Справа № 466/9025/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/477/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст. 185 КК України
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а :
вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 грудня 2012 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 4 листопада 2014 року, близько 22 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, перебуваючи на вул. Замарстинівській, 96 у м. Львові, застосувавши фізичне насильство до потерпілої ОСОБА_9 , відкрито викрав належне їй майно, а саме сумку чорного кольору та мобільний телефон „Моторола ХТ 910 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду в розмірі 2000 грн.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати. Вважає, що вирок суду першої інстанції слід скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду. В оскаржуваному рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відхилив інші. Так, на його прохання суд першої інстанції не викликав в судове засідання та не допитав свідка ОСОБА_10 . Також вказав на те, що потерпіла ОСОБА_9 при дачі показань в суді першої інстанції ствердила, що не впевнена, що напад на неї здійснив саме він. Також зазначив, що суд першої інстанції невірно застосував ст. 71 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Твердження обвинуваченого про порушення судом першої інстанції при постановленні вироку норм кримінального та кримінального процесуального закону, що призвело до незаконного засудження його за ч.2 ст. 186 КК України, є голослівними і необгрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України:

показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даних нею на досудовому слідстві, допитаної в суді першої інстанції про те, що ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, напав на неї та вирвав у неї з рук сумку та з викраденим намагався втекти. Це побачив перехожий, який намагався наздогнати нападника, проте ОСОБА_6 , викинувши сумку, втік з місця події. Зазначила, що впізнала ОСОБА_6 по його тілобудові;

заявою про вчинення кримінального правопорушення, поданою ОСОБА_9 4 листопада 2014 року до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМУСУ у Львівській області;

показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що 11 грудня 2014 року вони були запрошені в якості понятих при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , який без будь-якого тиску на нього з боку працівників міліції чітко описав всі обставини викрадення сумки та мобільного телефону;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_13 від 11 грудня 2014 року з фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_6 чітко, детально та добровільно розповів та показав про обставини вчинення злочину;

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року, згідно якого ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, а саме в тому, що він 4 листопада 2014 року, заздалегідь не обіцяючи, збув мобільний телефон марки Моторола, який був відкрито викрадений ОСОБА_6 4 листопада 2014 року на вул. Замарстинівській у м. Львові у ОСОБА_9 , а саме здав його у ломбард «Скарбниця» на своє ім`я, отримавши за це грошову винагороду, яку розділив із ОСОБА_6 .

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи обвинуваченого про невідповідність вироку суду першої інстанції про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вимогам закону та висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів вважає необгрунтованими покликання обвинуваченого на недостатність доказів для постановлення обвинувального вироку про визнання його винним за ч.2 ст. 186 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно розглянувши всі обставини справи в їх сукупності, відповідно до ст. 94 КПК України оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про відсутність в його діях складу злочину не бере до уваги як безпідставні.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування ст. 71 КК України, то такі є підставними та в тій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до даного вироку до покарання, призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 грудня 2012 року та такий остаточно засуджений до п`яти років позбавлення волі.

З вироку Франківського районного суду м. Львова від 12 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 частково вже приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 грудня 2012 року.

Тому колегія суддів вважає, що в цій частині вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку суду призначене ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 цим вироком засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, для засудженого в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4