Справа № 356/709/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/243/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 16.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 26.10.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України та виправдано.

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому що, 27 травня 2015 року, перебуваючи на території локальної дільниці СПС № 5 Березанської ВК № 95, близько 15 години 30 хвилин, знаючи та розуміючи, що він має 51 стягнення, які не погашені та не зняті у встановленому законом порядку, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення режиму утримання та невиконання законних вимог представника адміністрації установи, усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, умисно в порушення вимог ст. 107, 118 КВК України, п. 1 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, без будь-яких пояснень, відкрито виказав свою відмову виконувати законну вимогу начальника відділення СПС № 5 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_11 , а саме відмовився виконувати роботи з благоустрою установи, хоча міг виконати роботи, визначені відповідно до графіку засуджених, відділення СПС № 5, які залучаються до безоплатних робіт тривалістю до двох годин згідно вимог п. 5 ст. 118 КВК України на травень 2015 року, а саме відкрито в категоричній формі відмовився виконувати роботу по благоустрою установи з метою вирішення конфлікту з начальником відділення, та до роботи не приступив. При цьому, засуджений ОСОБА_8 був забезпечений всім необхідним для виконання в повному обсязі робіт, визначених графіком. За вказане ОСОБА_8 був підданий стягненню у вигляді догани.

Вироком Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2015 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України та виправдано. Своє рішення суд мотивував тим, що не було доведено наявності у ОСОБА_8 перед БВК № 95 обов`язків по прибиранню в установі. За таких обставин, ОСОБА_8 було виправдано у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді І інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що суд при ухваленні вироку порушив вимоги п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», відповідно до якої мотивувальна частина обвинувального вироку має містити формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду. Проте, формулювання обвинувачення, зазначене у вироку відрізняється від формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті. У вступній частині вироку не зазначено всіх учасників судового розгляду, а саме прокурора ОСОБА_12 , яка також приймала участь у судовому розгляді. Суд в порушення вимог п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 року та ч. 1 ст. 373 КПК України у резолютивній частині вироку не зазначив передбаченої законом підстави виправдання, що є істотним порушенням вимог ст. 374 КПК України. Висновки суду викладені у вироку містять істотні суперечності, а також не наведено підстав, з яких обвинувачення визнається недоведеним. Судом не враховано показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він ніколи не мав бажання працювати і тому ніколи не виконував жодних завдань та робіт на виробничій зоні, а також в порядку визначених ст. 118 КВК України. За вказані відмови від відпрацювання його неодноразово поміщали до дисциплінарного ізолятору, приміщення камерного типу та переводили до ділянки посиленого контролю. Крім того, судом не взято до уваги показання начальників відділень соціально-психологічної служби установи ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Також при винесенні судом вироку залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Судом не взято до уваги досліджені завірені копії з особової справи засудженого відповідно до яких засуджений ОСОБА_8 переводився до ділянки посиленого контролю та приміщення камерного типу, таким чином з досліджених матеріалів вбачається що засуджений ОСОБА_8 протягом останніх 2 років тричі поміщався до приміщення камерного типу за злісне невиконання вимог адміністрації установи, які на даний час не зняті та непогашені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , котрі вважають вирок законним і просять залишити його в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. У виправдувальному вироку не повинен залишатися не дослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалось обвинувачення. Проте, як видно з вироку суд цих вимог закону не дотримався.

Так, обвинувачення стосовно ОСОБА_8 викладене у вироку не відповідає формулюванню обвинувачення викладеного у обвинувальному акті, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду викладені у вироку містять істотні суперечності.

Так, суд в мотивувальній частині вироку фактично дійшов висновку про відсутність події або складу злочину, та у цій же частині вироку мотивом виправдування одночасно зазначив не доведення участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 391 КК України.

Окрім того, судом залишені поза увагою вимоги ч. 3 ст. 107 КВК України у порушення яких обвинувачується ОСОБА_8 , що є істотним порушенням.

Судом також не надано оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

За таких обставин, вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В ході нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватися вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у провадженні докази, доводи апеляційної скарги, дати належну оцінку всім доказам та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Березанського міського суду Київської області від 18 грудня 2015 року, щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

СУДДІ: