АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/6584/15-к
Провадження № 11кп/791/444/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 з внесеними доповненнями та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду міста Херсона від 23 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Коншебай Бурлинскього району Уральської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, інвалід 3 групи, працюючий на посаді директора ПП «Баланс», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 10 000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертних досліджень у сумі 1 583 грн. 82 коп.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 лютого 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 04 вересня 2015 року близько 18 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Fiat Punto», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Береславське шосе зі сторони вул. Ладичука у напрямку вул. Миру на перехресті з вул. Чорноморської при здійсненні маневру лівого повороту з метою заїзду на територію Херсонського «МППЖТ», проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б), 16.13 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), не переконався, що виконуваний ним маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу мотоциклу «Suzuki Bandit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вул. Береславське шосе зі сторони вул. Миру у напрямку вул. Ладичука, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з останнім. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водію мотоцикла «Suzuki Bandit» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1151 від 08.10.2015 року, заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР України з боку водія ОСОБА_8 , а саме: - п.2.3 б) згідно з яким, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п.16.13. відповідно до якого, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Не погодившись з постановленим вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі з внесеними доповненнями обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами скасувати.

Апеляційна скарга мотивована доводами про безпідставне стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди.

Крім того, при необґрунтовані безпідставного застосування додаткового покарання, апелянт вказує на те, що він має стаж керування транспортними засобами 35 років, жодного разу не був винуватцем ДТП.

Також, як зазначає апелянт, позбавлення права керування транспортними засобами унеможливить виконання ним професійних обов`язків, як директора ПП «Баланс».

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 у його вчиненні та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивує невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зокрема апелянт вказує на те, що призначаючи обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд не взяв до уваги того, що ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав, завдану кримінальним правопорушенням шкоду не відшкодував та не вибачився перед ним.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що частково задовольняючи його позов про відшкодування моральної шкоди, суд не в повній мірі врахував того, що в результаті дорожньо транспортної пригоди ним було отримані середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок яких він позбавлений можливості працювати до сьогоднішнього дня, заподіяно фізичну біль та моральні страждання, що виразились в щоденних думках та спогадах про цю подію, страху можливого її повторення, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 просить в задоволенні апеляційних вимог потерпілого відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, потерпілого ОСОБА_14 та його представника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та залишення його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, є обґрунтованими та належно мотивованими, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, як вбачається з апеляційних скарг та встановлено в суді апеляційної інстанції, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винного, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є особою раніше не судимою, вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії вчинених по необережності, за місцем роботи, проживання та у громадському житті характеризується позитивно.

Також, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться, є інвалідом III групи від загального захворювання.

За таких обставин, враховуючи невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення і не відшкодування завданих збитків, наявність у нього інвалідності та його працевлаштованість, що вказує на наявність у нього легального заробітку і реальну спроможність відшкодування завданих збитків і виконання вироку суду в частині призначеного покарання, та з урахування конкретних обставин провадження і даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, цілком обґрунтовано суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, як вбачається з матеріалів провадження та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , він має III групу інвалідності загального захворювання, що не перешкоджає йому у вільному і самостійному пересуванні. Крім того, згідно довідки ВДАЇ м. Херсона УМВС України в Херсонській області обвинувачений ОСОБА_8 , раніше вчиняв порушення правил дорожнього руху, працює на посаді, яка не пов`язана з необхідністю безпосереднього керування особисто ним транспортними засобами.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги потерпілого щодо часткового задоволення його позову про відшкодування заданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди та доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необґрунтованість стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди, оскільки вирішуючи питання про задоволення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» та постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, прийшов до вірного висновку про те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 на суму 50 000 грн., підлягає частковому задоволенню на суму 10 000 грн., при цьому врахувавши спричинені потерпілому моральні та фізичні страждання завдані кримінальним правопорушення, в тому числі на які посилається в своїй апеляційній скарзі потерпілий: негативні зміни у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади. З зазначеним висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого по відшкодуванню моральної шкоди погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з внесеними доповненнями та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Херсона від 23 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :

Суддя: