Справа № 743/603/16-к провадження № 11-кп/795/1187/2016 Категорія - ч.2 ст.186 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження № 0000212 від 10 квітня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Ріпки Чернігівської області, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, в силу статті 89 КК України, раніше не судимого,

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок суду скасувати, та винести рішення яким визнати його невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі також просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 , не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого у вчинені злочину та кваліфікацію його дій, порушив питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_6 призначити покарання за частиною 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, з дня його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без зміни у виді домашнього арешту.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 послався на непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину, вказавши, що кримінальне провадження відносно нього було сфабриковано.

Захисник ОСОБА_7 , в обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначив, що прокурором не надано достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 за частиною 2 статті 186 КК України, оскільки обвинувачення побудоване лише на припущеннях.

Потерпілий, в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги, вказав на несправедливість вироку місцевого суд, оскільки не пам`ятає хто його бив та забирав гроші.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор послався на невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Також вказав на порушення вимог статті 73 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2016 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на автодорозі між селом Великі Осняки та селом Велика Вісь Ріпкинського району Чернігівської області, відкрито викрав у ОСОБА_8 грошові кошти, чим спричинив потерпілому майнову шкоду, в розмірі 707 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги, заперечуючи проти задоволення скарги прокурора, думку потерпілого, який просив призначити покарання обвинуваченому без позбавлення волі, прокурора, котра просила ухвалити новий вирок, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого, захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно переглянутого в судовому засіданні місцевого суду відеозапису слідчого експерименту від 11 квітня 2016 року, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_6 , останній, в присутності понятих, розповів як він, 09 квітня 2016 року, знаходячись в селі В.Осняки Ріпкинського району, разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинили грабіж відносно потерпілого ОСОБА_8 , заволодівши грошима останнього (а.к.п.34-36).

Під час розгляду справи в місцевому суді потерпілий ОСОБА_8 показав, що вранці 09 квітня 2016 року в місті Чернігові отримав державну соціальну допомогу по догляду за дружиною, в розмірі близько 1000 гривень, купюрами номіналом по 100 та 200 гривень, частину з яких витратив. В середині дня потерпілий, доїхавши маршрутним автобусом до села В.Осняки Ріпкинського району, в пішому порядку направився до села В.Вісь. На одній з вулиць селі В.Осняки потерпілий зустрів групу незнайомих хлопців, у яких поцікавився можливістю придбання спиртного, на що отримав позитивну відповідь та виділив на придбання алкоголю 25 гривень. Вказані особи, серед яких був і ОСОБА_6 , бачили, що ОСОБА_8 діставав гроші з внутрішньої кишені куртки. Після цього, двоє незнайомців повернулись за 10-15 хвилин, принісши пляшку самогону ємністю 0,5 л. Вказане спиртне потерпілий, у рівних частинах, випив з цими хлопцями, яких було четверо, після чого залишив їм ще 20 гривень на придбання алкоголю, а сам направився до місця проживання. Наміру розпивати другу пляшку алкоголю, на придбання якої він залишив гроші. Того дня ОСОБА_8 був без окулярів та, у зв`язку з вадами зору, чітко не міг розгледіти обличчя всіх осіб, з якими він розпивав спиртне. Вийшовши на межі населеного пункту на автодорогу сполученням села В.Осняки села В.Вісь, ОСОБА_8 пройшов узбіччям автодороги близько 500 м., після чого відчув удар в область голови та втратив свідомість. Прийшовши до свідомості приблизно за 40 хвилин, потерпілий виявив зникнення всіх грошових коштів, які у нього залишалися, а також придбаного ліхтарика, вартість якого становила 30 гривень та паспорта громадянина України на своє ім`я. Безпосередньо перед отриманням удару, ОСОБА_8 не бачив попереду та позаду себе пішоходів і транспортних засобів, не чув чужих кроків.

За тиждень по початку розгляду справи судом обвинувачений сплатив йому 300 грн., пояснивши при цьому, що особисто він не бив його. Тоді ж ОСОБА_6 сказав, що удар наніс ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що він проживає в селі В.Осняки і 09 квітня 2016 року, допомагав обробляти город сусіду, який проживає по АДРЕСА_2 . Вдень, закінчивши роботу, ОСОБА_12 вийшов на вулицю, де побачив на лавці місцевого жителя на ім`я ОСОБА_13 , а також незнайомих йому на той час ОСОБА_6 і хлопця на ім`я ОСОБА_14 , які розпивали спиртне. Підійшовши до вказаних осіб, ОСОБА_12 випив з ними чарку горілки та пішов додому. Згодом, вийшовши із власного двору, свідок побачив на лавці тих же самих осіб, до яких приєднався раніше незнайомий свідкові чоловік літнього віку, з бородою, котрий повідомив, що він повертається з міста Чернігова до села В.Вісь. В свою чергу ОСОБА_12 , випив із вказаними особами ще одну чарку горілки та пішов додому. Через деякий час ОСОБА_12 почув крики на вулиці і побачив потерпілого, від якого дізнався, що останнього пограбували.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_15 показала, що вона проживає разом з сином - ОСОБА_16 по АДРЕСА_3 . До того дня, коли було здійснено пограбування ОСОБА_8 , не знала обвинуваченого. Вона була залучена працівниками поліції в якості понятого під час розслідування кримінального провадження, підтвердила обставини, зафіксовані в ході процесуальних дій, проведених за її участі. Того дня, коли стався злочин, вона бачила неподалік від двору ОСОБА_17 , на лавці під парканом, місцевий житель - ОСОБА_18 , разом з ОСОБА_6 та хлопцем на ім`я ОСОБА_14 , розпивали алкогольні напої. До цієї компанії на нетривалий час приєднувався її син ОСОБА_19 , який потім пішов займатися господарськими справами. В якийсь проміжок часу до цієї компанії приєднався потерпілий ОСОБА_8 , який давав хлопцям гроші на придбання спиртного. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся до місця події, повідомивши, що після того, як він направився додому в село В.Вісь, один з хлопців, наздогнавши його, вдарив по голові та заволодів грошима.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 186 КК України, а тому доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про непричетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину, є безпідставними.

Разом з тим, місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 покарання за частиною 2 статті 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років десять днів, не дотримався вимог статті 73 КК України, згідно якої строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

За таких підстав, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні.

Відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом статті 75 КК України, звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційні злочини, можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, суд першої інстанції помилково врахував, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до статті 89 КК України, ОСОБА_6 вважається таким, що не має судимостей.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_8 просив суворо не карати ОСОБА_6 та не призначати йому покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, які суд визнає винятковими, беручи до уваги молодий вік обвинуваченого ОСОБА_6 , часткове відшкодування потерпілому завданої ним шкоди, а також доводи потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливо без відбування обвинуваченим покарання, що в свою чергу свідчить про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, задовольнити в повному обсязі.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обовязки періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4