АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1440/16 Справа № 192/1961/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режим відеоконференції в м. Дніпрі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року

відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання умовно-достроково.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В квітні 2016 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що він за весь період відбування покарання має три стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких поміщення до дисциплінарного ізолятора 02 квітня 2015 року, характеризується посередньо, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організаціях, в реалізації програми диференційованого виховного впливу, тому вважає, що він на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, в якій прийняте рішення про його умовно-дострокове звільнення. Вважає, що вказана ухвала постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не прийняв до уваги, що за три роки відбуття покарання він має три стягнення, при цьому два з них є фактично незначними попередженнями, крім цього він має два заохочення, відбув 2/3 частини покарання, був працевлаштований в Солонянській колонії з квітня 2014 року по теперішній час у лакофарбному цеху, до праці ставиться задовільно, виконує план в повному обсязі та свої обов`язки робітника. Тому вважає, що все вищевказане свідчить про його сумлінне ставлення до праці та зміну його поведінки і те, що він став на шлях виправлення і цілком виправився.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжких злочинів, раніше був судимий, має два заохочення і три стягнення. Згідно з характеристикою, за час відбування покарання характеризується посередньо, має два заохочення та два стягнення за порушення режиму утримання, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (а.с.8).

Відповідно до витягу з протоколу № 94 від 22.04.2016 року, ОСОБА_7 було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення (а.с.13).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 свого виправлення не довів, оскільки наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення і обґрунтовано відмовив йому у задоволенні заяви про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: