Справа №488/768/16-к 12.07.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2016 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинське Ананіївського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце мешкання: АДРЕСА_2 ,

-засуджено за вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/575/16 Головуючий у першій інстанції:

Категорія: ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_8

Доповідач апеляційного суду:

ОСОБА_1 зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2016 року, в частині призначення покарання ОСОБА_6 , змінити, призначивши покарання з застосуванням ст. 75 КК України та відмовити потерпілому ОСОБА_9 в задоволені цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 1500 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 років без конфіскації майна

Судом стягнено з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди в дольовому порядку по 1500 грн. з кожного.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні правопорушень, вважає, призначене покарання надто суворим через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого.

Апелянт зазначає, що відповідно до змісту ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку апелянта, обвинувачений, як на досудовому так і на судовому слідстві під час допиту його в якості підозрюваного та обвинуваченого, визнав свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановленні досудовим слідством, пов`язаних із скоєнням ним кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у скоєному та вказані обставини значно знижують суспільну небезпечність ОСОБА_6 .

Крім цього апелянт вказав, що суд першої інстанції призначаючи покарання засудженому врахував ту обставину, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. При цьому з підстав передбачених ст.89 КК України він вважається таким, що не має судимостей. Тому суд, на думку апелянта, під час призначення покарання з врахуванням особи засудженого, не мав жодних правових підстав для врахування злочину, судимість за який погашена.

Також апелянт зазначив, що при призначені покарання судом було враховано дані про особу обвинуваченого, щодо якої в проваджені судових інстанцій перебуває дві кримінальних справи за ч.2 ст.115 КК України, за якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під ватою, та за ч.2 ст.289 КК України, але на час винесення даного вироку по вищезазначеним провадженням судами вироки не винесено. Тому на думку захисника, у суду не було жодних підстав вважати, що обвинувачений може вчинити будь-який новий злочин.

Апелянт також оспорює висновок суду про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 1500 грн., оскільки, в позовній заяві ОСОБА_6 не вказаний в якості відповідача. Тому на думку апелянта суд першої інстанції при вирішенні цього питання вийшов за межі пред`явленого цивільного позову.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
26.01.2015 року приблизно о 01.00 годині, ОСОБА_6 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою щодо заволодіння транспортним засобом із ОСОБА_10 , засудженим за даним епізодом злочинної діяльності Корабельним районним судом м. Миколаєва 18 серпня 2015 року, знаходились біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 шляхом злому замку водійської двері за допомогою викрутки проник в автомобіль «Москвич 2140» д/н НОМЕР_1 , який фактично належить ОСОБА_9 , та з ОСОБА_10 протиправно перемістили його на значну відстань від місця його первинного розташування, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн.

ОСОБА_6 в процесі незаконного заволодіння автомобілем «Москвич 2140» д/н НОМЕР_1 , 26.01.2015 року приблизно о 01.20 годині, будучі в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , біля будинку №26 по пров. 4й Прибугський м. Миколаєва, шляхом демонтажу викрали з автомобіля «Москвич 2140» деталі двигуна та з викраденим з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3300 грн.

14.03.2015 року, приблизно о 01.00 годині, ОСОБА_6 повторно, за попередньою змовою щодо заволодіння транспортним засобом із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 засудженими за даним епізодом злочинної діяльності Корабельним районним судом м. Миколаєва 18 серпня 2015 року, прибули до будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 за допомогою наявного ключа відкрив двері автомобіля марки «АЗЛК 2140» д/н НОМЕР_2 , який був розташований біля вказаного домоволодіння та фактично належав потерпілому ОСОБА_12 , після чого, під керуванням ОСОБА_13 , розпочали рух шляхом буксирування автомобіля «АЗЛК 2140» д/н НОМЕР_2 , в результаті чого ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 незаконно заволоділи зазначеним транспортним засобом, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 10 000 грн.

Потерпілим ОСОБА_9 було заявлено позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у солідарному порядку матеріальної шкоди у сумі 7480 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000 грн. На час розгляду справи судом першої інстанції потерпілому, обвинуваченим ОСОБА_13 , матеріальну шкоду відшкодовано у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 позов потерпілого визнав у повному обсязі, позовних вимого не оспорював.

Суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та розмір компенсації моральної шкоди визначив в дольовому порядку по 1500 грн. з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги частково та просив пом`якшити покарання обвинуваченому, прокурора, який просив відмовити в задоволені апеляційної скарги, вивчив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційної скарги і прийшов до таких висновків.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 в скоєнні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції в повній мірі були враховані вимоги закону, та надана належна оцінка даним, що характеризують особу винного.

Так призначаючи ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують ступінь тяжкості вичиненого злочину, а саме повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_12 , особу обвинуваченого в силу ст.89 КК України раніше не судимого.

Обставиною, що обтяжує покарання суд врахував скоєння обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції врахував обставину, що ОСОБА_6 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності як обтяжуючу, не відповідає дійсності, оскільки у вироку суд зазначив, що згідно ст.89 КК України ОСОБА_6 раніше не судимий.

Суд дійсно вказав у вироку, що відносно ОСОБА_6 в проваджені судових інстанцій перебуває дві кримінальні справи за ч.2 ст.115 КК України, за якою йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та за ч.2 ст.289 КК України вироки по яким, ще не винесено. Але ці данні судом не враховані як обтяжуючі, а тому доводи апелянта з цього приводу є не обґрунтованими. Крім того, з вироку вбачається, що покарання призначено в мінімальних межах ч.2 ст.289 КК України.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе в місцях позбавлення волі з ізоляцією від суспільства у межах санкції інкримінованих злочинів, тобто у вигляді позбавлення волі. Підстав до застосування вимог ст.75 КК України, про що просить апелент, не вбачається.

Доводи апелянта стосовно того, що суд безпідставно дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , оскільки, згідно цивільного позову потерпілого, ОСОБА_6 жодним чином не вказаний в ньому відповідачем спростовуються тим, що ОСОБА_6 під час судового розгляду справи в суді першої інстанції визнав цивільний позов потерпілого у повному обсязі та розмір позовних вимог не оспорював.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424,532 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.04.2016 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3