Справа № 346/2051/16-к
Провадження № 11-кп/779/271/2016
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника виправної колонії ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №346/2051/16-к за апеляційними скаргами прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та в.о. начальника Коломийської виправної колонії №41 ОСОБА_11 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року у справі про задоволення клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого Хустським районним судом Закарпатської області ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно виписки з медичної карти засуджений ОСОБА_7 часто хворіє, з 21.12.2015 року йому встановлено діагноз: гострий гастрит, з 03.12.2015 року гострий гастродуоденіт, а з 13.03.2016 року хронічний гастродуоденіт в стадії загострення (а.с. 12,13). Також згідно довідки до акта огляду МСЕК від 25.11.2011 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого стверджується, що мати засудженого ОСОБА_12 є інвалідом І групи і потребує постійного стороннього догляду діагноз розсіяний склероз, виражене порушення функції ходи (а.с. 15, 22). Відповідно до характеристики, затвердженої начальником установи виконання покарання 23.03.2016 року, засуджений ОСОБА_7 , бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», в Коломийському навчальному центрі № 41 здобуває професію «Слюсар з ремонту автомобілів», намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. Суд вказав, що працювати в місцях і на роботах установи виконання покарань є правом, а не обов`язком засудженого, а тому адміністрацією установи безпідставно заперечувалось в зв`язку з відмовою засудженого працювати його право на умовно-дострокове звільнення за наявності інших, визначених законом, підстав для цього.

В апеляційних скаргах:

- прокурор Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_10 вказує, що питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання розглядалася не на підставі подання Коломийської ВК №41, погодженого із спостережною комісією, як цього вимагає кримінально-виконавче законодавство, а на підставі клопотання його захисника. Таким чином, недотримання порядку дострокового звільнення від відбування покарання, передбаченого КВК, позбавляє можливості спостережну комісію при Коломийській РДА здійснювати громадський контроль за дотриманням законодавства при умовно-достроковому звільненні.

Просить ухвалу суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи.

- в.о. начальника Коломийської виправної колонії №41 ОСОБА_11 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що за увесь період відбування покарання на засудженого ОСОБА_7 накладено 2 стягнення за відмову від виконання вправ ранкової фізичної зарядки та відмову від чергування (робіт по благоустрою колонії), останнє 03.07.2015 року, та не оголошено жодного заохочення за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці. Також вказує, що засуджений має заборгованість за виконавчими листами по сплаті аліментів на загальну суму 17 400 грн., проте жодної участі у її погашенні не приймає.

Просить ухвалу суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого Хустським районним судом Закарпатської області ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19.04.2016 року;

- представник виправної колонії підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

- засуджений заперечив доводи поданих апеляційних скарг і просив їх залишити без задоволення;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши мотиви і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Апеляційний суд зазначає, що задовольнивши клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції взагалі не перевірив і не врахував строк фактично відбутого засудженим строку покарання.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів на засудженого ОСОБА_7 за увесь період відбування покарання було накладено 2 стягнення за відмову від виконання вправ ранкової фізичної зарядки та відмову від чергування (робіт по благоустрою колонії), останнє 03.07.2015 року, та не оголошено жодного заохочення за зразкову поведінку та сумлінне відношення до праці. Також засуджений має заборгованість за виконавчими листами по сплаті аліментів на загальну суму 17 400 грн. і жодної участі у її погашенні не приймав.

Однією з обов`язкових умов для застосування до засудженого ст.81 КК України є його сумлінне ставлення до праці. Однак, засуджений ОСОБА_7 систематично відмовлявся від виконання робіт як на виробництві, так і по благоустрою колонії, про що складалися відповідні рапорти та засуджений писав пояснення. При цьому ним не було надано жодних медичних документів, які б підтверджували неможливість виконання за станом здоров`я вказаних робіт.

Рішеннями комісії Коломийської ВК №41 з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та переводу до дільниці соціальної реабілітації від 30.06.2015 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, тобто у переводі до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення, 05.11.2015 року відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), як такому, що не став на шлях виправлення та 04.03.2016 року в умовно-достроковому звільненні (ст.81 КК України), як такому, що не довів своє виправлення. Дані рішення комісії засуджений ОСОБА_7 не оскаржував ні прокурору, ні до суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.81 КК України, оскільки його висновки не ґрунтуються на доказах, що є в матеріалах справи, а сама ухвала є недостатньо вмотивованою.

За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг вагомими і аргументованими, а тому вони підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та в.о. начальника Коломийської виправної колонії №41 ОСОБА_11 задовольнити, ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2