Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
16 березня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000047 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Клевань Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зі слів обвинуваченого працюючого вантажником ТОВ «Зоря», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 06 квітня 2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 , будучи засудженим 06 квітня 2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, отримавши направлення до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області для відбування громадських робіт, умисно не виконав умови відбування покарання у виді 204 годин громадських робіт.

Дії ОСОБА_6 , які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт як особою, засудженою до цього покарання, слід кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року. Остаточне покарання ОСОБА_6 призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року, з урахуванням правил статті 72 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік 15 днів.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на підставі ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично, відповідно до ч.3 ст.13 КВК України, з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави. Вказує, що призначення судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків не відповідає вимогам ст.71 КК України. Просить скасувати вирок Рівненського районного суду Рівненської області в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_6 призначити шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року у виді обмеження волі на строк 1 рік 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, яке виразилося в ухиленні від відбування громадських робіт ОСОБА_6 як особою, засудженою до цього покарання, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, і сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Поряд з цим, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог статей 50, 65 КК України, а також Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, згідно якої передбачено, що із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, наявності судимостей, та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання лише особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, і призначив обвинуваченому покарання із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України за відсутності для цього відповідних законних підстав, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, на що є посилання у вироку, і дані обставини були підставами для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України. Разом з тим, на думку колегії суддів, для звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України даних обставин є недостатньо.

Згідно ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на точні положення закону ст.75 КК України, які застосовуються лише у тому разі, коли для цього є умови і відповідні законні підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого давали підстави для висновку, що вони істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а також про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, суд у вироку не навів, а тому звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є на думку колегії суддів неправильним та необґрунтованим і не відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання із звільненням від його відбування безпідставно не враховано характеристику з місця проживання ОСОБА_6 (а.к.п.46), згідно якої ОСОБА_6 характеризується з негативної сторони, як такий, що схильний до скоєння крадіжок, та щодо якого до виконкому селищної ради неодноразово надходили скарги на його негативну поведінку.

Як вбачається з вироку суду, вищевказані вимоги законодавства судом першої інстанції в повній мірі дотримані не були, у зв`язку з чим суд призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Крім того, суд залишив поза увагою, що ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності (а.к.п.52) і його було засуджено вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року за ч.2 ст.125 КК України до реальної міри покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, яке останній ще не відбув, а саме, ним ще не відбуто 204 години громадських робіт. Звільнення обвинуваченого від відбування остаточного покарання, визначеного за сукупністю вироків, призвело до втручання у вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року, який набрав законної сили та яким ОСОБА_6 призначено захід примусу, що належить відбувати реально.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування уже призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року реального покарання у виді громадських робіт на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки суперечить особі обвинуваченого та конкретним обставинам справи, а також меті покарання, передбаченої ст.50 КК України.

За вимогами п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом п.2, п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, а також неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене та визначену у ст.50 КК України мету покарання, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції та ухваленням нового вироку з призначенням обвинуваченому реального покарання без застосування ст.75 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його негативну характеристику (а.к.п.46), обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Колегія суддів вважає, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде призначення покарання у виді обмеження волі реально.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України призначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року, з урахуванням правил статті 72 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 15 (п`ятнадцять) днів.

Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та зобов`язати його у відповідності до ст.194 КПК України на протязі 10-ти днів з`явитися до кримінально-виконавчої інспекції по Рівненському району Рівненської області з метою виконання вироку.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ____________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3