Справа № 202/2117/16-к
УХВАЛА
10 травня 2016 року Індустріальний районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: колегії судів головуючої судді ОСОБА_1

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

секретаря ОСОБА_8

провівши в залі суду в м. Дніпропетровську, підготовче судове засідання обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000267 від 02.05.2015 року відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2016 року із Апеляційного суду Дніпропетровської області до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 34 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000267 від 02.05.2015 року відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України.

Ухвалою суду від 04 квітня 2016 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав думку прокурора и просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, вважали за необхідним повернути обвинувальний акт прокурору, при цьому мотивували свої доводи у письмовому клопотанні.

Як прокурор, так і потерпілий ОСОБА_5 вважали що доводи сторони захисту щодо повернення обвинувального акту як такого, що не відповідає вимогам КПК України, є не суттєвими.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого щодо клопотання про повернення обвинувального акту, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, підлягає поверненню прокурору, з наступних підстав.

Так, згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення. При цьому за змістом закону, фактичні обставини викладаються так, як їх встановив прокурор за результатами досудового розслідування і які, на думку останнього, містять значимі для формулювання обвинувачення факти, що підлягають доказуванню в межах даного провадження (ст. 91 КПК України). Обвинувальний акт має відповідати таким вимогам: бути об`єктивним (мають бути викладені лише достовірно встановлені обставини кримінального правопорушення); визначеним (однозначним), а не альтернативним щодо кваліфікації кримінального правопорушення; юридично обґрунтованим, з посиланням на норми права.

Є очевидним те, що за межами фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими під час досудового розслідування, не може бути сформульоване обвинувачення, оскільки воно не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, обвинувачення - твердження про вчинення певним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, відтак формулювання обвинувачення повинно за результатами аналізу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містити чіткий висновок про наявність в діянні такого суб`єкта всіх встановлених ознак юридичного складу конкретного кримінального правопорушення, яке передбачене законом про кримінальну відповідальність та у вчиненні якого обвинувачується вказаний суб`єкт.

Однак, як вбачається із обвинувального акта, суть обвинувачення викладена абстрактно, без конкретного посилання на існуючи докази інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що позбавляє суд можливості зробити об`єктивні та неупереджені висновки щодо правильного викладення обвинувачення та можливості призначення справи до судового розгляду.

Вказаний обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення по суті, замість нього наводяться різного роду фактичні обставини, виклад яких з усією очевидністю не можна вважати формулюванням обвинувачення. Зокрема, якщо буквально, без жодної оцінки на предмет достовірності чи доведеності певних фактів та звинувачень, відповідно до описової частини обвинувального акта вбачається, що «досудовим рослідуванням встановлено, що 20 травня 2015 року близько 04 години ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався в автомобілі». Вказаною фразою прокурор намагається донести інформацію про те, що ОСОБА_9 у момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення знаходився у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, у обвинувальному акті відсутня будь - яка інформація про те, яким чином та ким було встановлено факт перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, у який момент часу було виявлено такий стан сп`яніння та інші обставини, що б дозволили не сумніватися у тому, що дійсно такі обставини мали місце у визначений у обвинувальному акті період часу.
Також, у відповідності до тексту обвинувального акту встановлено, що «В цей час працівниками міліції в форменому одязі, саме старший слідчий … ОСОБА_5 та старший оперуповноважений … ОСОБА_10 , виконуючи свої службові обов`язки, пов`язані з провадження досудового слідства у кримінальному провадженню №0000267, яке перебувало у провадженні старшого слідчого… ОСОБА_5 » Вказаним твердженням слідчий, нібито, обґрунтовує свою позицію щодо наявності інкримінованого ОСОБА_9 складу злочину, при цьому не зазначає про наявність будь - яких доказів того, що зазначені службові особи дійсно були одягнені у формений одяг, що цей одяг мав всі зовнішні ознаки форменого одягу працівника міліції та відповідав встановленому зразку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №594 від 14.08.2013р. в редакції від 12.11.2014 р. (чинній на день події).
У такому випадку виникають певні сумніви щодо змісту обвинувального акту в частині того, що ОСОБА_9 , навіть, за наявності винної поведінки, усвідомлював, що перед ним знаходяться представники правоохоронних органів, що також суперечить відсутності розумних сумнівів у таких доводах.
Разом з тим, в обвинувальному акті, як зміст обвинувачення зазначається про те, що ОСОБА_9 у момент події, що описана здійснив декілька пострілів з власної рушниці, однак, при цьому не вказано чим доводиться факт того, що ним дійсно та без сумніву було виконано такі постріли, що унеможливлює віднайти, відповідно до обвинувального акта, ланцюг причинно наслідного зв`язку з подіями, які ставляться ОСОБА_9 як кримінально - протиправне винне діяння та виявленими у потерпілого ОСОБА_5 тілесними ушкодженнями.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 інкримінується вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, що виразилися в посягання на життя працівника правоохоронного органу, тобто замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків. Правова кваліфікація кримінального правопорушення це точно встановлення відповідності вчиненого винним суспільно небезпечного діяння складу конкретного злочину, закріпленого у кримінальному законі. Як вбачається з обвинувального акту виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення, де не зазначено механізму спричинення тілесних ушкоджень, та також не конкретизоване інші дії обвинуваченого, які характеризують як замах на вбивства працівника правоохоронного органу, що є порушенням положень ст.291 КПК України.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів робить ілюзорними засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Крім того, відповідно статтею 291 КПК України, визначаються вимоги, що ставляться до обвинувального акту, п.4 цієї статті визначається перелік документів, які мають додаватися до обвинувального акту, а саме: реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, якщо був пред*явлений, розписки підозрюваного про отримання обвинувального акту, цивільного позову, якщо був пред*явлений та реєстру матеріалів досудового розслідування.

На порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, що є невід*ємною частиною обвинувального акту, саме у розділі 2 п.п. 10,13,15, 24, 26, 29, 44 не містить вказівки саме які речі або предмети були визнані речовими доказами, що має важливе значення для оцінки зібраних сторонами доказів, їх належності та допустимості при ухваленні судового рішення.

Також, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей щодо складання обвинувального акту відносно ОСОБА_9 18.08.2015 року, який на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.08.2015 р. направлено в порядку ст. 34 КПК України на розгляд до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

В подальшому, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, було повернуто заступнику прокурору Васильківського району Дніпропетровської області, яка була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року.

Суд наголошує, як слідує з матеріалів обвинувального акту, складеного 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, які надійшли до суду 01 квітня 2016 року із Апеляційного суду Дніпропетровської області до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 34 КПК України, вони не містять процесуальних документів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області і Апеляційного суду Дніпропетровської області, що свідчить про неповноту і можливу фальсифікацію матеріалів обвинувального акту прокурором, який скеровував обвинувальний акт від 17 березня 2016 року.
Таким чином, вказані вище обставини приводять суд до переконання про невідповідність обвинувального акту наведеним вимогам КПК УКраїни, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу право на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, ч.3 п.3 ст. 314 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000267 від 02.05.2015 року відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 348 КК України, повернути начальнику Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, для усунення виявлених недоліків, протягом 18 (вісімнадцяти) днів, після набрання чинності ухвали, що відповідає засаді розумного строку та буде достатнім для виправлення допущених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, в термін, визначений п.2 ч.2 ст. 395 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2