Справа № 515/352/16-к
Провадження № 1-кп/515/592/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

10 червня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в ЄДРР за №0000021 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 21.09.2011 року Татарбунарським районним судом за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

19.08.2015 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком 3 роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016 року, приблизно о 01 годині, ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Мінськ» № рами: НОМЕР_1 , 1990 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який знаходився біля входу до кафе-бару «Уют» по вул.Перемоги в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, та який належав потерпілому ОСОБА_4 , на якому, викотивши за ріг зазначеного кафе-бару та, завівши двигун, направився в бік вул.Чапаєва с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, тим самим розпорядившись вказаним мотоциклом на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що не скоював даного злочину, так як у вказаний день та час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відпочивав у себе вдома, а наступного дня вранці від своєї матері дізнався, що його молодший брат ОСОБА_7 викрав від бару вищевказаний мотоцикл.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 , не зважаючи на її невизнання, повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що він разом з друзями відпочивав в кафе-барі «Уют» в с.Приморське Татарбунарського району, до якого приїхав на власному мотоциклі марки «Мінськ», який придбав за власні кошти в сумі 1500 грн. Декілька разів він виходив з вищевказаного приміщення подивитися чи є мотоцикл. На пів першу потерпілий також виходив на вулицю, тоді він побачив біля бару ОСОБА_5 разом з його молодшим братом, по зовнішньому вигляду ОСОБА_5 він зробив висновок, що той перебував в стані алкогольного сп`яніння та, знаходячись на вулиці, вживав пиво. Хвилин через п`ять ОСОБА_4 знову вийшов на подвір`я та помітив, що мотоцикла та ОСОБА_5 з його молодшим братом вже не було. Після чого ОСОБА_4 разом зі своїми знайомими пішли шукати мотоцикл, ходили до обвинуваченого додому, але його вдома не знайшли, потім він звернувся в поліцію, та вранці працівники поліції виявили його мотоцикл в сараї у сусіда ОСОБА_5 . Незабаром йому було повернуто викрадений у нього мотоцикл під розписку та повідомлено про особу, яка скоїла вказаний злочин. На теперішній час потерпілий будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що в січні 2016 року вранці прокинувся, вийшов до свого сараю, де побачив незнайомий йому мотоцикл марки «Мінськ» та відразу повідомив про це працівників поліції, які, прибувши, оглянули мотоцикл та передали його потерпілому, що впізнав свій транспортний засіб. Після цього, зі згоди свідка, працівниками поліції було оглянуто його будинок, в якому в цей час перебував обвинувачений, який, побачивши поліцію, нічого не пояснюючи, та відімкнувши закриті зсередини приміщення вхідні парадні двері, вибіг в двір і почав втікати від поліцейських.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 13.01.2016 року він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щедрували. Близько 20 години вони зайшли до кафе-бару «Уют», де до них підійшов ОСОБА_12 . Потім всі вони вийшли на вулицю, та побачили, що там сперечалися якісь хлопці. На вулиці вони пробули хвилин 20 і за цей час ОСОБА_12 тричі відправляв свого молодшого брата додому, щоб той приніс йому сокиру, спочатку брат приносив інші предмети, але наостанку все-таки приніс сокиру, яку ОСОБА_13 , взявши, переліз з нею через огорожу та обійшов бар, нікому не пояснивши навіщо йому була потрібна сокира. Потім ОСОБА_13 взяв біля бару мотоцикл потерпілого, покотив його у провулок між баром та сільською радою, там намагався його завести, але не зміг, тому він закотив його до двору свого сусіда ОСОБА_14 . Вони втрьох намагалися вговорити ОСОБА_13 повернути мотоцикл, але він їх не послухав. В цей час вони почули від бару крики, зрозуміли, що шукають цей мотоцикл, злякавшись, що їх можуть звинуватити в крадіжці мотоцикла, свідок разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_10 через огород почали тікати по своїх домівках, тому він не бачив де наостанку залишив мотоцикл ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що вони дійсно разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 щедрували та потім разом пішли до бару, біля якого на вулиці побачили два мотоцикли. В приміщенні бару вони зустріли ОСОБА_18 , пробули там приблизно 40 хвилин, а потім всі троє відвели ОСОБА_18 додому, так як він був у нетверезому стані. Потім вони знову повернулися до бару, вирішили покататися на одному із мотоциклів, тому він разом із ОСОБА_10 викрали даний мотоцикл.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 пояснили, що вони є педагогами Приморської школи та в їх присутності в різний час проводилися допити неповнолітніх свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які добровільно, без будь-якого примусу розповідали та показували на місці як в їх присутності ОСОБА_12 скоїв крадіжку мотоцикла біля бару в центрі села.

В підтвердження вини обвинуваченого в скоєнні вищезазначеного злочину, стороною обвинувачення надано також письмові докази, досліджені в судовому засіданні, а саме:

- витяг з кримінального провадження №0000021 від 14.01.2016 року, із якого вбачається, що 14.01.2016 року, приблизно о 01 год. 00 хв., невідома особа, таємно, шляхом вільного доступу, перебуваючи на вулиці біля бару «Уют» по вул.Перемоги в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, незаконно заволоділа мотоциклом марки «Мінськ», який належить ОСОБА_4 /а.с.88/;

- заява (повідомлення) потерпілого ОСОБА_4 від 14.01.2016 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за викрадення належного йому мотоциклу «Мінськ» /а.с.89/;

- протокол огляду місця події з фототаблицями до нього від 14.01.2016 року, де об`єктом огляду є територія подвір`я кафе-бару «Уют», що розташоване по АДРЕСА_1 /а.с.90-94 /;

- заява ОСОБА_8 від 14.01.2016 року /а.с.95/ відповідно до якої, останній, в присутності понятих, добровільно видав мотоцикл червоного кольору марки «Мінськ», який знайшов вранці у господарському приміщенні свого домоволодіння;

- протокол огляду предмета з фототаблицями до нього, а саме мотоцикла марки «Мінськ» д/н НОМЕР_2 від 14.01.2016 року /а.с.96-100/, який в ході проведення огляду впізнав потерпілий ОСОБА_4 , як належний йому;

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.01.2016 року /а.с.101/;

- розписка потерпілого ОСОБА_4 про отримання речового доказу, а саме належного йому мотоциклу «Мінськ», на зберігання /а.с.103/;

- рапортом ст.О/У Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області від 14.01.2016 року про те, що під час проведення слідчих (розшукових) заходів по встановленню особи, яка викрала мотоцикл у потерпілого ОСОБА_4 була отримана інформація, що дану крадіжку скоїв ОСОБА_5 /а.с.104/;

- висновок №280 судової криміналістичної експертизи з фототаблицями до нього від 18.02.2016 року /а.с.106-109/, по дослідженню мотоцикла «Мінськ», з якого слідує, що наданий на дослідження мотоцикл є транспортним засобом категорії L3-2-х колісний ТЗ з робочим об`ємом двигуна понад 50 см3 або з максимальною швидкістю (при будь-якому двигуні) понад 50 км/год, даний мотоцикл має марку «Мінськ», модель 3.11211, робочий об`єм двигуна становить 125 см3;

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього за участю свідка ОСОБА_16 від 04.03.2016 року, згідно якого свідок детально розповів та показав на місці як в його присутності в ніч з 13.01 на 14.01.2016 року біля бару «Уют» в с.Приморське ОСОБА_12 викрав мотоцикл, що належав одному із мешканців с.Лиман, покотив його до провулку, далі, завівши двигун, поїхав на ньому в бік свого дому, де потім закотив його у двір будинку свого сусіда ОСОБА_24 /а.с.111-119/;

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицями до нього за участю свідка ОСОБА_9 від 04.03.2016 року, з якого вбачається, що пояснення даного свідка повністю співпадають з відомостями, викладеними свідком ОСОБА_16 при проведенні за його участі слідчого експерименту/а.с.119-128/;

Надані стороною обвинувачення інші докази є належними, допустимими та такими, що мають значення для кримінального провадження, проте суд вважає, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину. До таких доказів суд відносить:заяву потерпілого ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.89), пакет експертної служби (а.с.102), рапорт ст.О/У Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області від 14.01.2016 року (а.с.104).

Суд вважає, що вищезазначеними письмовими доказами, дослідженими судом, а саме протоколом огляду предмету, постановою про визнання речових доказів, висновком експерта за результатами судової криміналістичної експертизи по дослідженню мотоциклу «Мінськ», виданого добровільно свідком ОСОБА_8 з підсобного приміщення свого будинку, протоколами проведення слідчих експериментів, а також показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтверджується факт незаконного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_5 транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «Мінськ» від бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, належного потерпілому ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 щодо недоведеності вини його підзахисного у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та базування обвинувачення лише на показаннях свідка ОСОБА_9 , оскільки вони повністю спростовуються добутими в судовому засіданні доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_5 в скоєнні даного кримінального правопорушення, які є належними та допустимими, порушень, які б свідчили, що дані докази отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, згідно приписам статті 87 КПК України, судом під час судового провадження не виявлено.

При цьому, доводи захисника щодо невстановлення досудовим слідством первинного власника мотоциклу, відсутності документів на цей транспортний засіб та документів, які б підтверджували законність його придбання потерпілим ОСОБА_4 , не спростовують факту незаконного заволодіння транспортним засобом, що визнаний речовим доказом у справі, обвинуваченим ОСОБА_5 . Крім того, відповідно до примітки статті 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Разом з тим, суд зауважує, що захисник, який в порядку ст.47 КПК України, зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, та з`ясування обставин, які спростовують підозру та обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого, не був позбавлений можливості надати свої докази на спростування доводів, наданих стороною обвинувачення, однак цим правом не скористався.

Суд також не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про його невинуватість та його пояснення стосовно того, що дане кримінальне правопорушення скоєне його молодшим братом та свідком ОСОБА_16 , а також доводи обвинуваченого, що свідок ОСОБА_9 дав неправдиві свідчення, оговорюючи його в зв`язку з наявними між ними неприязними відносинами, оскільки дані факти нічим не підтверджені і спростовуються іншими доказами, добутими під час судового провадження.

Посилання ОСОБА_5 на застосування відносно нього фізичного та морального тиску з боку співробітників органу досудового розслідування суд вважає необґрунтованими та непідтвердженими жодним належним та допустимим доказом. Слід також зауважити, що в ході перевірки, призначеної судом за заявою ОСОБА_5 , не підтвердилися обставини, повідомлені обвинуваченим про застосування відносно нього такого тиску, що вбачається зі змісту наданих до суду матеріалів прокурорської перевірки ( а.с.164-177).

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», згідно з яким доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Застосування зазначеного критерію при оцінці доказів узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, висловленій у п.78 рішення ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно небезпечне діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , це діяння містить склад злочину, який підлягає кваліфікації за ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, обвинувачений винний у скоєнні цього злочину, і тому підлягає покаранню за його вчинення.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, дані про його особу та всі обставини справи.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання судом враховується, як пом`якшуюча обставина відсутність претензій потерпілого про відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується за місцем проживання незадовільно (а.с.149), на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.146), бере до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворої міри покарання обвинуваченому, а також те, що кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченим у період іспитового строку та доходить висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.289 КК України. Підстав для застосування ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає, оскільки згідно п.6 роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року "Про внесення змін та доповнень в постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у випадку скоєння особою в період іспитового сроку нового злочину, суди повинні розцінювати це як порушення умов примінення ст.75 КК про звільнення від відбуття покарання з випробуванням і призначати покарання по сукупності вироків на підставі ст.71 КК. В таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається..

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 19.08.2015 року засуджений Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України з випробуванням терміном 3 роки, даний злочин вчинив в період іспитового строку, відповідно до ст.71 КК України суд вважає необхідним до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання за попереднім вироком від 19.08.2015 року у вигляді 1 року позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що розмір процесуальних витрат, пов`язаних із залученням судових експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, складає 1843 грн.20 коп. Вказані витрати, згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 124,369,370,371,373,374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 19.08.2015 року у вигляді 1 року позбавлення волі і остаточно ОСОБА_5 до відбування призначити 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з 14 січня 2016 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речовий доказ мотоцикл марки «Мінськ» червоного кольору, переданий потерпілому ОСОБА_4 під розписку, вважати повернутим за належністю (а.с.103).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 20коп.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області, а засудженим ОСОБА_5 в цей же строк з дня отримання копії даного вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Сивоконь