Справа № 274/1097/15-к
Провадження №1-кп/0274/211/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

обвинуваченого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000035 від 05.02.2015р. по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єсіль, Целіноградської області, Казахстан, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.3 КК України,

в с т а н о в и в :
20 березня 2014 року Володарськ-Волинським ОРВК Житомирської області солдата ОСОБА_4 було призвано на військову службу за мобілізацією на особливий період та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 20 березня 2014 року №60, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків частини та на всі види забезпечення. Того ж дня, наказом № 2 командира військової частини, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги гарматного самохідно-артилерійського взводу.

Так статтями 17 та 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, статтями 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби, відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби за призовом у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Реалізуючи задумане, 29 березня 2014 року, у не встановлений слідством час, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст.17, 65, 67 Конституції України, ст.ст.11, 16, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, без дозволу командування та інших поважних причин незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, з метою ухилення від проходження військової служби самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та в подальшому проводив час на власний розсуд до 27 січня 2015 року.

27 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю. Суду повідомив, що дійсно був призваний для проходження військової служби через ІНФОРМАЦІЯ_2 . Служити його направили до військової частини розташованої у АДРЕСА_2 . Оскільки призивали його спочатку на 10 днів, а потім строк служби було продовжено, він разом із іншими військовослужбовцями вирішив розташування військової частини залишити. При цьому його та інших не затримували, а повернувши військові квитки випустили через прохідну військової частини. Вчинив він так послідувавши прикладу інших призваних військовослужбовців та не думаючи про наслідки. Приїхавши додому допомагав своїй матері по господарству та працював. Зрозумівши через деякий час що вчинив неправильно та має обов`язок захищати свою країну, повернувся до військової частини де продовжив службу.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина стверджується також сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів.

Так про зарахування військовозобов`язаного ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, та його направлення для відпрацювання завдань з бойової підготовки з 20.03.2014р. свідчить витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.14 №60.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20.03.14р. №2 (п.2.79), рядового ОСОБА_4 було призначено на посаду номера обслуги гарматного самохідно-артилерійського взводу гарматної самохідно-артилерійської батареї гарматного самохідно-артилерійського дивізіону.

Згідно витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01.04.14р. №68, рядового ОСОБА_4 визнано таким, що самовільно залишив частину з 02.04.2014р.

Про самовільне залишення військової частини обвинуваченим свідчить також копія Книги тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого особового складу військової частини НОМЕР_1 , у рядку №19 якої (на сторінці 189) міститься запис про вибуття з військової частини рядового військовослужбовця ОСОБА_4 із відсутністю записів щодо встановленої дати його повернення.

Про повернення у розташування військової частини військовослужбовця ОСОБА_4 свідчить витяг з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27.01.15р. №21, згідно якого його повторно зараховано на котлове забезпечення частини з 28.01.2015р. та поновлено виплату грошового забезпечення з 27.01.2015р.

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст.407 ч.3 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

При визначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами призначення покарання визначеними у ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ст.407 ч.3 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав, по місцю проходження служби характеризується посередньо, офіційно не працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи обставини скоєння злочину та особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав та розкаявся у скоєному, відсутність будь-яких тяжких наслідків скоєного, суд вважає за можливе застосувати щодо нього положення ст.75 ч.1 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб не накладався.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст.369-371, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ст.407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 ч.1 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 ч.1 п.п.2, 3 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засудженого не обирати.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1