Дата документу Справа № 332/4403/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 332/4403/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1438/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Початок строку покарання постановлено рахувати з дня його фактичного затримання - з 21 червня 2016 року.

Зараховано у строк відбуття покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в період з 21 червня 2016 року по 13 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він, 15 березня 2015 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом подолання огорожі проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , побачивши автомобіль «Ford Transit», який знаходився на території вказаного домоволодіння, шляхом надрізу шланга паливного баку, злили дизельне паливо в кількості 30 л., вартістю 18 грн. за 1 літр, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 540 гривень.

В подальшому ОСОБА_9 , разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом зламу вхідних дверей, проникли до горища вказаного домоволодіння, звідки таємно викрали каструлю з нержавіючої сталі, об`ємом 60 л., вартістю 350 гривень, яка належала ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на суму 350 гривень.

Крім того, 12 квітня 2015 року, приблизно о 23.00 годині ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом подолання огорожі, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_8 , за допомогою монтировки, шляхом віджиму важелів замка вхідних дверей, проник до приміщення господарського призначення, звідки таємно викрав титанові диски в кількості 4-х штук вартістю по 500 гривень кожний, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривень.

Крім того, 29 квітня 2015 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, проникнувши через незамкнену хвіртку на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_12 та побачивши автомобіль «ВАЗ-2107 СПГ», який знаходився на території вказаного домоволодіння, розбивши переднє бокове вікно автомобіля зі сторони водія, з якого таємно викрав автомагнітолу марки «JVSKDX-100», вартістю 400 гривень, флеш карту об`ємом 16 Гб, вартістю 150 гривень, акумулятор вартістю 1200 гривень, гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 1300 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3050 гривень.

Крім того, 22 серпня 2015 року, приблизно о 11 годині 40 хвилин, ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом відгинання вхідних дверей, проник до приміщення гаражу розташованого по АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав чотири автомобільних колеса, вартістю по 600 гривень кожне, загальною вартістю 2400 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Зазначає що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, в достатній мірі не врахував, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв встановленню істини у справі. Цивільні позови заявлені не були, що як вважає захисник, свідчить про те, що завдана злочинами шкода потерпілим відшкодована. Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Крім того в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвали суду від 21 червня 2016 року про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник вважає, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим захисник просить апеляційний суд скасувати як вказану ухвалу суду про застосування запобіжного заходу так і вирок суду, призначивши новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила прийняти рішення на розсуд судової колегії апеляційного суду, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, покарання, призначене обвинуваченому з урахуванням даних про його особу, суровим не вважала, а щодо доводів апеляційної скарги захисника про істотні порушення під час застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, вважала, що вини висновків суду про доведеність вини, виду та розміру покарання не спростовують, крім того звернула увагу, що судом першої інстанції вже було розглянуто скаргу захисника на вказане рішення суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою судді-доповідача від 31 серпня 2016 року у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2016 року про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено (т. 1 а.с. 248-249)

З огляду на наведене судова колегія не розглядає вимоги апеляційної скарги в частині скасування ухвали суду про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого під час судового провадження в суді першої інстанції, разом з тим судовою колегією перевірено доводи апеляційної скарги захисника з приводу порушення права обвинуваченого на захист та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції, які як вважає захисник, є підставою для скасування вироку суду із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі ОСОБА_9 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дотримання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження відображено в журналі судового засідання (т. 1 а.с. 78-84) та відповідає змісту аудіозапису судового засідання.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання.

Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував, що ОСОБА_9 вчинив ряд злочинів, які віднесені законом до категорії тяжких, врахував особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є раніше не судимою особою, але має стійку антисоціальну направленість, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, не працює та легальних джерел доходу не має, та прийшов до переконання що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства з реальним відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи наявність ряду обставин, що пом`якшують покарання та виявилися в тому що ОСОБА_9 щиро покаявся, активно сприяв встановленню істини по справі, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також думку потерпілих, яки просили обвинуваченого суворо не карати, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання в мінімальних межах санкції частини 3 статті 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що покарання, призначене ОСОБА_9 відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті і підстави для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відомості про добровільне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілим злочинами матеріальної шкоди матеріали провадження не містять і стороною захисту апеляційному суду не надані. Твердження апеляційної скарги захисника з приводу того, що відсутність цивільних позовів від потерпілих свідчить про відшкодування завданої їм шкоди судова колегія вважає недоведеним належними доказам припущенням.

Доводи захисника про те, що обвинувачений на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває на суворість призначеного покарання не вказують також.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині виду та розміру призначеного покарання за доводами апеляційної скарги.

Що стосується апеляційного доводу про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які як вважає захисник, полягають у порушенні вимог ст. 184 КПК України під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і як наслідок свідчать про порушення права обвинуваченого на захист в суді, то судова колегія з ними не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2015 року дію вказаного запобіжного заходу було продовжено до 22 січня 2016 року. Разом з тим у зв`язку з неодноразовими неявками обвинуваченого до суду та неможливістю виконання ухвал про його привід до судових засідань через його відсутність за місцем проживання, ухвалою суду від 22 грудня 2015 року, ОСОБА_9 було оголошено у розшук, а провадження зупинено до розшуку обвинуваченого (т. 1, а.с. 150).

Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження копії ухвали слідчого судді Заводського районного суду від 24 травня 2016 року, відносно ОСОБА_9 , який в іншому кримінальному провадженні - № 0000919 від 30 квітня 2015 року підозрювався у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 липня 2016 року включно (т. 1, а.с. 159-160).

В судовому засіданні 21 червня 2016 року, враховуючи неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, порушення ним вимог раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплинув та продовжений не був у зв`язку переховуванням обвинуваченого та оголошенням його у розшук, суд за клопотанням прокурора застосував до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу було розглянуто за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який як і обвинувачений, заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що ОСОБА_9 намірів переховуватися від суду не має.

Аудіозапис судового засідання свідчить проте, що ані обвинувачений, ані адвокат ОСОБА_7 не вимагали надати їм час для підготування до розгляду клопотання, відкласти розгляд клопотання, надати час для ознайомлення з матеріалами провадження не просили, висловили свої обґрунтовані позиції з приводу заявленого прокурором клопотання.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Разом з тим, на відміну від вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу слідчим суддею під час досудового розслідування, під час розгляду обвинувального акту в суді сторони провадження та суд мають обвинувальний акт із додатками, інші матеріали кримінального провадження (в даному разі, які характеризували особу ОСОБА_9 , в повній мірі доводили його неналежну процесуальну поведінку), з урахуванням яких суд в достатній мірі може врахувати та оцінити обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, виконати вимоги ст. 194 КПК України та прийняти обґрунтоване рішення щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не вказують на істотні порушення права обвинуваченого на захист в суді під час застосування щодо нього запобіжного заходу і підстави для скасування вироку з призначенням нового розгляду відсутні.

Не є підставою для зміни вироку суду в частині призначеного покарання у відповідності до ст.ст. 408, 409 КПК України необхідність зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України судова колегія вважає необхідним зарахувати цей строк з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки цей період підтверджений доказами, наявними в матеріалах провадження.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підстав зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 липня 2016 року по 8 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4