Єдиний унікальний номер 233/2152/16-к
Номер провадження 11-кп/775/944/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000394 від 20 березня 2016 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шевченко міста Красноармійська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, дітей не маючого, не працюючого, раніше судимого 27 лютого 2008 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений за відбуттям покарання, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Донецька, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, дітей не маючого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, раніше судимого: 1) 25 листопада 2003 року Ворошиловським районним судом міста Донецька за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; 2) 21 лютого 2005 року Ворошиловським районним судом міста Донецька за ч. 2 ст. 121, ч.1 ст.71 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 19 червня 2009 року умовно-достроково на 2 роки 10 місяців 10 днів, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , фактично проживаючого в АДРЕСА_4 ,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 219,40 гривень.

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у тому, що 20 березня 2016 року, приблизно о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, наздогнали неповнолітнього ОСОБА_9 біля стоматологічної лікарні, розташованої в місті Костянтинівка Донецької області по вулиці Бурденко, 14, після чого ОСОБА_6 схопив неповнолітнього ОСОБА_9 за комір куртки, та, маючи на меті приборкати волю потерпілого до опору, потягнув вперед, потім повернув обличчям до себе та наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока, після чого штовхнув останнього, від чого потерпілий впав на землю на правий бік. Далі ОСОБА_7 став утримувати руки неповнолітнього ОСОБА_9 з метою позбавлення останнього можливості чинити опір, а ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 ще декілька ударів кулаком в ліву частину обличчя, точної кількості ударів не встановлено, а в цей час ОСОБА_7 відпустивши руки ОСОБА_9 , завдав останньому один удар кулаком в область лівої скроні. В наслідок дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження: параорбітальна гематома зліва, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, садно обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подавивши вищевказаними діями волю неповнолітнього ОСОБА_9 до опору, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, при цьому ОСОБА_7 діяв повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно неповнолітнього ОСОБА_9 , витягнувши з лівого карману одягненої на останньому куртки мобільний телефон НТС Desire 500 imei НОМЕР_1 , вартістю 1500 гривень, картку пам`яті mіcrо SD 4 Gb вартістю 44,38 гривень, шкіряний чохол «Книжка» до телефону НТС Desire 500 вартістю 103,13 гривень, сім картку оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 12,50 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 16 гривень, а всього на загальну суму 1676, 01 гривень, після чого з викраденим майном втекли, розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити мінімальне покарання, а також застосувати вимоги ч.5 ст.72 КК України. Зазначає, що він у скоєному злочині розкаявся, добровільно відшкодував шкоду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити мінімальне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вказує, що він є інвалідом ІІІ групи, має на утримання цивільну дружину та її дитину, а також мати, яка є інвалідом ІІ групи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, зазначеному у вироку, за викладених у вироку обставин ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, в тому числі показаннями в судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повністю визнали свою вину.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених ніким не оскаржені, тому, в порядку ст. 404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Викладені у апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доводи про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення реального покарання у виді позбавлення волі не дотримався загальних засад призначення покарання є необґрунтованими.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинувачених, їх вік, спосіб життя, сімейний стан, їх характеристики, наявність непогашених судимостей, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше судимий за умисний злочин проти життя та здоров`я особи, відбував покарання у вигляді позбавлення волі і знов вчинив умисний, корисливий злочин щодо неповнолітнього.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 також раніше неодноразово судимий за умисні злочини, відбував покарання у вигляді позбавлення волі і знов вчинив умисний, корисливий злочин щодо неповнолітнього.

Зазначене вказує на вперте небажання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вести законослухняний спосіб життя.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також попередження скоєння ними нових злочинів можливе лише при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, і цей вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи обвинувачених про пом`якшення покарання, колегія суддів вважає неслушними, оскільки вчинений ними злочин, дані про особу винних свідчать про їх суспільну небезпечність, покарання обрано в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, а тому підстав для застосування ст.69 КК України та пом`якшення покарання, ніж це визначено судом першої інстанції, немає.

Ті обставини, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєному злочині розкаялись, добровільно відшкодували шкоду, а також те, що ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи, одружений, має мати, яка є інвалідом 2 групи, висновки суду щодо виду та розміру покарання не спростовують.

Отже на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, судом першої інстанції припущено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2016 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк утримання ОСОБА_6 під вартою з 25 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк утримання ОСОБА_7 під вартою з 25 червня 2016 року по 14 вересня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді: