АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/548/16 Справа № 203/7373/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003203, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Заперечуючи правильність встановлених фактичних обставин провадження, обвинувачений вважає, що суд не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про наявність у нього умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, у зв`язку з чим просить перекваліфікувати його дії за ст. 119 або ст. 116 КК України. Стверджує, що суд не взяв до уваги те, що в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, він знаходився в стані сильного душевного хвилювання, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 . Не погоджується з твердженням суду, що він вчинив злочин в стані наркотичного сп`яніння, оскільки експертиза про наявність в крові наркотичних речовин була проведена через 15 годин після вчинення злочину, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 . Посилається на те, що суд не допитав свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , лікарів бригади швидкої допомоги, показання яких можуть суттєво змінити обставини справи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого і призначити новий судовий розгляд. Посилається на суворість покарання, призначеного на його думку, без урахування повною мірою всіх пом`якшуючих захід примусу обставин.

Прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, в апеляційній скарзі, погоджуючись із висновками суду щодо фактичних обставин, просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Посилається на те, що злочин обвинувачений вчинив в стані наркотичного сп`яніння. Зазначає, що після нанесення множинних ударів руками в область голови та по різним частинам тулубу ОСОБА_6 не зважав на стан потерпілої ОСОБА_15 та на можливі наслідки своїх дій. Стверджує, що до обтяжуючих обставин необхідно віднести вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки померлій ОСОБА_15 на момент вчинення злочину виповнилось 60 років.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях обвинувачений ОСОБА_6 наводить аргументи щодо неспроможності доводів прокурора та просить відмовити в задоволенні зазначеної апеляційної скарги.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
Як установив суд, 28 серпня 2014 року у період часу 06.00 год. до 06.45 год. ОСОБА_6 у стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків у ході сварки із ОСОБА_15 , завдав не менш шести ударів руками їй в область голови та не менше ніж десять ударів руками в різні частини тулубу потерпілої. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_15 було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді: збитої рани на слизовій оболонці нижньої губи ліворуч. Синців: верхньої та нижньої повіки ліворуч, розповсюджуються на ліву скроневу ділянку; верхньої та нижньої повік праворуч; на підборідді ліворуч розповсюджується на край нижньої щелепи та праву щоку; на передній правій бічній поверхні шиї; на тільній поверхні правої кісті; на тільній поверхні правої кісті; на тільній поверхні 2-го пальця лівої кісті; на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу; Синців: на передній поверхні правого плечового суглобу; в правій підключичній ділянці; на правій бічній поверхні тазу, в ділянці тазостегнового суглобу. Саден: на передній поверхні правого колінного суглобу. Повного закритого перелому 6-го ребра ліворуч. Крововиливів в м`які тканини голови. Крововиливів під тверду мозкову оболонку. Крововиливів під м`яку мозкову оболонку. Крововиливів в м`які тканини тіла: на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині; на передній поверхні лівого колінного суглобу; на передній поверхні правого колінного суглобу. Незавершених переломів ріжків щитоподібного хряща. Від сукупності тілесних ушкоджень в ділянці голови У подальшому, приблизно о 15.30 год. від сукупності тілесних ушкоджень в ділянці голови настала біологічна смерть потерпілої ОСОБА_16 . Виявлені тілесні ушкодження в ділянці голови, у своїй сукупності, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя на момент заподіяння чи в клінічному перебігу.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання їх апеляційних скарг, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями до неї та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційній скарзі його захисника на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що наніс близько шести ударів, з його слів в судовому засіданні міцних ляпасів, рукою в область голови ОСОБА_15 , при цьому намагаючись заспокоїти відштовхнув її, від чого остання присіла в крісло, але стверджував, що від його ударів смерть потерпілої не могла настати.

Із доповнень до апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він частково визнав свою винуватість і допускав, що смерть потерпілої могла настати внаслідок його протиправних дій, але наполягав на відсутності у нього умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть.

Із показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 вбачається, що приблизно о 04.00 год. через відкриті вікна вони чули жіночі крики, які кликали на допомогу. При цьому ОСОБА_10 поясняв, що також чув звуки, схожі на удари, хлопки, нібито удари по обличчю, та як кричав ОСОБА_6 , а мати та бабуся заспокоювали його.

Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснив про те, що бачив як приблизно о 06.30 год. з під`їзду вибігала мати ОСОБА_6 , на його питання, що трапилось, вона повідомила, що її син ОСОБА_6 її б`є, та вона боїться, що він може її вбити. Він бачив у неї на потилиці гематому та сліди крові, на обличчі сінець та декілька гематом, на руках також були синці.

Свідок ОСОБА_9 також пояснив про те, що до приїзду міліції бачив, що ОСОБА_15 трималася за обличчя та просила про допомогу.

Показання зазначених свідків підтверджуються фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події, де було виявлено труп потерпілої, з описом плям речовини бурого кольору в квартирі АДРЕСА_2 ; слідчого експериментів за участю ОСОБА_6 ; у висновках судово-медичних експертиз; а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_15 та ступінь тяжкості заподіяних останній тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілій було нанесено шонайменше від шістнадцяти травматичних впливів, а тілесні ушкодження в ділянці голови утворилися не менш ніж від шістьох травматичних впливів. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_18 під час судового розгляду, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та настанням смерті.

За матеріалами кримінального провадження смерть ОСОБА_15 настала від тяжких тілесних ушкоджень, що входять до внутрішньочерепної травми (сукупності тілесних ушкоджень в ділянці голови). Як убачається з висновку експерта, всі виявлені при дослідженні трупа тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, серед яких могли бути рука людини, в тому числі озброєна або взута нога або будь-який інший предмет з аналогічними властивостями.

Поряд із цим, умисно спрямовуючи удари у життєво важливий орган, завдаючи їх із силою, ОСОБА_6 мав усвідомлювати можливість заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_15 , а відтак, і можливість настання наслідків у виді смерті.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК.

Диспозиція ст. 119 КК передбачає кримінальну відповідальність за вбивство через необережність. Із суб`єктивної сторони це вбивство характеризується необережною формою вини. Щодо диспозиції ст. 116 КК, то вона передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Натомість у цьому кримінальному провадженні немає об`єктивних даних, які б свідчили про те, що смерть ОСОБА_15 сталася з необережності, або обвинувачений перебував в стані сильного душевного хвилювання, обумовленого поведінкою самої потерпілої.

З огляду на викладене доводи у скарзі щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації вчиненого засудженим кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 або ст. 116 КК України.

Суд першої інстанції ретельно перевіряв доводи, висунуті обвинуваченим ОСОБА_6 на свій захист. Викладений у вироку мотив визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обгрунтованими і погоджується з ними.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником в апеляційній скарзі з доповненням до неї, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був допитати лікаря-психіатра ОСОБА_12 про стан здоров`я ОСОБА_19 - матері потерпілої ОСОБА_15 , працівника міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , співробітників бригади швидкої допомоги, які не надали необхідну медичну допомогу, не з`ясовано, що потерпіла робила з ранку до часу настання смерті, чи перебував хтось ще в квартирі в той час, при тому обвинувачений та його захисник, коли в судовому засіданні прокурор в зв`язку з неявкою зазначений в апеляційній скарзі обвинуваченого свідків навіть після застосування примусового приводу відмовлявся від заявленого клопотання про їх допит, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник проти цього не заперечували та не наполягали на виклику вищеназваних свідків. Крім того, на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

З наведених підстав посилання обвинуваченого в доповненні до апеляційної скарги на висновок судово-медичної експертизи № 580/ЛЕ від 17 вересня 2014 року щодо часу утворення тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої, як на доказ його невинуватості в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть, є безпідставними і про це заявлено експертом ОСОБА_18 в судовому засіданні.

Крім того, твердження, викладені в доповненні до апеляційної скарги про те, що виявлені у ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть, не являються наслідком нанесених обвинуваченим ударів 28 серпня 2014 року ударів ОСОБА_15 , спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 580/ЛЕ/223 від 29 жовтня 2014 року, відповідно до якого, з урахуванням характеру тілесних ушкоджень, не виключено, що вони утворилися в проміжок часу, на який вказує слідчій (з 06.00 год. до 07.00 год. 28 серпня 2014 року). Цей час нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій зазначає і сам ОСОБА_6 , а згідно висновку судово-медичної експертизи від 17 вересня 2014 року після їх утворення потерпіла була здатна здійснювати самостійні дії до моменту втрати свідомості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищевказані висновки, які є належно аргументовані експертам, відповідають фактичним обставинам справи, водночас не суперечать іншим взятим до уваги доказам.

Не заслуговують на увагу, до того ж, доводи апелянта з приводу можливої причетності до спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень інших осіб, оскільки ці обставини були предметом перевірки як і на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Наявні у справі докази не вказують на те, що ОСОБА_15 в період з 06.00-06.45 год. до 16.00-16.30 год., тобто з моменту, коли ОСОБА_6 її побив і до моменту, коли він же повідомив свідків про смерть матері, могла бути побита ще іншими особами.

На думку колегії суддів, встановлені фактичні обставини справи, зокрема і поведінка обвинуваченого та потерпілої, що передувала події, їх стосунки вказують на умисні дії ОСОБА_15 , спрямовані на спричинення ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень.

Визначаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені зокрема у постановах від 19 березня 2015 року, 28 травня 2015 року № 5-4кс15, № 5-25кс15, де Верховний Суд України констатував наявність непрямого невизначеного умислу в діях осіб щодо спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що суд у вироку безпідставно стверджує про скоєння ним злочину у стані наркотичного сп`яніння, такі доводи також є безпідставними, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису судового процесу, ОСОБА_6 не заперечував проти зазначеної обставини та пояснював про вживання ним як алкогольних напоїв, так і наркотичних засобів. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що звужують увагу та швидкість реакції № 653 від 28 серпня 2014 року ОСОБА_6 перебуває у стані наркотичного сп`яніння. Крім того, на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку кримінального правопорушення.

Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення представником потерпілої сторонньої особи, а не чоловіка потерпілої, то вони також є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 55 КК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

В матеріалах провадження мається лише заява матері ОСОБА_15 - ОСОБА_19 , 1932 року народження, про визнання її потерпілою. Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_19 в силу віку та самопочуття ( діагноз: легкий когнітивний розлад, обумовлений церебральним атеросклерозом, АГ І-ІІ, ДЕП ІІ-ІІІ, ХНМК, F 06.74, не може брати участі у подальшому проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а також інших близьких родичів у ОСОБА_19 не має, виникла необхідність у зміні потерпілого та визнанні потерпілим представника управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську раді з метою не порушення свобод потерпілої особи, її соціального захисту та представлення її інтересів у правоохоронних органів та судах всіх рівнів під час проведення досудового розслідування та судового розгляду справи. При тому, відповідно до матеріалів провадження потерпіла ОСОБА_15 довгий час не підтримувала з чоловіком шлюбних стосунків.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, вони є непереконливими.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, також не заслуговують на увагу.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставини, як такі, що помякшують покарання, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, на диспансерному обліку у лікарів - психіатра та нарколога не знаходиться, раніше не притягався до кримінальної відповідальності. До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс скоєння злочину в стані наркотичного сп`яніння.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченогодоводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання більш тяжкого, на що вказував в своїй апеляційній скарзі прокурор, чи більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував під вартою з 29 серпня 2014 року по 29 березня 2016 року.

Враховуючи положення ст. 5 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року та зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою до набрання чинності вироку, ухваленого щодо нього, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 29 серпня 2014 року по 29 березня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді
______________ _________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4