заява стосується вчинення щодо неї з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та колишнього нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_8 умисного заволодіння належними ОСОБА_4 офіційними документами про право власності на нерухоме майно та з їх використанням подальшого заволодіння шляхом обману та підробки заяв, договорів та інших документів, належним їй на праві приватної власності майном, а саме житловим будинком площею 92,3 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,1022 га., що завдало потерпілій матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.
Так, у 2004 році колишній чоловік потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи у змові з ОСОБА_9 , за дорученням останнього незаконно, шляхом вільного доступу до будинку потерпілої, заволодів належними їй офіційними документами про право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані документи ОСОБА_7 , як попередньо ними було домовлено, передав ОСОБА_10 , котрий в подальшому продовжував незаконно утримувати їх у себе.
Крім того, у той самий період ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_6 та переслідуючи спільну корисливу мету, а саме незаконне заволодіння належним ОСОБА_4 нерухомим майном, без її відома та згоди подав до Волинського обласного БТІ, Маневицької селищної ради, Маневицького районного відділу центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України та інших державних структур ряд заяв, клопотань та звернень встановленого зразка (офіційних документів), начебто від імені ОСОБА_4 , проте складених та підписаних не нею, а ОСОБА_7 особисто, з метою отримання документів, необхідних для нотаріального посвідчення в подальшому договору іпотеки, котрий би став, начебто законною «ширмою» для злочинного заволодіння приватним нерухомим майном ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 підробили та подали до селищної ради та центру ДЗК ряд заяв та актів-замовлень на розробку і виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,1022 га., виділену ОСОБА_4 Маневицькою селищною радою для приватизації.
Для цієї мети ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за заздалегідь розробленим злочинним планом було спільно підроблено та в подальшому використано, для завершення процедури заволодіння нерухомим майном ОСОБА_4 , ряд офіційних документів шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей та підробки її підписів.
Зокрема, підроблено та подано, начебто від імені ОСОБА_4 , заяву до Волинського обласного БТІ на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для застави майна та в подальшому отримано такий витяг серії СВС №419637; підроблено та подано до Центру ДЗК від її імені заяву щодо стану оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому отримано на руки довідку № 29 від 05.07.2004 року; заповнено, підписано та подано акти-замовлення на виконання робіт по розробці технічної документації на земельну ділянку; замість ОСОБА_4 підписано та подано до різних державних органів та банківських установ ряд документів, передбачених процедурою оформлення права власності на земельну ділянку та виготовлення відповідного державного акту, отримання офіційних довідок та витягів з державних реєстрів.
У подальшому ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні Маневицької державної нотаріальної контори, діючи спільно з ОСОБА_7 та вступивши в злочинну змову з державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 ( посвідчення № 4081), використовуючи раніше отримані незаконним шляхом офіційні документи на право власності на належний ОСОБА_4 житловий будинок, підроблені заздалегідь інші заяви та документи, а також офіційні документи, отримані ними від органів державної влади та місцевого самоврядування за результатами подання на розгляд підроблених заяв та документів, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і негативні наслідки їх вчинення та бажаючи настання саме таких наслідків, шляхом підробки підпису ОСОБА_4 у офіційних документах нотаріуса та надання нотаріусу без її відома та дозволу особистих документів даних паспорту та оригіналу ідентифікаційного податкового номеру (котрий був втраченим ще з 2002 року, у зв`язку з чим ОСОБА_4 отримала дублікат, що діяв на момент вказаних дій), виготовили та нотаріально посвідчили договір позики, забезпечений іпотекою.
При цьому державний нотаріус Маневицької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні свого робочого кабінету за адресою: АДРЕСА_2 , будучи посадовою особою, уповноваженою державою на вчинення нотаріальних дій, явно зловживаючи наданими їй законодавством повноваженнями, в порушення присяги та правил професійної етики, достовірно знаючи про протиправний характер дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно з зазначеними особами, здійснила посвідчувальний ноотаріальний напис на договорі та, виклавши текст договору на офіційному нотаріальному бланку серії ВВЕ № 867560, внесла до нього завідомо неправдиві відомості, зареєструвала вказаний договір у реєстрі нотаріальних дій держнотконтори під № 1963, а також створила необхідні умови іншим особам проставити замість ОСОБА_4 та від її імені підписи у журналі для реєстрації нотаріальних дій
Маневицької держнотконтори, а також в алфавітній книзі обліку заборон відчуження жилих будинків, відомостях нотаріальної контори про надання послуг технічного і правового характеру та інших офіційних реєстрах і документах нотаріальної контори, веденя яких є обов"язковим під час нотаріального посвідчення договорів.
Зазначені факти беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , використовуючи завідомо підроблені офіційні документи, отримані злочинним шляхом, та завідомо підроблений договір позики, забезпечений іпотекою, шляхом обману здійснив заволодіння належним ОСОБА_4 на праві приватної власності нерухомим майном.
При цьому ОСОБА_4 було завдано матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, оскільки середня сумарна вартість зазначеного нерухомого майна, виходячи з ринкових цін на нерухомість, що діють на даний час у смт. Маневичі Волинської області, складає приблизно 734 тис. грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події криміінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
За весь час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні (загалом досудове розслідування тривало п`ять місяців) слідчим проведено лише декілька слідчих дій, а саме: допитано потерпілу ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вивчено матеріали перевірки, отримані з Маневицької місцевої прокуратури.
При цьому у рамках розслідування кримінального провадження навіть не допитано нотаріуса ОСОБА_8 щодо обставин укладення іпотечного договору, не кажучи вже про отримання показів державних службовців та інших осіб, яким відомі обставини отримання ОСОБА_7 чи то ОСОБА_4 офіційних документів у Волинському обласному БТІ, Маневицькій селищній раді, Маневицькому районному відділі центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України та інших державних структурах, на які вказує потерпіла у своїй заяві.
Жодних інших дій з метою збирання доказів та забезпечення повноти і об`єктивності розслідування, усунення явних протиріч у показах свідків та становлення істини у справі слідчим СВ Маневицького ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 не здійснено.
Зокрема, незважаючи на те, що потерпілою під час подання заяви про вчинення кримінального правопорушення безпосередньо вказано на ряд документів, підроблених та у подальшому використаних фігурантами для досягнення злочинної мети, слідчим у рамках кримінального провадження вказані підроблені документи не вилучено та не направлено для проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення приналежності підписів та написів у них, встановлення їх ідентичності з почерком та підписом потерпілої ОСОБА_4 та інших осіб, на яких потерпіла вказує як на осіб, що вчинили вказаний злочин. Під час провадження досудового розслідування слідчим навіть не відібрано вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку та підпису ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вказані зразки не скеровано до жодної експертної установи для отримання експертного висновку.
При цьому, посилання слідчого у постанові про закриття кримінального провадження на висновок комісійного експертного дослідження № 3843 від 19.11.2010 року, як на підтвердження
факту приналежності підпису у іпотечному договорі саме ОСОБА_4 , є безпідставним та необгрунтованим, оскільки у потерпілої ОСОБА_4 ні у 2010 році, ні будь-коли в інший період ніхто жодних зразків почерку та підпису (вільних, умовно-вільних чи експериментальних) не відбирав.
Крім того, чинний КПК України не містить у переліку належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні такий документ, як «Висновок дослідження», виконаний спеціалістами.
Згідно статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні можуть бути лише ті фактичні дані, що отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Одночасно, частиною 2 вказаної статті КПК України прямо передбачено, що процесуальними джерелами доказів є виключно показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до статті 86 КПК України, докази є допустимими, якщо вони отримані в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень.
У зв`язку з цим постанова про закриття кримінального провадження від 12.04.2016 року, яка оскаржується, є необгрунтованою та незаконною, а тому вона підлягає скасуванню.
При цьому посилання слідчого у листі № 12/328 від 12.05.2016 року на те, що адресу потерпілої ОСОБА_4 12.04.2016 року було направлено копію постанови є голослівним та таким, що не відповідає дійсності.
Жодних листів та копій процесуальних рішень ОСОБА_4 до цього часу не отримала, а відмітка у постанові про погодження прийнятого рішення процесуальним керівником - прокурором Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_13 , датована 21.04.2016 року, повністю унеможивлює направлення копії даного рішення потерпілій ще 12.04.2016 року, як то вказано слідчим.
Статею 304 КПК України визначено десятиденний строк на подання скарги на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Отже, скаргу вважає такою, що подана з дотриманням десятиденного строку, встановленого статтею 304 КГІК України, а пропуск вказаного строку - таким, що допущено з поважних, об`єктивних причин.
Заслухавши представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка скаргу підтримала і просила її задовольнити, прокурора ОСОБА_14 , який вважає скаргу безпідставною, а постанову слідчого про закриття кримінального провадження законною та обгрунтованою, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України під час досудового провадження може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження- заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог статей 306, 307 КПК України слідчий суддя, розглядаючи скаргу на рішення слідчого, прокурора перевіряє законність та обгрунтованість прийнятого рішення.
Виходячи зі змісту статті 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до статті 92 КПК України обов"язок доказування обставин, що підлягають доказуванню, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках,- на потерпілого.
Згідно частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як на підставу прийняття такого рішення слідчий покликається на показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , рішення у цивільних справах судів різних інстанцій, ряд відмовних матеріалів по зверненню ОСОБА_4 та на Висновок комісійного експертного дослідження Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3843 від 19.11.2010 року.
Разом з тим, окрім оспорювання законності вказаного договору іпотеки, подана ОСОБА_4 заява стосується вчинення щодо неї з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб у
складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та колишнього нотаріуса Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_8 умисного заволодіння належними ОСОБА_4 офіційними документами про право власності на нерухоме майно та з їх використанням подальшого заволодіння шляхом обману та підробки заяв, договорів та інших документів, належним їй на праві приватної власності майном, а саме житловим будинком площею 92,3 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,1022 га., що завдало потерпілій матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.
При чому в заяві ОСОБА_4 вказує на безпосередні документи, які на її думку виготовлялись та отримувались з порушенням встановленого порядку в ряді державних установ: у Волинському обласному БТІ, Маневицькій селищній раді, Маневицькому районному відділі центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України, в інших державних структурах.
У зв"язку з цим, на переконання суду, слушним є покликання представника потерпілої ОСОБА_3 на те, що для з"ясування вказаних обставин у кримінальному провадженні, окрім ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( кожен з них по своєму є зацікавленими особами), необхідно допитати також нотаріуса ОСОБА_8 про обставини укладання іпотечного договору та офіційних осіб тих державних установ, у яких видавались інші оскаржувані ОСОБА_4 документи, з метою з"ясування обставин їх видачі; вилучити ці документи та призначити по них ( в тому числі і по договору іпотеки від 09 липня 2004 року) почеркознавчу експертизу, з дотриманням визначеного для проведення такої експертизи порядку, з метою з"ясування приналежності підписів та написів на них, встановлення їх ідентичності з почерком та підписом потерпілої ОСОБА_4 або ж інших осіб, на яких потерпіла вказує як на причетних до злочину.
З огляду на це, суд поділяє думку представника потерпілої ОСОБА_3 про те, що в розумінні положень статей 84, 86, 101, 102 КПК України "Висновок дослідження", взятий слідчим до уваги у кримінальному провадженні при прийнятті оскаржуваного рішення, не може вважатися допустимим доказом.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до статей 2, 284 КПК України.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (стаття 110 КПК України).
У свою чергу матеріали кримінального провадження та зміст оскаржуваної постанови свідчать про те, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно, без перевірки всіх обставин, на які вказує потерпіла ОСОБА_4 .
При новому розслідуванні у кримінальному провадженні належить виконати зазначені в ухвалі суду дії, при необхідності провести інші, з метою перевірити викладених потерпілою ОСОБА_4 в заяві обставин та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
З метою забезпечення права на захист та принципу доступності до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, у зв"язку з несвоєчасним отриманням потерпілою копії постанови слідчого.
Керуючись статтями 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Поновити процесуальний строк звернення зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Слідчий суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_1