УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/995/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.407 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарі: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2015 року, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибочок, Коростишівського району Житомирської області, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 08.09.2012, Коростишівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років 5 місяців позбавлення волі;
- 01.10.2014 Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області звільнено умовно-достроково на 11 місяців 20 днів,
засуджено:
- за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки;
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 приєднано частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом 3 роки.
Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Управління фінансів Житомирської області РДА в особі Центральної районної лікарні 1054 гривень 75 копійок витрат за лікування потерпілого ОСОБА_9 , та на користь держави кошти у сумі 1596 гривень 48 копійок за проведення експертиз.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Взято під варту в залі суду.
Питання про речові докази вирішено згідно ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , 14 січня 2015 року о 23 год. 00 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , без дозвільних документів на право його керуванням, рухаючись у напрямку с. Буймир, Житомирського району по вул. Гринцевича в с. Левків Житомирського району, поблизу перехрестя з вул. Жовтневої, порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України, виявивши небезпеку для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або небезпечного об`їзду перешкоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився на його смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння. Порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв`язку з настанням вказаних наслідків.
Окрім цього, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що вчиненням наїзду на потерпілого, він поставив останнього в небезпечний для його життя стан внаслідок того, що той був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через отримані при ДТП тілесні ушкодження, при цьому, маючи змогу йому допомогти, залишив потерпілого без допомоги, та з місця пригоди втік.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_7 не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини та засудження обвинуваченого за ч.1 ст.135 КК України, вважає вирок незаконним в частині засудження обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України в силу недоведеності його вини належними та допустимими доказами. Зазначає, що протокол огляду місця ДТП від 15.01.2015 та план-схема до нього не можуть бути належними доказами у провадженні, оскільки не містять повної інформації про обставини ДТП. Акцентує увагу на описках, які були допущені слідчим у постанові про призначення експертизи. Вважає, що вказані недоліки та порушення норм КПК допущені на досудовому слідстві не надавали суду підстав брати до уваги та визнавати допустимим доказом висновок експерта № 3/114 від 24.02.2015. За результатами апеляційного розгляду просить оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України скасувати та виправдати за цим законом.
- обвинувачений ОСОБА_6 , також не погоджується з вироком суду в частині визнання його винуватим за ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що суд належним чином не обґрунтував допустимими доказами його вину у вчинені даного злочину. Наголошує, що суд безпідставно не врахував його твердження про те, що на час ДТП дорожнє покриття було слизьким в наслідок дощу, що не надавало йому можливості при появі потерпілого, який за два метра почав перебігати дорогу, уникнути зіткнення з ним. За результатами апеляційного розгляду просить взяти до уваги його доводи щодо обставин за яких сталася ДТП, врахувати позитивні дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, та призначити йому покарання з застосуванням правил ст.ст.69, 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, міркування прокурора, про відсутність підстав для їх задоволення, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України колегія суддів вважає, що подані апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України за обставин викладених у вироку, підтверджена сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів і авторами апеляції не оспорюються.
Що ж до доводів апеляційних скарг про неналежне дослідження судом зібраних у проваджені доказів та про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК країни, то вони є безпідставними.
Суд, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України належним чином перевірив показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст286 КК України.
Так, на спростування тверджень обвинуваченого про те, що він, керуючи в темну пору доби автомобілем, із-за поганого освітлення та дощу не міг на достатній відстані побачити на проїжджій частині дороги потерпілого, який, за два метри від автомобіля став перебігати дорогу, що всі його спроби уникнути зіткнення не мали успіху так як асфальт був мокрим, судом обґрунтовано було взято до уваги дані, що містяться у протоколі огляду місця ДТП від 15.01.2015 року. Згідно протоколу, на час огляду місця події, наявність опадів не зафіксовано, дорожнє покриття сухе. Правдивість вказаних даних підтверджена показаннями у судовому засіданні свідка - слідчої ОСОБА_10 , згідно яких, при огляді місця події вона вносила до протоколу лише фактичні дані, що мали місце в цей час, а також довідкою Житомирського обласного центру з гідрометереології від 12.10.2015 за № 25-04-16/1-1022. Згідно довідки 14.01.2015 атмосферних явищ зафіксовано не було.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2015, за участю обвинуваченого, були спростовані його інші, вищезазначені показання у суді, та підтверджено, що фактична видимість пішохода для водія автомобіля становила 65 метрів, а видимість елементів дороги відповідно 76 метрів(а.с.28).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2015, згідно якого, в умовах, максимально наближених до тих, в яких відбувалась ДТП, з використанням автомобіля, яким керував обвинувачений, були проведені заміри видимості пішохода в одязі, аналогічному тому, що був на потерпілому під час ДТП 14.01.2015, та встановлено, що видимість пішохода при дальньому світлі фар становить 75 м., а видимість елементів дороги - 85 м. (а.с.122).
За вказаних обставин, суд, обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку висновок експерта щодо обставин і механізму ДТП від 24.02.2015 №3/114, згідно якого, з технічної точки зору місце наїзду автомобіля ВАЗ 2104, під керуванням ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_9 ймовірніше всього відбувся на проїзній частині перед розташуванням на ній сліду бурого кольору та згідно якого експерт визнав неґрунтовними з технічної точки зору показання обвинуваченого про обставини ДТП та дійшов до категорійного висновку, що порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України стали причиною вищевказаної ДТП, який мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.(а.с.56).
Є безпідставними і інші доводи апеляції захисника про
істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені слідчим в ході досудового розслідування при збирані доказів.
Як встановлено, наявні у даних доказах, а саме; у протоколі огляду місця ДТП та схеми до нього, допущені слідчим описки та недбалість при їх складанні, як і при складанні інших процесуальних документів, з урахуванням положень ст.ст.85, 86 КПК України, не надавали суду підстав для визнання таких доказів неналежними та недопустимими.
Всі досліджені у судовому засіданні докази, у тому числі і висновок експерта щодо обставин і механізму ДТП від 24.02.2015 №3/114, є достовірними та отриманими у порядку встановленому КПК України, а тому, є належними та допустимими, що надавало суду передбачені законом підстави для покладення їх в основу вироку на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого.
Аналізуючи, як вищезазначені, так і інші досліджені судом першої інстанції докази, яким у вироку дана належна оцінка, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованими, а невизнання ним вини розцінює, як його бажання уникнути таким чином відповідальності за його скоєння.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про його особу, конкретних обставин провадження та обставин, що пом`якшують покарання. Судом було враховано, що обвинувачений вчинив злочини один із яких є тяжким, частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, думку останнього, який поклався на розсуд суду при вирішенні питання щодо міри покарання, відсутність обставин, що обтяжують це покарання. При цьому, судом було взято до уваги і те, що обвинувачений будучи раніше судимим за злочин проти здоров`я людини вчинив новий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком.
За вказаних обставин суд, з застосуванням правил ст.70, 71 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень у виді його реального відбуття, яке, колегія суддів, визнає обґрунтованим та справедливим, а тому, відмовляє у задоволенні апеляцій щодо пом`якшення обвинуваченому покарання та застосування правил ст.75 КК України.
За результатами апеляційного розгляду підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_6 , - без зміни.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а особою, яка перебуває під вартою в той же самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді: