АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000401 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , судимого 04.06.2014 р. вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст.164 ч.2 КК України до покарання у виді 2 роки обмеження волі, обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян України, що становить 1700 гривень.
На підставі ст.71 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.06.2014 р. і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2-х років обмеження волі та штраф у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., в дохід держави.
Вирішено долю речових доказів.
Заступник прокурора Чернівецької області ОСОБА_8 на цей вирок подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ст.185 ч.1 КК України у виді 3 місяці арешту. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 роки 3 місяці обмеження волі.
При цьому апелянт посилався на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку апелянта, судом не взято до уваги те, що засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, вчинив злочин в період непогашеної та не знятої в установленому законом порядку судимості і судом не враховано обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину. Також апелянт зазначав, що призначення ОСОБА_6 покарання за ст.185 ч.1 КК України у виді штрафу є неправомірним та недоречним, оскільки за попереднім вироком останній був засуджений за несплату аліментів. Вказував, що призначена засудженому міра покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливою через м`якість. Вважає, що обвинуваченому необхідно призначити більш суворе покарання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вимоги прокурора безпідставні і в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2015 року, в нічну пору доби, ОСОБА_6 на вантажному автомобілі ГАЗ 53 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , прибув до смуги захисних лісових насаджень кв. 107 вид. 39 на перегоні «Неполоківці-Лужани» в с.Дубівці Кіцманського району та протиправно здійснив завантаження 5 куб.м. поваленої та порізаної деревини різних порід, загальною вартістю 1176,05 грн., чим заподіяв ВП «Львівська дистанція лісових насаджень» матеріальну шкоду на вказану суму.
Дослідження доказів в судовому засіданні здійснювалось на підставі ст.349 ч.3 КПК України.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винність обвинуваченого, обсяг обвинувачення, кваліфікація дій винного, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду, які ніким не оспорено.
Що стосується твердження прокурора про необґрунтованість призначення судом покарання ОСОБА_6 за ст.185 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян України, що становить 1700 гривень, колегія суддів вважає його безпідставним.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.
Крім того, згідно вироку Кіцманського районного суду від 04.06.2014 року, ОСОБА_6 , маючи реальну можливість сплачувати встановлені судом кошти на утримання сина ОСОБА_10 , 2005 року народження, умисно та злісно не сплачував аліменти. І це він робив тому, що не вважає себе батьком дитини (т.1а.с.73).
З оскаржуваного вироку вбачається також, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину і суд визнав це обставиною, що пом`якшує його покарання.
Зі змісту ст.185ч.1 КК України вбачається, що санкція за вчинення цього злочину передбачає також штраф в розмірі від 50-ти до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З виступу державного обвинувача вбачається, що в судовому засіданні він просив суд призначити ОСОБА_6 за ст..185 ч.1 КК України покарання у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадя (т.2 а.с.50).
А тому твердження апелянта про те, що призначення ОСОБА_6 покарання за ст.185 ч.1 КК України у виді 100 неоподатковуваних доходів громадян, з урахуванням даних про особу винного, тяжкості вчиненого ним злочину та обставин вчинення злочину і відсутності заподіяння реальної шкоди, є неправомірним та недоречним, на думку колегії суддів, суперечить загальним засадам призначення покарання.
Вимоги апелянта про призначення, за таких обставин, ОСОБА_6 за ст. 185 ч.1 КК України покарання у виді арешту, а також запропонованого ним призначення покарання на підставі ст.71, 72 КК України буде суперечити вимогам ст.ст.65, 72 КК України, оскільки, відповідно до ч.1ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий, а не навпаки, як просив про те апелянт. Покарання ж у виді арешту є більш суворим видом в порівняні з обмеженням волі.
Підстав для зміни чи скасування вироку колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.404, 405, 407, 419 КУПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_8 відмовити, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.02.2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_11
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2
Копія вірна: суддя