Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
17 листопада 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченої - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Маринин, Березнівського району Рівненської області, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,
на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 02 вересня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Судом вирішено питання витрат, понесених на залучення експертів та речових доказів.

30 травня 2016 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на порозі будинку в господарстві ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою : с. Ганнівка Корецького району Рівненської області, під час сварки з останнім, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли між ними через те, що ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_6 рукою по обличчю, яка штовхнула його, у зв`язку з чим, ОСОБА_9 впав та вдарився об поріг потиличною частиною голови. Внаслідок падіння ОСОБА_9 отримав травму у вигляді забійної рани в потиличній ділянці голови зліва від потиличного горба з ушкодженням м`яких тканин та порушенням цілісності кровоносних судин на цьому рівні, крововиливу в м`які покрови голови на рівні рани, що призвело до зовнішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, яка і стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 . Виявлена у ОСОБА_9 забійна рана голови має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно п.2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 і перебуває в опосередкованому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. Дане тілесне ушкодження не є смертельним, однак призвело до смерті ОСОБА_9 через те, що потерпілий не звернувся за наданням медичної допомоги, на що могло вплинути перебування потерпілого в безпорадному стані.

На вирок суду подані апеляційні скарги, з яких вбачається, що :
- прокурор, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченої та доведеність її вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що засуджуючи ОСОБА_6 до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 69 КК України здійснивши перехід до більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 119 КК України, суд порушив вимоги ст. 65 КК України, а саме : не врахував те, що обвинувачена негативно характеризується за місцем проживання та веде аморальний спосіб життя, вчинила злочин щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані, а тому призначена міра покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 років обмеження волі. В решті вирок суду просить залишити без змін.

- захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок прийнятий з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до призначення покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зазначає, що оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_6 своїми ненавмисними діями нібито спричинила смерть потерпілого, який перебував у безпорадному стані. ОСОБА_6 визнала свою вину але пояснила, що в безпорадному стані померлий не перебував, нормально розмовляв та все усвідомлював, про допомогу не просив. Вона надала йому першу допомогу, промила рану та перев`язала рушником. Всі ці дії ОСОБА_6 свідчать про те, що вона не бажала настання смерті потерпілого і не могла знати про можливість настання такого наслідку адже, відповідно до експертного висновку, травма, яку отримав ОСОБА_9 під час самопадіння, являється легким тілесним ушкодженням. В своїх діях ОСОБА_6 повністю розкаялась, правдиво розповіла про обставини, які їй були відомо щодо смерті ОСОБА_9 , особисто намагалась викликати працівників поліції та швидку допомогу. Вважає, що ОСОБА_6 призначено надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню її вини та є явно несправедливим та суворим. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Призначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора та про відмову в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, і які проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину встановлена сукупністю зібраних судом першої інстанції належних, достатніх та допустимих доказів, яким судом дана належна оцінка.
Зокрема, об`єктивними даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 31 травня 2016 року, згідно якого оглянуто господарство ОСОБА_9 та на порозі будинку виявлено труп останнього. В будинку по місцю проживання ОСОБА_9 також виявлено п`ять слідів рук та дві скляні пляшки (а.к.п. 7-13); протоколом огляду місця події від 31 травня 2016 року, згідно якого в кабінеті №15Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 видала одяг, в якому вона була одягнена, коли перебувала на подвір`ї ОСОБА_9 (а.к.п. 39); протоколом огляду місця події від 31 травня 2016 року, згідно якого оглянуто чоловічі речі, що належали ОСОБА_9 . Виявлено нашарування речовини бурого кольору (а.к.п.40); висновком судово-медичної експертизи №55, відповідно до якого виявлена у ОСОБА_9 забійна рана голови має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно п.2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 і перебуває в опосередкованому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. Дане тілесне ушкодження не є смертельним, однак призвело до смерті ОСОБА_9 через те, що потерпілий не звернувся за наданням медичної допомоги (а.к.п110-113); протоколом проведення слідчого експерименту від 02 червня 2016 року, відповідно до якого показання зафіксовані на носії інформації флеш пам`ять за допомогою цифрової камери. Відповідно до цього експерименту обвинувачена розповіла про обставини вчинення вбивства з необережності ОСОБА_9 (а.к.п.133); висновком судово-психіатричного експерта №192/16 від 05.07.2016 року, відповідно до якого обвинувачена ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням не хворіє, в момент скоєння злочину в тимчасовому хворобливому стані не перебувала, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.к.п.119-121).
Всі ці докази в сукупності підтверджують те, що своїми діями, які виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд правильно кваліфікував дії за ч.1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, у тому числі й ті, на які захисник покликається в апеляційній скарзі. Нових обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 для застосування ст.75 КК України суду в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не є явно несправедливим внаслідок суворості, є необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України не заслуговують на увагу.

У відповідності до ст.65 КК України при призначенні покарання, суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу засудженого, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання за скоєне, суд врахував, що вчинений нею злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, обвинувачена негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога не перебуває.
При цьому, суд при ухваленні вироку врахував обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме : вчинення злочину вперше; щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; вчинення злочину з необережною формою вини. Крім того, суд врахував і поведінку потерпілого, а також і те, що ОСОБА_6 надала потерпілому першу медичну допомогу, промила рану та перев`язала рушником.

Тобто суд в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та належно вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання, з врахуванням всіх цих обставин в сукупності, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді одного року обмеження волі, яке за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Думка прокурора про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання у виді 3 років обмеження волі, задоволенню не підлягає, остільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиросердно розкаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, вчинила злочин з необережною формою вини.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 2 вересня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , яким її визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і призначено покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 1 (одного) року обмеження волі - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

С у д д і :
___________ ___________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3