Справа № 743/835/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/247/2016
Категорія - ст. 191, 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021, за апеляційними скаргами процесуального прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого дочку 1998 р.н., пенсіонера, інваліда війни ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 125 КК України;

з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника свідка ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , представника Неданчицької сільської ради, потерпілої сторони ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині виправдання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України скасувати, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191, ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання: за ч.2 ст. 191 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю протягом 2 років, за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 грн. Із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю протягом 2 років. Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах Неданчицької сільської ради, задовольнити та стягнути з обвинуваченого завдані збитки у розмірі 11 240 грн. В решті вирок просить залишити без змін.

Крім того, порушує питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також письмових доказів.

Потерпілим також подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити відносно ОСОБА_8 новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік. Крім того, просить в судовому засіданні повторно заслухати свідка ОСОБА_10 .

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 грн.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, ОСОБА_8 виправдано за недоведеності вини.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що факт привласнення грошових коштів ОСОБА_13 шляхом зловживання службовим становищем повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження. Так, з показань обвинуваченого вбачається, що останній надавав послуги з оранки, косіння та обробки городів, однак робив це безоплатно, отримуючи лише кошти за пальне. Однак, враховуючи об`єми споживання відповідним трактором палива та вартість самого палива, суми коштів, які надавались обвинуваченому при наданні послуг, є завеликими.

Крім того, на думку апелянта, вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_10 . Проте, суд першої інстанції безпідставно критично віднісся до показань свідка ОСОБА_10 щодо послуг, які надавались ОСОБА_13 , мотивуючи тим, що у 2009-2011 роках обвинувачений не міг виконувати роботу з косіння трави, оскільки роторна коса була придбана лише в листопаді 2011 року. Однак, відповідно до показань останньої, у 2010-2011 роках вона і не сплачувала обвинуваченому за косіння трави, а лише за оранку та фрезування. Косарка була придбана 25 травня 2011 року. Однак, судом це було залишено поза увагою.

Посилання суду на відсутність в матеріалах провадження даних за чий рахунок та яким чином придбавались паливно-мастильні матеріали, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, у 2012-2014 роках фінансова діяльність на комунальному підприємстві взагалі не проводилась, придбання паливно-мастильних матеріалів, будівельних матеріалів та запчастин не здійснювалось. Проте, суд у своєму рішенні зазначив, що це питання не було з`ясовано органами досудового розслідування.

Звертає також увагу, що встановити кількість відпрацьованих годин на тракторі, на необхідність чого послався суд, є неможливим, оскільки будь-які прилади, які б дозволяли встановити такі дані, на тракторі відсутні. Технічна експертиза щодо визначення причин несправності вищевказаного обладнання не була проведена з об`єктивних причин, хоча була призначена за клопотанням сторони захисту. Крім того, відповідно до матеріалів провадження, зокрема акту-прийому від 22 липня 2014 року, трактор перебував у робочому стані, плуг у робочому стані, але потрібен ремонт-реставрація колеса, косарка роторна до експлуатації не придатна, потребує ремонту, фреза в задовільному стані.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України, посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу на те, що ОСОБА_13 вину взагалі не визнав, обставин, що б пом`якшували відповідальність останнього встановлено не було. Стверджує, що призначене покарання у виді штрафу призведе до вчинення обвинуваченим відносно нього нових правопорушень.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 21 жовтня 2014 року близько 11 год., поза адміністративними межами населеного пункту, неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 , Кривопиша, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 декілька ударів дерев`яною палицею в область руки і тулуба, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, які не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Обґрунтовуючи своє рішення про виправдання ОСОБА_13 за ч.2 ст. 191 КК України за недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, суд першої інстанції вказав, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_13 в цій частині, є неконкретним, ґрунтується на припущеннях та позбавляє особу, якій воно пред`явлено, здійснювати свій ефективний захист і, всупереч ч.2 ст.17 КПК України, покладає тягар доведення своєї невинуватості на самого обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просив вирок залишити без змін; пояснення прокурорів, які підтримала подану апеляційну скаргу та просили вирок в частині виправдання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, скасувати та ухвалити новий, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні даного правопорушення, призначити покарання, відповідно до вимог апеляційної скарги, заперечують проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_17 ; пояснення потерпілого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з викладеним в ній підстав, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд дав належну юридичну оцінку.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, і дійшов вірного висновку, застосувавши до обвинуваченого міру покарання у виді штраф у розмірі, що відповідає характеру вчиненого ним правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд призначив покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання.

Саме призначене судом І інстанції покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що 07 липня 2006 року рішенням Неданчицької сільської ради було засноване КП «Дніпро» на базі комунальної власності територіальної громади села Неданчичі.

Відповідно до статуту КП, затвердженого рішенням ІІ сесії V скликання Неданчицької сільської ради від 07 липня 2006 року, зареєстрованого Державним реєстратором Ріпкинської районної державної адміністрації за № 00000279, основною метою діяльності КП, є надання допомоги та посередницьких послуг селянам, фермерам та іншим сільгоспвиробникам і переробним підприємствам сільськогосподарської продукції.

18 жовтня 2006 року ОСОБА_8 , рішенням Неданчицької сільської ради ІV сесії V скликання призначено на посаду директора КП «Дніпро». У зв`язку з цим, у той же день між головою Неданчицької сільської ради ОСОБА_12 та ОСОБА_18 укладено контракт, строком дії з 18 жовтня 2006 року по 17 вересня 2011 року, проте 31 травня 2010 року рішенням ХХХХ сесії V скликання строк дії контракту продовжено безстроково.

Згідно рішення ХVІІ сесії V скликання Неданчицької сільської ради від 10 червня 2008 року «Про визнання права власності на безгосподарне майно та передачу його до КП «Дніпро», комунальним підприємством здійснено реалізацію піску в 2008 році на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року, укладеного з ПП «Поліський вепр», у кількості 1 393 053,56 т. по ціні 0,10 грн. за тону, на загальну суму 139305,35 грн.

За кошти отримані від реалізації піску підприємством були придбані в 2009 році основні засоби, на загальну суму 51600 грн., а саме:

- згідно платіжного доручення № 112 від 09 листопада 2009 року перераховано ФОП ОСОБА_19 за фрезу 125, в сумі 6900,00 грн.

- згідно платіжного доручення № 120 від 06 листопада 2009 року перераховано ФОП ОСОБА_19 за міні-трактор БР-244, плуг 3-х корпусний, відповідно в сумі 42300,00 грн., та 2400,00 грн., на загальну суму 44700,00 грн.).

Решта коштів використана на виплату заробітної плати директору і головному бухгалтеру КП «Дніпро», відрахування до фондів та сплату податків.

Крім того, 25 травня2011 року за готівку, відповідно видаткової накладної № РН-0000548 від 25 травня 2011 року, було придбано косарку роторну 1,35 м., вартістю 8600,00 грн.

Після придбання, вищевказана сільськогосподарська техніка перебувала на зберіганні та використовувалася ОСОБА_8 , шляхом надання сільськогосподарських послуг жителям с.Неданчичі від імені КП «Дніпро».

У період часу з 2009 року по 22 липня 2014 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора КП «Дніпро», зловживаючи своїм службовим становищем, використовував міні-трактор DF 244 та інше сільськогосподарське обладнання комунального підприємства, яке перебувало на балансі Неданчицької сільської ради «Дніпро», для надання сільськогосподарських послуг від імені комунального підприємства, за що отримував грошові кошти, які не оприбутковував на рахунок підприємства, не сплатив відповідні податки, а привласнив на свою користь.

Так, у невстановлений час протягом 2012 року ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи сільськогосподарську техніку КП «Дніпро», надав сільськогосподарські послуги в с.Неданчичі ОСОБА_10 , за що отримав грошові кошти в розмірі 400 грн., які не зарахував на рахунок КП «Дніпро» та привласнив на свою користь.

У невстановлений час протягом 2013 року ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи сільськогосподарську техніку КП «Дніпро», надав сільськогосподарські послуги в с.Неданчичі ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , за що отримав грошові кошти на загальну суму 840 грн., які не зарахував на рахунок КП «Дніпро» та привласнив на свою користь.

У невстановлений час протягом 2014 року ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи сільськогосподарську техніку КП «Дніпро», надав сільськогосподарські послуги в с.Неданчичі ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , за що отримав грошові кошти на загальну суму 1400 грн., які не зарахував на рахунок КП «Дніпро» та привласнив на свою користь.

Крім цього, ОСОБА_8 , за результатом постійного самовільного використання сільськогосподарської техніки КП «Дніпро», привів у непридатний до експлуатації стан косарку роторну, вартістю 8600 грн., чим заподіяв територіальній громаді Неданчицької сільської ради збитки на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями завдав матеріальну шкоду територіальній громаді Неданчицької сільської ради на загальну суму 11240 грн.

Судом апеляційної інстанції безпосередньо були досліджені показання більшості свідків, показання ж свідків, які не змогли з`явитися в суд апеляційної інстанції ( ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 ) були досліджені апеляційним судом, як досліджені і інші письмові докази по даному кримінальному провадженні.

Фактично ж, з комплексу всієї доказової бази, зібраної по даному кримінальному провадженню і дослідженої в судових засіданнях не знайшло свого підтвердження обвинувачення, яке висунуте Кривопиші за ч.2 ст.191 КК України. Зокрема, про це свідчать показання як свідків, які фігурують в обвинуваченні щодо ОСОБА_13 , це свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , так і інші, які ніби-то підтверджують скоєння обвинуваченим даного кримінального правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, не визнав та показав, що послуги з оранки, косіння та обробки городів він надавав безоплатно, отримуючи від населення лише кошти на придбання дизельного пального для трактора. Навесні 2014 року він фрезував земельну ділянку подружжя ОСОБА_7 , площею 0,20 га., за що отримав від них кошти за використане дизельне пальне, в сумі 200 грн. Крім того, використовуючи техніку комунального підприємства, безоплатно обкошував узбіччя доріг в с.Неданчичі та прилеглу до сільської ради територію.

На момент передачі сільськогосподарської техніки до сільської ради, вся вона перебувала в робочому стані, за виключенням косарки, котра потребувала ремонту, а саме заміни 4 шестерен, вартість яких становить 350 грн. Йому невідомо, чи експлуатувалася техніка комунального підприємства після передачі її на баланс сільської ради.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений надав аналогічні показання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла сторона від правопорушення - Неданчицька сільська рада, її представник, голова сільської ради ОСОБА_12 пояснила, що сільською радою було створено КП «Дніпро», директором якого було призначено ОСОБА_8 . Даним підприємством було придбано мінітрактор, плуги, фрезу, а згодом і косарку. Належна комунальному підприємству техніка зберігалась у ОСОБА_23 , яка зі своїм чоловіком забезпечували належне збереження і охорону цього майна. В свою чергу обвинувачений, безоплатно надавав їм сільськогосподарські послуги, а саме здійснював оранку, сівбу, косіння на їх присадибній ділянці. Після смерті чоловіка ОСОБА_23 обвинувачений забрав техніку до себе на зберігання.

Для надавання сільськогосподарських послуг, а також обслуговування техніки даного підприємства повинен був допомагати тракторист ОСОБА_24 .

У зв`язку із відсутністю прибутків КП «Дніпро» було ліквідовано. Після його ліквідації за наслідками приймання-передачі техніки, було встановлено, що вся вона перебуває в робочому стані за виключенням косарки, яка потребує ремонту.

Про нецільове використання техніки комунального підприємства до сільської ради надходили лише повідомлення від ОСОБА_10 , у яких з Кривопишею неприязненні стосунки.

Про факти привласнення обвинуваченим грошових коштів, належних КП «Дніпро», їй нічого невідомо. Вважає рішення суду законним.

Свідок ОСОБА_10 щодо надання їй послуг по обробітку земельної ділянки в 2012,2013 та 2014 роках показала, що обвинуваченому в 2012 році - двічі сплатила по 250 чи 300 грн. за оранку та 250 грн. за косіння трави. В 2013 році сплатила відповідно по 300 грн. за оранку і викошування трави. У 2014 році ОСОБА_8 отримав від неї 400 грн. за садіння картоплі і близько 300 грн. за оранку. У останнього на подвір`ї був трактор синього кольору і був також власний старий трактор. Стверджує, що використовував у неї тільки трактор КП «Дніпро».

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 дала дещо інші показання, зазначила, що у 2011, 2012 та 2013 року ОСОБА_8 косив їй траву на земельні ділянці площею 40 соток. Платила за це по 300 грн. Підтвердила не приязненні з ним стосунки.

Свідок ОСОБА_14 показала, що ймовірно в 2011, 2012 або в 2013 році, точно не пам`ятає, обвинувачений один раз на малому тракторі викосив їй траву на городі і відмовився брати гроші за роботу. Вона сама дала йому 40 грн. на придбання дизельного пального, вартість якого на той час була 8 грн. за 1 літр., те ж саме вона говорила і в суді 1 інстанції.

Свідок ОСОБА_20 показав, що обвинувачений одного разу викосив йому траву на ділянці 3-4 сотки у дворі, біля хати. Грошей останньому він особисто не платив, можливо платила дружина, коли він в неї про це спитав, вона відповіла, що не його діло.

В суді апеляційної інстанції за ініціативою сторони обвинувачення були з`ясовані розбіжності між показаннями, наданими ОСОБА_25 в суді та показаннями, що були надані останнім під час досудового розслідування. Так, свідок вказав, що його показання в суді відповідають дійсності, аналогічні показання надавав і під час досудового розслідування, чому вони відрізняються за змістом йому не відомо.

Свідок ОСОБА_16 показала, що з допомогою обвинуваченого три роки підряд обробляла власну земельну ділянку, замовляючи послуги через сільську раду та вносячи плату по 8 чи 10 грн. за 0,01 га. обробленої землі. Загальна площа її земельної ділянки становить 0,30 га., однак вона обробляла її частинами. В перший рік землю обробляв на малому тракторі особисто ОСОБА_8 , спахавши 0,05 чи 0,10 га. і отримавши плату по 8 грн. за сотку. В подальшому землю обробляв тракторист, житель с.Неданчичі, прізвища якого вона не пам`ятає. Вдруге, вона заплатила цьому трактористу за косіння найбільшу суму коштів, розмір якої становив 160 грн. За отримані кошти тракторист квитанції не видавав. В останній раз обвинувачений обробляв їй землю під овес фрезою, а оброблена площа становила 0,03 га. Яку суму коштів свідок сплатила обвинуваченому за фрезування, вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 показала, що в 2012 та 2013 роках обвинувачений косив їй траву на земельній ділянці площею 0,30 га. малим та великим трактором. Останньому платила із розрахунку 8 чи 10 грн. за одну сотку, точно не пам`ятає. Яку суму вона сплатила обвинуваченому також сказати не може, проте ОСОБА_8 давав їй папірець схожий на квитанцію.

ОСОБА_21 свідчив, що 2-3 роки тому він звертався до обвинуваченого з проханням продискувати город, що останній і зробив, використовуючи власний трактор. Ще раніше, ОСОБА_13 власним трактором фрезував йому город. За виконану роботу він грошей не платив, а допомагав останньому привозити солому, дрова, садити картоплю.

Свідок ОСОБА_26 показала, що вона займає посаду головного бухгалтера Неданчицької сільської ради і не знає чи використовував обвинувачений техніку. Також їй нічого не відомо за косарку. Те ж саме вона свідчила і в суді 1 інстанції.

Свідок ОСОБА_27 показала, що до березня 2010 року вона займала посаду головного бухгалтера КП «Дніпро», а з березня 2010 року підприємство господарської діяльності не вело. Засоби виробництва для підприємства були придбані за рахунок коштів, отриманих від реалізації безхазяйного піску. Все придбане підприємством майно перебувало на його балансі. За час роботи на підприємстві, вона не виписувала квитанцій про надання послуг і коштів також не отримувала. Про обставини використання техніки підприємства їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_28 показав, що він був засновником КП «Дніпро», яке було зареєстровано в 2006 році, однак тривалий час не працювало. Підприємство створювалось з метою надання послуг населенню, але не мало основних засобів. 15 червня 2006 року відбулася нарада з питань ліквідації підсобного господарства ДСП ЧАЕС, однак будь-яке майно до комунального підприємства передане не було. Графік роботи директора КП був вільний, робоче місце визначене не було, а заробітна плата повинна була виплачуватись за рахунок отриманого прибутку. Чи заробляв ОСОБА_13 гроші, використовуючи трактор підприємства, він не знає.

Свідок ОСОБА_23 підтвердила, що з дня придбання і упродовж декількох років, у неї в домоволодінні зберігався невеликий трактор, належний комунальному підприємству. За охорону цього трактора обвинувачений грошей не платив, а за те, що вона охороняла трактор обробляв належні їй дві земельні ділянки як цим трактором, так і власним. Навіть за свої кошти він збудував накриття над трактором.

Свідок ОСОБА_29 показала, що їй невідомо кому надавав послуги ОСОБА_13 , особисто їй він не надавав, чула, що допомагав людям, так як мав трактор і обладнання для нього.

З показань свідка ОСОБА_30 , вбачається, що близько 4-5 років тому він звертався до ОСОБА_8 , як до директора КП «Дніпро», з проханням обробити город, однак після того, як обвинувачений повідомив про розмір плати, він відмовився від послуг. За розрахунки він нічого не може сказати.

Свідок ОСОБА_31 не знає кому конкретно та за які кошти надавав обвинувачений послуги.

Свідок ОСОБА_22 показав, що 3-4 роки тому ОСОБА_8 власним трактором косив йому траву. Будь-яких робіт трактором комунального підприємства обвинувачений у нього на городі не виконував.

Свідок ОСОБА_32 показав, що він бачив, як ОСОБА_8 їздив по селу на малому тракторі китайського виробництва, однак будь-яких послуг останній ні цим, ні іншим трактором йому не надавав.

Як убачається із сформульованого прокурором обвинувачення, ОСОБА_13 підозрювався в умисному заподіянні територіальній громаді Неданчицької сільської ради матеріальної шкоди на загальну суму 11240 грн., зокрема зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи сільськогосподарську техніку КП «Дніпро», останній надав сільськогосподарські послуги в с.Неданчичі: протягом 2012 року - ОСОБА_10 , за що отримав грошові кошти на суму 400 грн.; протягом 2013 року - ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , за що отримав грошові кошти на загальну суму 840 грн.; протягом 2014 року ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , за що отримав грошові кошти на загальну суму 1400 грн., які не зарахував на рахунок КП «Дніпро» та привласнив на свою користь. Крім цього, ОСОБА_8 , за результатом постійного самовільного використання сільськогосподарської техніки КП «Дніпро», привів у непридатний до експлуатації стан косарку роторну, вартістю 8600 грн., чим заподіяв територіальній громаді Неданчицької сільської ради збитки на вказану суму.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст. 191 КК України ґрунтується на припущеннях, на протиріччях, є неконкретним, позбавляє останнього можливості здійснити ефективний захист.

Досудовим слідством достовірно не встановлено, які конкретно суми грошових коштів були отримані обвинуваченим від кожної особи окремо, зокрема від ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , які зазначені в обвинуваченні, за які саме періоди, вони різняться з тими доказами, які добуті слідством, зокрема, з показаннями даних свідків, так як деякі з них або не користувалися послугами обвинуваченого, або не платили йому гроші.

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що він взагалі не платив обвинуваченому за роботу; з показань ОСОБА_20 він особисто обвинуваченому за роботу не платив і не знає чи розраховувалась його дружина; з показань ОСОБА_15 вона не пам`ятає скільки давала грошей обвинуваченому; з показань ОСОБА_14 обвинувачений відмовився брати гроші за роботу, вона дала лише на паливо.

Щодо показань свідка ОСОБА_10 , що обвинувачений надавав їй послуги саме трактором, який належав КП «Дніпро» і вона за це розраховувалась особисто з ним, то обвинувачений спростовував її свідчення щодо сплати йому коштів за роботу і стверджував, що вона обмовляє його і на це є причина, так як у них склалися неприязні відносини з приводу земельної ділянки, належної йому і яку вона з своїм чоловіком, потерпілим по справі, без його (обвинуваченого) дозволу використовують її в своїх цілях.

Крім того, її показання і в суді 1 інстанції, і в апеляційному суді різняться як між собою, так і з тим обвинуваченням, яке встановлено слідством, зокрема, по періодам надання послуг, по їх видах, по сумам розрахунку. Інші докази, які б підтверджували обвинувачення щодо надання платних послуг свідку ОСОБА_10 по даному провадженню відсутні.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про критичне ставлення до показань ОСОБА_10 , враховуючи їх конфліктні стосунки та що остання є заінтересованою особою дружиною потерпілого ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції було також вірно звернуто увагу на те, що під час досудового розслідування ряд питань залишились нез`ясованими, зокрема майно, яке перебувало у власності КП «Дніпро» не оглядалось, мінітрактор і обладнання до нього не були визнані речовими доказами, не призначались експертизи, з метою визначення причин несправності роторної косарки, можливості проведення її ремонту, її залишкової вартості станом на момент ліквідації КП «Дніпро», не була визначена собівартість робіт технікою, яка належала даному підприємству.

Щодо майнової шкоди в розмірі 8600 грн., завданої обвинуваченим псуванням майна, то суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що останній не може нести відповідальність за це в межах пред`явленого обвинувачення, оскільки частиною 2 статті 191 КК України не передбачена відповідальність за псування майна. Крім того, органами досудового розслідування не було встановлено причини, з яких косарка перебуває в непридатному до експлуатації стані.

Судом першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів, передбачений ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині при висунені проти неї будь-якого кримінального обвинувачення право на справедливий суд. Суд повинен відповідати вимогам незалежності та безсторонності.

Право кожного на справедливий розгляд його справи - дуже важлива складова статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6 перелічуються елементи справедливого судочинства відповідно до європейської моделі права.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримано вимоги ст.ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд.

Докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судовими інстанціями та згідно ст.ст. 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, виправдуючи обвинуваченого за ч.2 ст.191 КК України, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_8 в привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем і тому він був виправданий за недоведеністю його вини в скоєнні кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Однак, висновок суду про грубе порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист і це було однією з підстав його виправдання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_13 перебуває на обліку у лікаря-психіатра і таким чином не був залучений до обов`язкової участі у кримінальному провадженні на досудовому слідстві захисник є безпідставний.

Відповідно до довідки медико-санітарної частини №5 м.Славутич ОСОБА_8 перебуває на консультативному обліку з діагнозом емоційно-лабільний травматичний стресовий розлад. Лікувався в 2009 році, більше за допомогою не звертався (а.п.60 т.2).

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 року передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України...Перебування особи на обліку у лікаря психіатра не може свідчити про наявність у такої особи психічного розладу.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили про наявність в обвинуваченого Кривопиші психічних вад, в силу яких він не здатен був повною мірою реалізувати свої права особисто. Крім того, всі докази, зібрані по кримінальному провадженню досліджувались судом з участю його захисника.

Тому в цій частині вирок суду підлягає зміні, з виключенням з мотивування посилання суду на порушення органами досудового розслідування права обвинуваченого на захист.

Всі аргументи апеляційних скарг судом апеляційної інстанції перевірені та, на переконання колегії суддів, істотних порушень кримінального процесуального закону судом 1 інстанції допущено не було.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення органами досудового розслідування права обвинуваченого на захист.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4