АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 представника потерпілої ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 , та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001370, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Зареченськ Берінгівського району Магаданської області Російської Федерації, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 02 грудня 2015 року, та взято його під варту в залі суду.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , АТ «СК» АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 , АТ «УОСК» та ОСОБА_12 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_13 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.
Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 - захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити в частині залишення без розгляду цивільного позову та відшкодування процесуальних витрат, та задовольнити поданий ним в інтересах цивільного позивача цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме: стягнути з відповідачів AT «СК «АХА Страхування»та AT «УОСК» на користь позивача заподіяну шкоду життю і здоров`ю потерпілої в розмірі 156556, 69 грн. (95000, 00 грн. з AT «СК «АХА Страхування» та 61556,69 грн. з AT «УОСК»); стягнути з відповідачів AT «СК «АХА Страхування» та AT «УОСК» на користь позивача заподіяну внаслідок вчинення обвинуваченим відносно неї кримінального правопорушення моральну (немайнову) шкоду в розмірі 7827, 83 грн. (4750,00 грн. з AT «СК «АХА Страхування» та 3077, 83 грн. з AT «УОСК»); стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_9 , ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь позивача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 2455488, 00 грн.; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати в сумі 5050, 00 грн., які складаються із витрат на правову допомогу та витрат на проведення психологічного дослідження у сумі 4800, 00 грн., а загалом у сумі 8050,00 грн. з урахуванням добровільно відшкодованих 1800, 00 грн.
Апелянт також просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_9 , ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 156556, 69 грн., чи різницю в невідшкодованій сумі з АТ «СК «АХА Страхування» та АТ «УОСК».
В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник потерпілої зазначав, що суд першої інстанції без законних на те підстав ухвалив рішення про залишення цивільного позову без розгляду, який був поданий ним в інтересах потерпілої до початку судового розгляду кримінального провадження. Крім того, після уточнення та доповнення позовних вимог суд першої інстанції притягнув до участі у справі як співвідповідачів зазначених у заяві осіб, які безпосередньо приймали участь у судовому розгляді та надавали відповідні пояснення.
Апелянт також зазначав, що у матеріалах кримінального провадження наявні надані ним докази на підтвердження заподіяної потерпілій ОСОБА_10 кримінальним правопорушенням шкоди, на даний час вона знаходиться у важкому стані, потребує постійного стороннього догляду і побутового обслуговування, та розмір компенсації завданої шкоди станом на 02 грудня 2015 року становить 23446, 5 грн. Такі позовні вимоги були мотивовані апелянтом у його цивільному позові від 13 травня 2015 року та доповненнях, змінах і уточненнях до нього від 09 липня 2015 року, 09 жовтня 2015 року, та 21 жовтня 2015 року, і підтверджені наданими під час судового розгляду доказами. Крім того, суд першої інстанції не умотивував своє рішення про залишення без розгляду вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначав, що має на утриманні неповнолітню доньку, батьків літнього віку, та має намір добровільно відшкодувати завдану потерпілій матеріальну і моральну шкоду. Сукупність вищенаведених обставин, на переконання апелянта, є підставою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Від представника АТ «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК») ОСОБА_8 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , в яких він просив залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілого і цивільного позивача, посилаючись на те, що ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , відповідальність яких застрахована в АТ «УОСК», не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_10 , а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_10 до АТ «УОСК».

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі представника потерпілої захисника ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , вислухавши доводи потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілої захисника ОСОБА_7 за наведених у ній обставин, та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, доводи обвинуваченого, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та частково погодився з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи призначене судом першої інстанції покарання обґрунтованим, та частково погодився з апеляційною скаргою представника потерпілої, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_9 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу представника потерпілої такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
01 лютого 2015 року, приблизно о 02 год. 15 хв., обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Милославській зі сторони вул. Лисківської в напрямку вул. Леніна в м. Києві, в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 11.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року України, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої спинно-мозкової травми, забою спинного мозку на рівні шийного потовщення, розриву хребетного стовбуру на рівні міжхребцевого диску 3-4 шийних хребців, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Під час руху обвинувачений ОСОБА_9 порушив вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичного чи токсичного сп`яніння, п. 11.4 Правил дорожнього руху України - на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження,відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і обвинуваченим та представником потерпілої, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_9 та правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

При призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню доньку.
При цьому, з огляду на наявність по справі обставини, що пом`якшує покарання, до якої судом першої інстанції віднесено добровільне часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без відбування покарання, та неможливість у зв`язку з цим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, та у відповідності до вимог закону призначив йому основне і додаткове покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзаці першому пункту 20, пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальний за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У разі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, суд повинен обговорити питання про визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК такою, яка обтяжує покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, оцінивши ступінь тяжкості, суспільну небезпеку та характер вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, оскільки по справі не встановлено будь-яких обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання або істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.

Викладена у судовому засіданні під час апеляційного розгляду думка потерпілої ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_7 про можливість застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, на переконання колегії суддів, не є підставою для зміни вироку в цій частині, оскільки суд першої інстанції відповідно до загальних засад призначення покаранння та з урахуванням обставин, які помякшують та обтяжують покарання, призначив обвинуваченому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_10 захисника ОСОБА_7 колегією суддів встановлено наступне.

Залишаючи цивільний позов ОСОБА_10 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги до відповідачів АТ «СК «АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та АТ «УОСК», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_13 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, були заявлені представником цивільного позивача після початку судового розгляду.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 28 квітня 2015 р. старшим слідчим СВ Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_15 був складений обвинувальний акт, затверджений прокурором прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_16 , у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001370 від 06 лютого 2015 р.
05 травня 2015 р. зазначений обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 було направлено на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва, який призначив підготовче судове засідання на 08 травня 2015 р. о 11-30 год. /т. 1 а.с. 1-6. 10/. У зв`язку з неявкою потерпілої ОСОБА_10 підготовче судове засідання було відкладено на 13 травня 2015 р. о 11-30 год. /т. 1 а.с. 16-17/.
Згідно ч. 2 ст. 347 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі.
У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 13 травня 2015 р., представник потерпілої ОСОБА_10 - захисник ОСОБА_7 , повноваження якого на представлення інтересів потерпілої ОСОБА_10 підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26 липня 2011 р., ордером серії КВ №32730 від 13 травня 2015 р. та договором-доручення про надання юридичної (правової) допомоги від 28 квітня 2015 р. /т. 1 а.с. 24-26/, заявив клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яке після обговорення учасниками судового провадження було задоволено судом першої інстанції /т. 1 а.с. 69/.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_9 , в якому просила стягнути на її користь з відповідача 106121, 90 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 800000 грн. моральної шкоди, та 5050 грн. витрат по оплаті юридичної допомоги, посилаючись на те, що 01 лютого 2015 р. з вини відповідача, який керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Peugeot-Boхer», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , та рухаючись у м. Києві по вулиці Милославській зі сторони вулиці Лисківської в напрямку вулиці Леніна, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo-Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка, будучи пасажиром автомобіля марки марки «Daewoo-Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , отримала забійну рану голови, садна м`яких тканин обличчя, ушкодження у виді закритої спинно-мозкової травми, забою спинного мозку на рівні шийного потовщення, розриву хребетного стовбуру на рівні між хребцевого диску С3-С4 шийних хребців. Згідно висновку судово-медичного експерта №568/е від 20 квітня 2015 р. вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Позивачка зазначала, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди її було госпіталізовано до лікарні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 01 лютого по 27 лютого 2015 р., під час якого її було прооперовано. Для лікування та проведення операції були використані придбані її родичами імплантати для розтрощеного хребта та медикаменти. Крім того, у період з 05 березня по 08 квітня 2015 р. вона перебувала на реабілітаційному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №4 у відділенні відновлювальної ортопедії та реабілітації у зв`язку із слабкістю та онімінням м`язів кінцівок, порушенням функції органів тазової порожнини по центральному типу. Також нею понесені витрати на оренду медичного автотранспорту, який був використаний для транспортування у с. Погреби в сумі 700 грн., та у зворотньому напрямку до Київської міської клінічної лікарні №4 в сумі 700 грн.
Позивачка зазначала, що за час знаходження на стаціонарному лікуванні та перебування на реабілітації, вона витратила на медичні препарати та імплантати хребта грошові кошти у сумі 73650, 37 грн. Також нею були понесені витрати на придбання бензину для автомобіля, який її донька використовувала у пошуках необхідних ліків та доставці відповідного харчування. Після проходження стаціонарного лікування їй необхідні щоденні масажі та огляди лікарів, яких необхідно привозити додому для надання консультацій. Щомісяця близькі родичі несуть витрати на засоби гігієни для позивачки, які їй необхідні після хірургічного втручання.
Позивачка зазначала, що заподіяна їй матеріальна шкоди обчислена з урахуванням індексу інфляції, який за офіційними даними Міністерства фінансів України становив: у березні 110, 8%, у квітні 114, 0%, та складає 87665, 75 грн.
Повторний курс проходження реабілітації у Київській міській клінічній лікарні №4 буде проводитись у серпні 2015 р., який триватиме понад 1 місяць, та його вартість складає 12586, 17 грн.
Крім того, з вини відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я, порушенні її звичайних життєвих зв`язків.
Зазначена позовна заява датована 13 травня 2015 р. та підписана донькою потерпілої ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що потерпіла не може здійснювати рухи руками, та підписана представником потерпілої захисником ОСОБА_7 /т. 1 а.с. 28-31/.
Під час розгляду кримінального провадження представник потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_10 захисник ОСОБА_7 неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги та остаточно просив ухвалити вирок, яким стягнути: з АТ «СК «АХА Страхування» на користь позивача заподіяну шкоду її життю і здоров`ю вчиненням кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 в сумі 95000 грн., а з АТ «УОСК» - у сумі 61556, 69 грн., у тому числі 76887, 33 грн. вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення і їх доставку потерпілій, 10974, 86 грн. витрат на реабілітацію потерпілої, 1400 грн. витрат на транспортування потерпілої, 43848 грн. у зв`язку з каліцтвом; 23446, 5 грн. витрат на сторонню допомогу; стягнути з АТ «СК «АХА Страхування» на користь позивача заподіяну моральну шкоду у сумі 4750 грн., а з АТ «УОСК» на користь позивачки - 3077, 83 грн.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_9 , ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 моральну шкоду у сумі 2 455 488 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_9 на її користь витрати по оплаті юридичної допомоги у сумі 5050 грн. та 4800 грн. витрат за проведення психологічного дослідження, а всього на загальну суму 8050 грн.
Крім того, у поданих уточненнях до позовної заяви представник цивільного позивача просив покласти обов`язок по відшкодуванню заподіяної потерпілій шкоди життю і здоров`ю у розмірі 156556, 69 грн. (або різницю в невідшкодованій сумі) на відповідачів ОСОБА_9 , ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за умови, якщо суд першої інстанції не знайде підстав для покладення цього обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідачів АТ «СК «АХА Страхування» та АТ «УОСК». У разі стягнення з відповідачів АТ «СК «АХА Страхування» та АТ «УОСК» моральної шкоди у сумі 7827, 83 грн. (чи іншої суми) на цю суму має бути зменшено стягнення моральної шкоди з решти відповідачів /т. 2 а.с. 225-226/.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Вичерпний перелік підстав для залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду визначений положеннями ч. 3 ст. 129 КПК України, зокрема, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.
Інших підстав для залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду, у тому числі пред`явлення цивільного позову до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, після початку судового розгляду судом першої інстанції, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить.
Разом з тим, вимогами ст. 207 чинного Цивільного процесуального Кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду, зокрема:
1) якщо заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності;
2) заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;
3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності;
4) спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді;
5) позивач подав заяву про залишення позову без розгляду;
6) між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді;
7) особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява;
8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк;
9) позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Згідно частин 1, 4 та 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, до початку судового розгляду, представник цивільного позивача, пред`явив цивільний позов про відшкодування шкоди до цивільного відповідача ОСОБА_9 , який є обвинуваченим у справі /т. 1 а.с. 28-31/.
Під час розгляду кримінального провадження, представник потерпілого і цивільного позивача - захисник ОСОБА_7 уточнив та доповнив позовні вимоги заявою від 09 червня 2015 р. також до відповідачів АТ «СК «АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та АТ «УОСК», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_14 , про відшкодування шкоди /т. 1 а.с. 146/.
09 червня 2015 р. ОСОБА_6 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила на підставі п. 6 ч. 3 ст. 55, ст. 56, ст. 61 КПК України визнати її потерпілою та цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що внаслідок отримання дорожньо-транспортної пригоди її матір ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, які унеможливлюють її участь як потерпілої у судовому розгляді кримінального провадження /т. 1 а.с. 158/.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 р., яка була постановлена на місці із занесенням до журналу судового засідання, ОСОБА_6 визнано потерпілою та цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, хоча відповідної позовної заяви ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження не містять /т. 1 а.с. 159-160/
Згодом представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_7 уточнив та доповнив позовні вимоги заявою від 09 липня 2015 р. також до відповідачів АТ «СК «АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та АТ «УОСК», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_13 , про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що на час вчинення злочину відповідач ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Продакорд», де займав посаду водія автомобіля марки «Peugeot-Boхer», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_11 , який згідно полісу серії АІ №7516188 застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, уклавши відповідний договір страхування з АТ «СК «АХА Страхування». /т. 1 а.с. 184-189/.

Відповідно до даних журналу судового засідання від 13 липня 2015 р. та технічного носія інформації з зафіксованим на ньому аудіозаписом судового засідання, судом першої інстанції було постановлено ухвалу із занесенням до журналу судового засідання, якою наведених у заяві представника позивача фізичних та юридичних осіб визнано цивільними відповідачами, а ОСОБА_13 визнано третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та цих осіб залучено до участі у справі як співвідповідачів та третю особу відповідно /т. 1 а.с. 207/.
Листами Деснянського районного суду м. Києва №1кп/754/6776/15-к/332/15 від 13 липня 2015 р. АТ «УОСК», ТОВ «Продакорд», АТ «СК АХА Страхування», ОСОБА_11 та ОСОБА_13 направлено доповнення та уточнення до позовної заяви ОСОБА_10 , яка була підписана та подана її представником захисником ОСОБА_7 , та зазначеним особам роз`яснено, що їх визнано цивільними відповідачами у даному кримінальному провадженні, а ОСОБА_13 визнано третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору /т. 1 а.с. 211-214, 222/.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Прийнявши під час підготовчого судового засідання до розгляду цивільний позов ОСОБА_10 , який був підписаний та поданий її представником захисником ОСОБА_7 (до початку судового розгляду), та вчинивши після подання представником цивільного позивача змін та доповнень до позовної заяви, процесуальні дії про визнання АТ «СК АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 та АТ «УОСК» цивільними відповідачами (співвідповідачами) у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції ухвалюючи вирок, не вирішив по суті цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , позбавивши її права на ефективний засіб юридичного захисту, гарантований ст. 13 Конвенції.
Не умотивував своє рішення суд першої інстанції про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, який був пред`явлений до початку судового розгляду кримінального провадження.
За правилами ч. 2 ст. 208 ЦПК України питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Згідно абзацу 6 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про цивільний позов.
Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до п. 4 ст. 311 ЦПК України, яка у відповідності до ч. 5 ст. 128 КПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що залишаючи цивільний позов без розгляду, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального та цивільного процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи та перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке підлягає скасуванню в частині залишення цивільного позову ОСОБА_10 без розгляду з призначенням нового судового розгляду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 128, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в частині залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , АТ «СК`АХА Страхування», ТОВ «Продакорд», ОСОБА_11 , АТ «УОСК» та ОСОБА_12 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявила самостійних вимог ОСОБА_13 , про відшкодування шкоди, - скасувати, та призначити новий розгляд усуді першої інстанції.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3