Справа № 240/93/16-к року
Номер провадження1-кп/240/26/16 року
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

що беруть участь в судовому засіданні дистанційно,

розглянув у підготовчому судовому засіданні, проведеному у режимі відеоконференції в с.м.т. Олександрівка угоду про визнання винуватості від 14січня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 14 січня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Долина Решетилівського району Полтавської області , освіта середня, молодшого сержанту запасу,одруженого, раніше не засудженого,мешкаючого в АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений, будучи призваним на військову службу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 5 квітня 2014 року № 74 був зарахований молодшим сержантом до складу військової частини і призначено майстром взводу зв`язку 1 механізованого батальйону .

В травні 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 у складі зведених підрозділів військової частини НОМЕР_1 був направлений до зони проведення АТО на території Донецької області.

13 липня 2014 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , майстер взводу зв`язку 1 механізованого батальйону, молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи в районі виконання завдань в зоні проведення АТО поблизу АДРЕСА_2 , в місці розташування блокпосту № НОМЕР_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою відпочинку, тимчасово ухилився від військової служби . Так, обвинувачений самовільно,без отримання відповідного дозволу, залишив місце служби- блокпост № НОМЕР_2 військової частини ПП НОМЕР_3 поблизу АДРЕСА_2 та в період, тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, з 13 липня 2014 року по 4 серпня 2014 року не вжив заходів до повернення та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявив.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України , та його дії правильно кваліфіковані як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця.

3 лютого 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості від 14 січня 2016 року, яка укладена між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , відповідно до якої , останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, і зобов`язується під час досудового розслідування та судового провадження беззастережно визнати свою винуватість, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину.

Крім того, підозрюваний зобов`язався у разі отримання інформації щодо вчинення злочинів військовослужбовцями військової частини ПП НОМЕР_3 співпрацювати з органами досудового слідства та сприяти у викритті винних осіб у скоєному злочині.

За угодою підозрюваний ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій за ч.2 ст.407 КК України, обвинувачений визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та згоден на призначення покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян .

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та пояснив, що скоїв кримінальне правопорушення за зазначених в обвинувальному акті обставинах. Він повністю розуміє свої права у кримінальному провадженні та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, його бажання щодо укладення угоди є обміркованим та добровільним.

Прокурор та обвинувачений заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості.

Суд, розглянувши угоду про визнання винуватості, матеріали кримінального провадження, вважає, що укладання угоди є добровільним, відповідає вимогам , передбаченим ст.ст. 469, 472 КПК України, та може бути затверджена судом.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 2ст. 407 КК України вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості обвинуваченого. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.

Суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 314, 474, 475 КПК України, суд,

З А СУ Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 14 січня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000014 від 14 січня 2016 року ,та підозрюваним в цьому провадженні ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України ,та призначити покарання ,згідно угоди ,у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 850 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1