Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією прокурора у справі прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар, ФР Німеччина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Яготин, Київської області, громадянина України, з середньою- спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України,
повернуто прокурору військової прокуратури Центрального регіону України для проведення додаткового розслідування.
Як вказано у постанові суду, органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у одержанні службовою особою з використанням службового становища хабара у великому розмірі, поєднане з вимаганням хабара за не виконання в інтересах того, хто дає хабар дій.
ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві в одержанні службовою особою з використанням службового становища хабара у великому розмірі, поєднане з вимаганням хабара за невиконання в інтересах того, хто дає хабара дій.
Як встановлено досудовим слідством, на початку 2008 року ОСОБА_7 познайомився із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області - старшим лейтенантом ОСОБА_6 .
У травні 2008 року ОСОБА_7 від свого знайомого ОСОБА_9 стало відомо про продаж ОСОБА_10 автомобіля марки Мерседес-Бенц Е 230. ОСОБА_7 запропонував придбати вказаний автомобіль своєму знайомому ОСОБА_11 , який на дану пропозицію погодився та 19 травня 2008 року у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 придбав автомобіль за 5,5 тис. доларів США шляхом оформлення довіреності на право керування та розпорядження вказаним автотранспортом.
У липні 2008 року ОСОБА_7 від ОСОБА_11 стало відомо про те, що технічний паспорт придбаного останнім при вказаних вище обставинах автомобіля є підробленим, а також про відмову ОСОБА_10 повернути ОСОБА_11 отримані у травні 2008 року гроші у сумі 5,5 тис. доларів США.
Будучи знайомим із ОСОБА_6 та достовірно знаючи про те, що останній є співробітником СБУ, ОСОБА_7 у серпні 2008 року познайомив ОСОБА_11 із ОСОБА_6 . Дізнавшись від ОСОБА_11 про обставини купівлі вказаного автомобіля, ОСОБА_6 пообіцяв посприяти у вирішенні питання повернення ОСОБА_11 , коштів ОСОБА_10 за автомобіль, або провести перевірку по даному факту та підготувати матеріали, за якими можливо буде порушити кримінальну справу із притягненням винних до кримінальної відповідальності.
У середині серпня 2008 року ОСОБА_6 без відому керівництва розпочато перевірку інформації отриманої від ОСОБА_11 . Під час перевірки, ОСОБА_6 сплановано та організовано зустріч співробітника Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з ОСОБА_10 , у ході якої ОСОБА_12 виявив бажання придбати у ОСОБА_11 автомобіль, а також попросив ОСОБА_10 сприяти у оформленні довіреності на право керування та розпорядження зазначеним автомобілем ОСОБА_12 у нотаріуса за відсутності власника автомобіля ОСОБА_13 .
У період із 24 по 26 серпня 2008 року ОСОБА_10 через невстановлених слідством осіб у приватного нотаріуса ОСОБА_14 було оформлено довіреність на право керування та розпорядження співробітником СБ України ОСОБА_12 автомобілем марки Мерседес Бенц Е230, про що ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 , який, у свою чергу, повідомив ОСОБА_6
27 серпня 2008 року довіреність від 26.08.2008 року на право керування та розпорядження автомобілем було передано через ОСОБА_15 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Того ж дня, ОСОБА_6 разом із іншими співробітниками ГУ СБ України у м. Києві та Київській області при взаємодії із МРВ УБОЗ ГУ МВС України у м. Києві, ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 були доставлені до службового приміщення УБОЗ ГУ МВС України у м. Києві, де у них були отримані відповідні пояснення по факту продажу автомобіля ОСОБА_17 , а також оформлення довіреності.
09 вересня 2008 року ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу адміністративної будівлі Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, провулок Аскольдів, 3-а, використовуючи надану йому владу та службове становище, повідомив приватного нотаріуса ОСОБА_14 про те, що стосовно неї може бути порушена кримінальна справа, а також про можливість вирішити з ним питання щодо невчинення дій, які можуть привести до негативних наслідків, а саме до порушення кримінальної справи, за відповідну грошову винагороду. Отримавши згоду від ОСОБА_14 вирішувати питання щодо невчинення дій, які можуть привести до негативних наслідків, а саме до порушення кримінальної справи на умовах, запропонованих ОСОБА_6 , останній повідомив ОСОБА_14 , що їй зателефонує особа на ім`я ОСОБА_18 , маючи на увазі ОСОБА_7 , з яким їй необхідно буде вирішити всі питання, пов`язані з передачею грошових коштів.
При цьому, ОСОБА_6 , бажаючи приховати свої незаконні дії щодо одержання хабара та уникнути у зв`язку із цим кримінальної відповідальності, умисно повідомив ОСОБА_14 невірні дані про ОСОБА_7 , повідомивши, що останній має ім`я та по-батькові ОСОБА_18 .
Того ж дня, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Києві поблизу станції метро Арсенальна, зустрівся із ОСОБА_7 , якому розповів про свої наміри одержати хабар у розмірі 12 тис. доларів США від приватного нотаріуса ОСОБА_14 за невчинення дій, які можуть привести до негативних наслідків, а саме до порушення стосовно неї кримінальної справи та попросив ОСОБА_7 виступити посередником у одержанні вказаних коштів. При цьому, ОСОБА_6 , бажаючи приховати свої незаконні дії щодо одержання хабара та уникнути у зв`язку із цим кримінальної відповідальності, надав ОСОБА_7 нову картку мобільного оператора для спілкування із ОСОБА_14 , повідомив про необхідність представлятись ОСОБА_19 , а також проінструктував його отримати хабар таким чином, щоб будь-яких відбитків пальців на грошових купюрах, отриманих від ОСОБА_14 у якості хабара, не залишилось.
Виконуючи роль посередника в отриманні хабара від ОСОБА_14 , ОСОБА_7 за вказівкою у присутності ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_14 та, повідомивши останній, що він є представником ОСОБА_6 , став наполягати на необхідності передачі останньому через нього хабара у сумі 12 тис. доларів СІІІА.
Будучи вимушеною виконувати умови ОСОБА_6 , ОСОБА_14 погодилась передати останньому грошові кошти у сумі 12 тис. доларів СІІІА через посередника ОСОБА_7 , оскільки на меншу суму ОСОБА_6 не погоджувався.
Цього ж дня, 9 вересня 2008 року ОСОБА_14 , перебуваючи у м. Києві у службовому приміщенні по вул. Севастопольська, 5, передала ОСОБА_7 частину хабара у розмірі 6 тис. доларів СІЛА для передачі ОСОБА_6 .
Отримавши від ОСОБА_14 вказані грошові кошти у сумі 6 тис. доларів США, ОСОБА_7 того ж дня зустрівся із ОСОБА_6 , де на вул. Харківське шосе поблизу ТЦ Дарниця передав їх останньому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання від ОСОБА_14 іншої частини хабара у сумі 6 тис. доларів США, ОСОБА_6 особисто та через посередника ОСОБА_7 протягом 9-11 вересня 2008 року по телефону продовжив вимагати від ОСОБА_14 передати хабар у сумі 6 тис. доларів США. При цьому, ОСОБА_6 погодився отримати від ОСОБА_14 хабар в іноземній валюті Євро, що була еквівалентна 6 тис. доларів США, а саме у сумі 4300 євро.
11 вересня 2008 року близько 16 год. 35 хв., ОСОБА_7 у службовому приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_14 за адресою: м. Київ, вул. Севастопольська, буд. 5, одержав від останньої для передачі ОСОБА_6 хабар у сумі 4300 євро, які у нього були вилучені слідчим під час огляду службового приміщення ОСОБА_14 .
Суд, повертаючи справу на додаткове розслідування вказав, що обставини, які мають значення для правильного вирішення справи органами досудового слідства належним чином не з`ясовані, а саме, предмет злочину, та спосіб його вчинення.
Зокрема, органами досудового слідства в обвинуваченні, не індивідуалізовано та не конкретизовано дії ОСОБА_6 , не досліджено спосіб виконання ОСОБА_6 домовленостей, за які передавався хабар, а також в обвинуваченні не зазначено які владні повноваження використав ОСОБА_6 при одержанні хабара. Також не досліджено обставини передачі ОСОБА_14 ОСОБА_7 частини хабара в сумі 6 тисяч доларів США, не відображений даний епізод і у постанові про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 від 11 вересня 2008 року.
Також на думку суду, органом досудового розслідування не приймались заходи для встановлення особи ОСОБА_20 якому ОСОБА_14 передавала 12 тисяч доларів США через ОСОБА_21 .
Органом досудового слідства залишено поза увагою висновок за результатами службового розслідування від 06 жовтня 2008 року відповідно до якого ОСОБА_6 отримував, обліковував і опрацьовував первинну інформацію щодо діяльності групи осіб, в тому числі приватного нотаріуса ОСОБА_14 .
На досудовому слідстві встановлено, що підпис ОСОБА_13 на довіреності від 26 серпня 2008 року не вчинявся ОСОБА_13 . Разом з тим, орган досудового слідства не дав оцінки діям приватного нотаріуса ОСОБА_14 по посвідченню нею такого доручення на право керування та розпорядження автомобілем Мерседес-Бенц Е 230 від імені ОСОБА_13 .
Під час досудового слідства не перевірялась і інформація,що з метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_14 могла спровокувати дачу хабара. Як вбачається з постанови суду, без перевірки зазначеної обставини докази одержані в результаті провокації, тобто підбурювання до вчинення злочину порушує право особи на справедливий судовий розгляд. Органи досудового слідства не вжили відповідних заходів для перевірки зазначених обставин, не з`ясували роль ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в тому числі і причин дачі хабара ОСОБА_14 .
Суд в постанові також вказав, що ОСОБА_6 заперечує зміст розмов, які містяться на аудіокасеті «ТДК» ФЕ-90 реєстраційний № 41, яка визнана речовим доказом і по якій неможливо встановити чи мали місце ознаки механічного або електронного монтажу. Інших даних, які б підтверджували зміст розмов органи досудового слідства не встановили.
Оперативно-розшукові заходи, які тимчасово обмежують права людини проведені з грубим порушенням закону, що виключає допустимість доказів у справі, тому на думку суду, підлягають додатковій перевірці обставини про заведення оперативно-розшукової справи 17 вересня 2008 року, а проведення оперативно-розшукових заходів за постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2008 року, у період з 11 вересня 2008 року по 17 вересня 2008 року.
Орган досудового слідства не перевірив, чи були на момент заведення справи та проведення оперативно-розшукових заходів достатні підстави підозрювати ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, чи з дотриманням вимог діючого законодавства проводилась оперативно-розшукова діяльність, та виходячи з результатів перевірки чи належні та допустимі докази, на яких ґрунтується обвинувачення.
В постанові суду зазначено, що органи досудового слідства кваліфікуючи дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ознакою вимагання хабара в постанові про притягнення як обвинуваченого та в обвинувальному висновку не встановили належним чином об`єктивну сторону злочину і не конкретизували обвинувачення відповідно до ч.2 ст. 368 КК України, а саме за що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 : за вчинення чи не вчинення ними певних дій, та які саме дії повинні вони були виконати, або не виконали на користь особи, яка дала хабара, кваліфікуючі дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ознакою вимагання хабара орган досудового слідства у зазначених постановах та обвинувальному висновку не вказав, які умови були створені дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за яких ОСОБА_14 вимушена була погодитись із незаконною вимогою про давання хабара, та які законні інтереси її порушувались, оскільки, бажання особи уникнути кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не може бути розцінено, як порушення законного інтересу.
Прокурор на постанову суду подав апеляцію в якій просить постанову суду скасувати та направити кримінальну справу відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на новий судовий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва в іншому складі суду. На думку прокурора обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є конкретним в ньому зазначені: склад злочину, час, місце, статті кримінального закону, якими передбачені злочини.
Прокурор стверджує, що як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_14 кілька разів будучи допитаною послідовно стверджувала, що ініціатором вимагання у неї грошей був ОСОБА_6 , і що саме ОСОБА_6 придумав і організував передачу грошей через посередника - ОСОБА_7 .

На думку прокурора, судом безпідставно взято до уваги твердження сторони захисту, щодо вимоги ОСОБА_7 про дачу хабара, та про необізнаність ОСОБА_6 з цього приводу.
Прокурор не заперечує, що зміст розмов, зафіксованих на аудіокасеті «ТДК» ФЕ-90 реєстраційний № 41 є копією, при цьому стверджує, що ознак механічного чи електронного монтажу не встановлено.
На думку прокурора, ОСОБА_6 хоча і не був наділений правом порушувати кримінальну справу, але міг завдяки своєму службовому становищу вжити заходів у рамках оперативно-розшукових справ та перевірок, які перебувають у його провадженні, для вирішення питання щодо порушення кримінальної справи службовими особами, які наділені такими повноваженнями.
Як зазначив прокурор, оперативно-розшукова справа була заведена 10 вересня 2008року , а 17 вересня 2008 року вона переведена в категорію «Справи супроводу кримінального судочинства», так як злочин було розкрито.
В запереченнях на апеляцію захисник ОСОБА_22 та ОСОБА_6 просять відмовити у задоволенні апеляції прокурора.
Не зважаючи на те, що справа була призначена до розгляду після вступу в законну силу нового Кримінального процесуального кодексу України, проте, відповідно до п.п.11,13,15 розділу XI «Перехідні положення», дана справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_5 , підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляції прокурора та залишити постанову суду без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог КПК 1960 року повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового розслідування , як і з інших підстав може мати місце лише тоді, коли ця неповнота чи неправильність не може бути усунута в судовому засіданні, При цьому суд зобов`язаний зазначити в ухвалі, які саме обставини повинні бути з`ясовані та які дії проведені. Суд не може вимагати проведення таких слідчих дій, здійснити які неможливо.
Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства чи під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових та повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.

Разом з тим, задовольняючи клопотання захисників і повертаючи справу на додаткове розслідування, судом наведених вимог закону не дотримано. У постанові суду не наведено переконливих аргументів щодо неможливості усунути неповноту та неправильність досудового слідства у суді, а тому судом безпідставно прийнято рішення про повернення справи на додаткове розслідування.

Повертаючи вдруге кримінальну справу по обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на додаткове розслідування, суд вказав, що обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не конкретизоване.
Саме з цих підстав справа уже направлялася на додаткове розслідування. Так, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.368 КК України та ОСОБА_7 за ч.5 ст.27,ч.2 ст.368 КК України повернуто прокурору військової прокуратури Центрального регіону України на додаткове розслідування.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року зазначена постанова щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасована, а справу направлено на новий судовий розгляд. В ухвалі колегії зазначено, що питання пред`явлення неконкретного обвинувачення було перевірено судом на попередньому її розгляді 28 квітня 2009 року, і будь-яких порушень щодо нього виявлено не було та у постанові про призначення справи до судового розгляду не зазначено.

В ухвалі зазначено, що прокурором було винесено постанову про зміну обвинувачення, в якій зокрема уточнено і дії ОСОБА_6 , які він міг вчинити з використанням наданого йому службового становища./т.10, а.с.95-99,99-104/.
Як і в постанові від 17 вересня 2014 року, суд вдруге, зазначив підставою для направлення на додаткове розслідування справи - необхідність встановлення ознак механічного або електронного монтажу розмов на аудіокасеті ТДК ФЕ-90 реєстраційний № 41, яка слідством визнана речовим доказом.

В матеріалах справи міститься повідомлення від компетентних органів, що оригінал зазначеної касети знищений.

При розгляді справи суд не позбавлений можливості дати оцінку наявним на касеті розмовам, виходячи з пояснень ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та інших доказів, які містяться в матеріалах справи.

Для вирішення питання про можливу провокацію злочину, суд може вжити заходів для перевірки зазначених обставин, зясувати роль кожного з головних дійових осіб, в тому числі й причини дачі хабара особою, що дала хабар.

Висновок за результатами службового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_6 отримував, обліковував і опрацьовував первинну інформацію щодо діяльності групи осіб, в тому числі приватного нотаріуса ОСОБА_14 , як і інші зібрані докази, підлягають оцінці в сукупності з усіма іншими доказами, а це належить до компетенції суду.

Суд також не позбавлений можливості перевірити чи були на момент заведення оперативно-розшукової справи та проведення оперативно-розшукових заходів достатні підстави підозрювати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, чи з дотриманням вимог діючого законодавства проводилась оперативно-розшукова діяльність, та виходячи з результатів перевірки дати оцінку належності та допустимості доказів, на яких грунтується обвинувачення.

Вирішуючи питання про оцінку дій приватного нотаріуса ОСОБА_14 по посвідченню доручення на право керування та розпорядження автомобілем Мерседес-Бенц Е 230 від імені ОСОБА_13 , суд повинен виходити з того, чи стосуються вони дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Твердження в постанові суду про те, що слідчі органи не вжили усіх можливих заходів для встановлення ОСОБА_20 якому ОСОБА_14 передавала 12 тисяч доларів США через ОСОБА_21 , не можна визнати переконливим. Суд вправі витребувати у відповідних органів дані про вжиті заходи по встановленню особи ОСОБА_20 і які результати дали такі заходи.
При судовому розгляді суд може встановити і об`єктивну сторону та конкретизувати обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.368 КК України, а саме за що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали хабара: за вчинення чи не вчинення ними певних дій, та які саме дії повинні вони були виконати, або не виконали на користь особи, яка дала хабара.

Відповідно до примітки до ст.368 КК вимагання хабара визнається його вимагання з погрозою вчинення або не вчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду законним інтересам того, хто дає хабар, або умисне створення нею умов, за яких особа вимушена дати хабар з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

При дослідженні зазначеної кваліфікуючої ознаки слід з`ясувати які умови були створені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за яких ОСОБА_14 вимушена була погодитися із незаконною вимогою про давання хабара, та які законні інтереси її порушувались,оскільки бажання особи уникнути кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не може бути розцінено, як порушення законного інтересу.

Отже, суд не навів переконливих мотивів необхідності додаткового розслідування, не виконав вимог кримінально-процесуального закону.

Суд першої інстанції мав можливість самостійно усунути встановлені недоліки досудового слідства в судовому засіданні, дослідити всі фактичні обставини справи, перевірити доводи, як сторони обвинувачення так і сторони захисту, надати належну правову оцінку доказам в справі щодо їх достатності та достовірності у їх сукупності, та за результатами прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення.

З наведених вище підстав колегія суддів вважає апеляцію прокурора, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Підстав для зміни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.365, 366, 382 КПК України 1960 року, та п.п. 11, 13, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора у справі прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 сг. 368 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України, повернуто прокурору військової прокуратури Центрального регіону України на додаткове розслідування, скасувати.

Постановити нову постанову, якою кримінальну справу повернути до Дарницького районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

СУДДІ:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11/796/97/2016 Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368; ч. 2 ст. 368 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_23
Доповідач в суді апеляційної інстанції - ОСОБА_1