Справа № 203/4010/16-к
Провадження № 1-кс/0203/1080/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі заявника ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
заявників у справі про
накладення арешту ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004847,
встановив:
30 серпня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004847, у якому вона вказала, що за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропет-ровська від 31 січня 2014 року у вказаному кримінальному провадженні було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. На цей час вимоги ОСОБА_5 розглянути в порядку цивільного судочинства: в позові було відмовлено, рішення набрало законної сили. У зв`язку з цим відпали підстави для подальшого збереження арешту на належне заявниці майно.
В судовому засіданні заявниця підтримала заявлене клопотання, вказала на відсутність підстав для подальшого збереження арешту майна, стверджувала, що через арешт вона не може забезпечити підведення до будинку комунікацій, використовувати придбане майно.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказував, нерухоме майно арештоване як речовий доказ за ознаками, передбаченими ст. 98 КПК України, спеціального визнання речовим доказом не потребує, підставі для скасування арешту на цей час відсутні, оскільки триває досудове розслідування у кримінальному провадженні.
Особи, за заявою яких було накладено арешт, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, вказували, на нерухоме майно, на яке накладено арешт вибуло з володіння ОСОБА_5 внаслідок шахрайства, у разі скасування арешту воно може бути відчужене, що унеможливить поновлення прав потерпілого у кримінальному провадженні.
Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши надані матеріали, приходить до наступних висновків.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Згідно ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Оцінюючи наявність підстав для подальшого збереження арешту відносно домоволодіння АДРЕСА_1 суд виходить з наступного.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2014 року у справі № 203/558/14-к було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) шляхом заборони нотаріусам укладати будь-які угоди стосовно цього майна та заборони реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції проводити перереєстрацію даного нерухомого майна. Арешт було накладено з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0004847.
Водночас, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року у цивільній справі № 203/858/14-ц було встановлено, що ОСОБА_5 був власником домоволодіння АДРЕСА_1 . Ним було видано довіреність з правом передоручення на ім`я ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 в порядку передоручення видав довіреність на ім`я ОСОБА_8 .
31 липня 2013 року ОСОБА_8 , діючий в порядку передоручення на підставі довіреності на ім`я ОСОБА_7 , від імені ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,043 га по АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:029:0028, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , за реєстром № 1185. Також 31 липня 2013 року ОСОБА_8 , діючий в порядку передоручення на підставі довіреності на ім`я ОСОБА_7 , від імені ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , за реєстром № 1180
В подальшому 07 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,043 га по АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:029:0028, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , за реєстром № 3301.
Одночасно 07 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , за реєстром № 3300.
Рішенням суду від 03 листопада 2014 року ОСОБА_5 було відмовлено в його позовних вимогах до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року залишено без змін.
Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2016 року у цивільній справі № 203/6170/15-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 : визнано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року вказане рішення залишене без змін.
Слід окремо зауважити, що як вбачається з ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року у цивільній справі № 203/858/14-ц, від проведення експертизи щодо довіреності від 29 липня 2013 року (ставилося питання про її підписання особисто ОСОБА_5 або іншою особою, внесення до її тексту змін, дописок, травлення. виправлення) ОСОБА_5 ухилився.
Також, згідно постанови старшого слідчого Кіровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_15 від 28 березня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено у визнання її в якості потерпілої.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Оскільки на цей час цивільно-правові вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 розглянуті, рішення набрало законної сили, будь-яких цивільних позовів ОСОБА_6 не пред`являлось (і вона взагалі не є потерпілою у кримінальній справі), відпали підстави арешту домоволодіння АДРЕСА_1 , визначені в ухвалі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2014 року у справі № 203/558/14-к.
Оцінюючи наявність інших підстав для подальшого збереження арешту відносно домоволодіння АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.
Власник вказаного домоволодіння ОСОБА_3 не є підозрюваною або обвинуваченою у кримінальному провадженню № 0004847, суб`єктом цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну можливим кримінальним правопорушенням.
На думку прокурора, домоволодіння АДРЕСА_1 має перебувати під арештом як речовий доказ у кримінальному провадженні.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином обов`язковою ознакою речового доказу є те, що він був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин доказу.
Вказаним критеріям домоволодіння, на яке накладений арешт, не відповідає тому підстав для його визнання речовим доказом та збереження відносно нього арешту за ознакою речового доказу немає.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (спеціальна конфіскація), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 962 Кримінального кодексу України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 962 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави.
Водночас, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 962 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.
Домоволодіння АДРЕСА_1 не підпадає під ознаки предмету злочину щодо якого здійснюється досудове провадження у кримінальному провадженні № 0004847, оскільки це провадження стосується не протиправного заволодіння правом власності на нерухоме майном, а протиправного заволодіння документами та їх незаконного використання. Кримінальне провадження № 0000819 стосується факту самоуправних дій з виселення осіб з вказаного домоволодіння і не охоплює питання про право власності на домоволодіння.
Таким чином, підстав для подальшого збереження арешту на нерухоме майно не вбачається, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 7, 16, 170 174, 303, 307 КПК України,
ухвалив:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004847 задовольнити.
Скасувати арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом заборони нотаріусам укладати будь-які угоди стосовно цього майна та заборони реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції проводити перереєстрацію даного нерухомого майна, накладений згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропет-ровська від 31 січня 2014 р. (справа № 203/558/14-к)
Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1