Провадження № 1-в/317/741/2016
Справа № 317/1378/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , засуджений вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2011 р. за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Початок строку: 31 травня 2010 року

Кінець строку: 30 листопада 2017 року.

Клопотання мотивоване тим, що на переконання ОСОБА_5 він довів своє виправлення тим, що за весь період відбування покарання постійно був працевлаштований, за виконання даної роботи має два заохочення. Однак адміністрація установи вважає, що він не став на шлях виправлення незважаючи на те, що за час перебування в установі він працював і не порушував режим тримання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково з підстав, визначених в клопотанні. Зазначив, що під час перебування у колонії він постійно працював, інколи отримував заробітну плату. На теперішній час не працює, але ходить до бібліотеки, ходить до Інтернет класу. Також зазначив, що на його думку відбув достатньо покарання. Факти вчинення порушень за які були накладення стягнення крім того, яке було накладене 16.07.2015 р., визнає, пояснюючи вчинення порушення тим, що «так сталось». Зазначив, що не оскаржував стягнення, оскільки йому сказали, що це ні на що не вплине, пізніше зазначив, що не знав про таке право. Те,що не працює з січня 2016 року пояснив скороченням на виробництві в колонії. Заперечував, що він відмовлявся від працевлаштування в промисловій зоні «Дільниця поліетилену», зазначивши, що йому наполегливо ніхто не пропонував працевлаштуватись.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії висловив думку, щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, адже засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, оскільки має нестабільну поведінку, заохочення чергуються зі стягненнями.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої в.о. начальника установи, ОСОБА_5 під час знаходження у Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 2 порушення установленого порядку тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 05.05.2011 р., допустив шість порушення вимог режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та у порушенні внутрішнього цехового режиму, розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та начальника установи, всі стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника відділення СПС та одне заохочення правами начальника установи. На виробництві працевлаштований, до праці ставиться посередньо. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє, вимоги персоналу установи виконує під наглядом. Відповідно до ст. 65 КВК України участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. У роботі самодіяльних організацій участі не приймає. Провину у скоєному злочині визнає, розкаюється, але робить це з метою отримання поблажливості.

14.03.2014 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

26.06.2015 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким.

25.02.2016 року колонією відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має два заохочення, мав шість стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 05.05.2011 по 05.07.2013 р.р., з 05.07.2013 по 07.04.2015 р.р., з 07.04.2015 по теперішній час, натомість застосовані заохочення чергувались зі стягненнями. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. Крім того, після отримання остатнього стягнення засуджений своєю поведінкою більше не заслуговував на заохочення. З січня 2016 року не працевлаштований. Засуджений ОСОБА_5 не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

Також з характеристики засудженого судом встановлено, що останній не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, зокрема, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1