УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/2175/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.152 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
перекладача ОСОБА_9

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бухара Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.152 ч.3 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислено з 8 серпня 2014 року та зараховано строк попереднього ув`язнення з 08.08.2014 року по 24.02.2016 року як відбуте покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу, але не пізніше ніж до 23.04.2016 року, залишено попередній тримання під вартою.
Речові докази, які зберігаються у камері схову речових доказів Малинського МВ УМВС України в Житомирській області, а саме: упаковку від чипсів вирішено знищити, а гумові тапки повернути ОСОБА_6 .
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за ст.152. ч.3 КК України за наступних обставин.
7 серпня 2014 року близько 18 години ОСОБА_6 , маючи намір задовольнити свою статеву пристрасть природним способом, по дорозі з пляжу р. Ірша, поблизу с. Українка Малинського району Житомирської області, в с. Гранітне Малинського району Житомирської області наздогнав потерпілу ОСОБА_10 , застосувавши фізичне насильство, схопив потерпілу рукою за тулуб, а іншою рукою затулив їй рота, долаючи у такий спосіб опір останньої, завів її в лісовий масив, повалив на землю, діючи всупереч волі потерпілої, роздягнув ОСОБА_10 , після чого проти її волі вступив з нею у насильницькі статеві зносини природним способом. Під час згвалтування потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді подряпин в проекції лівої ліктьової ямки, синця на передній поверхні середньої частини лівого передпліччя, подряпини по передній поверхні нижчої частини лівого передпліччя, трьох подряпин по зовнішній поверхні верхньої частини лівого стегна, подряпини по внутрішній поверхні середньої частини нижньої лівої гомілки, двох подряпин по передній поверхні нижньої частини лівої гомілки, двох подряпин по верхньому краю лівого наколінника.
Своїми умисними діями, які виразилися у згвалтуванні неповнолітньої, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст.152 ч.3 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим в інкримінованому злочині.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 не знав та не усвідомлював, що ОСОБА_10 є неповнолітньою особою, оскільки при знайомстві з нею, остання не повідомляла йому про свій вік. Тобто, обвинувачений вважав потерпілу повнолітньою дівчиною, однак суд першої інстанції не взяв це до уваги.
Також, захисник в апеляції заперечує застосування фізичного насильства обвинуваченим щодо потерпілої, мотивуючи тим, що потерпіла в суді пояснювала, що обвинувачений не бив її, не погрожував фізичним насильством та не вчиняв інших дій, якими б примушував її до статевого акту. При цьому, апелянт посилається на медичне освідування обвинуваченого, в якого на тілі відсутні будь-які тілесні ушкодження, що свідчить, на думку апелянта, про відсутність опору з боку потерпілої.
Апелянт вважає, що обвинувачення спростовується показами самої потерпілої, з яких вбачається про добровільний статевий акт без насильницьких дій.
Крім того, захисник стверджує, що сторона обвинувачення не надала суду для дослідження речові докази по справі, про які заявлялось стороною захисту, а саме: нижню білизну та сарафан потерпілої, і які спростовують вину ОСОБА_6 .
Сторона захисту наголошує, що суд невірно розцінив бажання ОСОБА_6 давати показання в залі суду, поза межами клітки, в якій він знаходився, як відмову від показань. Обвинувачений бажав це робити на рівних умовах.
26.05.2016 року захисник ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив вирок щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В доповненнях до скарги, сторона захисту вказала, що при розгляді даного провадження має місце неповнота судового розгляду, оскільки судом першої інстанції не досліджувалися речові докази та було відмовлено в задоволенні клопотання про допит експерта, який складав висновок щодо тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що суд пройшов без правди та справедливості і без участі консула. Зазначив, що він є громадянином іншої держави, з іншим менталітетом, вини своєї в інкримінованому злочині не визнає.
Стверджує, що потерпіла сама його спровокувала своїм виглядом та одягом. Не заперечує того, що між ним та потерпілою відбулися статеві зносини, але заперечує застосування ним фізичного насильства.
Обвинувачений в скаргах просить розглянути справу в суді апеляційної інстанції у присутності експертів, стиліста, з наданням йому речових доказів по справі та інших речей для проведення експерименту, під час якого він відтворить свої дії та доведе свою невинуватість.
Крім того, обвинувачений зазначає, що суд, тримаючи його під час судового засідання в клітці, позбавив його свободи слова, оскільки він може давати показання тільки в рівних умовах з усіма учасниками процесу.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, пояснення інших учасників апеляційного провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України ґрунтується на всебічно досліджених та правильно оцінених судом доказах. Зокрема на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений, затуливши їй рота, щоб вона не кричала, насильно затягнув її до лісу, і, незважаючи на те, що вона виривалася та відштовхувалася, без її згоди вступив в статеві зносини природнім способом.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що в день скоєння злочину, вони поверталися додому з річки. По дорозі до них вибігла потерпіла, яка була налякана, трусилася, вона їх повідомила, що її зґвалтували. Обвинувачений, побачивши їх почав втікати.
Крім цього, ці свідки ствердили, що ОСОБА_10 виглядала молодшою на свій вік, їй можна було дати 14-15 років.
Висновки судово-медичних імунологічних експертиз за № № 1062, 1063 від 26.09.2014 року підтвердили наявність сперми в біологічних зразках, відібраних у потерпілої, а також в слідах нижньої білизни потерпілої, походження якої можливе від ОСОБА_6 .
Твердження в апеляції захисника про те, що обвинувачений сприймав потерпілу як повнолітню особу, оскільки остання не повідомляла йому про свій вік, не може бути підставою для перекваліфікації його дій.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи застосування ч.3 ст. 152 КК України дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що обвинувачений не міг не усвідомлювати того, що потерпіла є неповнолітньою особою. Про те, що за зовнішнім виглядом потерпіла була схожа на підлітка і не справляла враження повнолітньої дівчини, вона худорлява, невеликого росту, зазначили і допитані в судовому засіданні свідки, в чому особисто під час судового розгляду впевнився і суд.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не застосовував до потерпілої фізичного насильства, а статеві зносини з нею були добровільними, спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілої, свідків та висновком судово - медичної експертизи № 597, згідно якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження.
Крім того, в суді апеляційної інстанції, сам обвинувачений ОСОБА_6 показав, що силоміць затягнув потерпілу в ліс, оскільки, побачивши гарну дівчину, не зовсім керував в той момент своїми діями.
Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, у зв`язку з не дослідженням судом речових доказів та відмовою в задоволення клопотання про допит експерта, є необґрунтованими, оскільки захисник не зазначає обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення.
Разом з тим, вказуючи на неповноту судового розгляду, сторона захисту будь-яких клопотань про дослідження доказів, які не були досліджені судом першої інстанції, в суді апеляційної інстанції не заявляла.
З приводу клопотань обвинуваченого, заявлених ним у своїх скаргах, про виклик у судове засідання експертів, лікарів, стиліста, надання йому речових доказів для проведення відтворення його дій по відношенню до потерпілої, то вони не підлягають задоволенню, оскільки під час проведення слідчого експерименту (протокол від 11.08.2014 року) ОСОБА_6 , у присутності захисника, відтворював послідовність своїх дій та демонстрував їх, що відображено на фототаблиці до протоколу. При цьому обвинувачений демонстрував, яким чином затуляв потерпілій рота, щоб вона не кричала та не кликала на допомогу.
Що стосується знаходження обвинуваченого під час судового засідання в залі суду в межах огорожі (клітці), можливо це і порушує права обвинуваченого, але колегія суддів вважає, що це ніяким чином не вплинуло на можливість давати ним показання та висловлювати останнє слово, як і не вплинуло на прийняття законного, обґрунтованого судового рішення.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той же самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: