Ухвала іменем україни 14 квітня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440, за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
які визнані винуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
засуджених ОСОБА_6 ,
(у режимі відеоконференції) ОСОБА_5
захисників ОСОБА_8 ,
(у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційних скаргах, які аналогічні за змістом, засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і захисники ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 стверджують про незаконність судових рішень. Засуджені та захисник ОСОБА_8 просять скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 висуває вимогу про скасування судових рішень щодо останнього із закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. На обґрунтування своїх вимог особи, які подали касаційні скарги, стверджують, що убивство ОСОБА_10 було ексцесом ОСОБА_6 , який не мав попередньої змови з ОСОБА_5 на вчинення цих дій, з огляду на що, суди неправильно застосували кримінальний закон при кваліфікації дій засуджених. Стверджують про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який не перевірив і не спростував всі доводи апеляції сторони захисту, і про невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 419 КПК України, яка не містить належним чином мотивованих підстав із яких апеляції засуджених та їх захисників визнані необґрунтованими.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2014 року ОСОБА_5 , який був раніше судимий:
- 21 вересня 2009 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- 18 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців
визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання:
- за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього особисто належного йому майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років і з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 3 місяці з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
ОСОБА_6 , який був раніше судимий 18 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання:
- за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією всього особисто належного йому майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років і з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 2 місяці з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених і їх захисників на підтримання поданих касаційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг сторони захисту, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
15 травня 2013 року близько 12:00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 із метою заволодіння її майном, шляхом обману і зловживання довірою потерпілої, з якою були знайомі, запросили її на відпочинок у безлюдне місце - лісовий масив, що по АДРЕСА_3 , що на відстані 94 метрів від автодороги «Рясна-Руська». Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розпивали спиртні напої в присутності ОСОБА_10 , а коли потерпіла вирішила залишити їх компанію, ОСОБА_6 за погодженням із ОСОБА_5 , витягнув із пакета заготовлений раніше ніж, вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я. Після чого ніж у ОСОБА_6 забрав ОСОБА_5 , який, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 із метою заволодіння майном останньої, умисно наніс потерпілій ножем множинні удари в ділянку спини. У результаті умисних цих дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і спричинили смерть потерпілої, тобто умисно вбили ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заволоділи майном потерпілої на загальну суму 7552 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в умисному вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, розбої, поєднаному з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій були твердження сторони захисту про те, що злочини щодо ОСОБА_10 були вчиненні лише ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 хоча і домовлявся з ОСОБА_6 на незаконне заволодіння майном потерпілої, проте не вчиняв злочинних дій щодо неї.
Ці твердження сторони захисту були визнані судами необґрунтованими.
Так, ОСОБА_6 судовому засіданні пояснив, що 15 травня 2013 року він із ОСОБА_5 вживали спиртні напої і останній йому запропонував пограбувати спільну знайому ОСОБА_10 з цією метою вони пішли до бабусі ОСОБА_5 , де останній взяв кухонний ніж та молоток, поклав ці предмети в пакет, після чого зателефонував до ОСОБА_10 та домовився із нею про зустріч орієнтовно на 10 год. в лісопосадці , що знаходиться біля мікрорайону Рясне-2. Коли прийшла до них ОСОБА_10 , вони розпалили в лісопосадці багаття, смажили ковбаски і розпивали спиртне., а після того, як до потерпілої хтось подзвонив по телефону вона висловила намір від них піти на якусь призначену зустріч. Усі разом вони почали відходити від місця, де раніше сиділи, при цьому ОСОБА_10 йшла попереду із ОСОБА_5 , а ОСОБА_6 йшов позаду них,тримаючи в руках пакет із ножем. ОСОБА_5 повернув голову і кивнув у бік ОСОБА_6 , тим самим даючи вказівку, що пора починати напад. ОСОБА_6 вийняв із пакета ніж і наблизився до ОСОБА_10 , наніс ножем із-за спини круговий удар в область живота. Удар вийшов непрямий, тому ОСОБА_5 забрав у нього ніж і почав наносити ще удари по тілу ОСОБА_10 . Згодом ОСОБА_5 окрикнув ОСОБА_6 , щоб той йому поміг, вони вдвох зняли із ОСОБА_10 прикраси, відтягнули тіло потерпілої в кущі, у річці помили руки, а ОСОБА_5 витягнув із пакета ніж і викинув його у річку. Речі ОСОБА_10 вони спакували в пакет і викинули його біля смітників по дорозі. Після цього він був затриманий невідомим мужчиною та працівниками міліції.

Ці показання ОСОБА_6 повністю узгоджуються з дослідженими судом протоколами слідчих дій та іншими долученими до матеріалів кримінального провадження документами.

Зокрема, з даними протоколу затримання ОСОБА_6 від 15 травня 2013 року, в якому він власноручно зазначив, що разом із ОСОБА_5 вчинив вбивство ОСОБА_10 ; даними протоколу затримання ОСОБА_5 від 15 травня 2013 року, відповідно до якого у ньогобуло виявлено та вилучено кульчики з металу жовтого кольору вигляді півкруга, браслет з металу жовтого кольору розірваний, а також гроші в сумі 1570 гривень, в якому він власноручно зазначив, що наніс одне тілесне ушкодження в спину ззаду ножем дівчині та заволодів її майном; даними протоколу проведення слідчого експерименту із підозрюваним ОСОБА_6 від 17 травня 2013 року під час якого останній показав при яких обставинах та яким способом разом із ОСОБА_5 убив ОСОБА_10 ; даними висновку судово-медичної експертизи № 407/2013 від 14 червня 2013 року згідно з яким при дослідження трупа ОСОБА_10 виявлено наступні ушкодження: дві колото-різані рани в підлопатковій ділянці зліва, рана в підлопатковій ділянці справа (колото-різана), колото-різана рана по зовнішній поверхні в верхній третині правого плеча, колото-різана проникаюча рана в під ребер`ї зліва, шкірна рана (колото-різана) в ділянці нижньої треті грудини, колото-різана рана в ділянці гребня тазової кістки зліва, пошкодження нижніх долей легень по задньо-бокових поверхнях, проникаюче пошкодження передньої стінки шлунку. Всі вище описані рани утворилися від дії колюче ріжучого знаряддя. В підлопаткових ділянках виявлено по одній проникаючій рані в плевральну порожнину з пошкодженням легень, Проникаюча рана живота утворилася від дії колюче ріжучого знаряддя, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. Оскільки після заподіяння проникаючих пошкоджень смерть ОСОБА_10 не настала раптово, не виключено, що вона могла вчиняти активні дії. Смерть ОСОБА_10 настала від проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки зі сторони спини і живота, що супроводжувалось кровотечею і призвело до гострої крововтрати.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_6 не мав будь-яких підстав для обмови ОСОБА_5 , а узгодженість їх дій під час готування до вчинення злочинів, під час нападу на потерпілу ОСОБА_10 , позбавлення її життя, заволодіння її майном, а також приховування слідів злочину і трупа потерпілої; їх спільні дій після вчинення злочинів переконливо свідчать, що засуджені діяли за попередньою змовою групою осіб.

Всебічно перевіривши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, і підстав для перекваліфікації на інші статті кримінального закону, а також для закриття провадження щодо ОСОБА_5 , як про це просить захисник, не має.

У касаційних скаргах не наведено таких доводів щодо незаконності засудження ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які б не були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і ставили б під сумнів законність та обґрунтованість постановлених судових рішень.

Призначаючи засудженим покарання, суд указав про врахування ступеню тяжкості вчинених злочинів, дані про засуджених, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд врахував як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 : щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди.

У касаційних скаргах сторони захисту не наведено доводів щодо порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Та обставина, що суддя ОСОБА_11 , яка в іншому кримінальному провадженні ухвалювала вирок щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_5 від 18 червня 2014 року, а потім розглядала це кримінальне провадження не свідчить про незаконність складу суду і упередженість цієї судді.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що процесуальні права ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були дотримані під час провадження досудового слідства, розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційних скарг не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3