Справа № 466/4150/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/265/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року,-
з участю прокурора - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
його представника адвоката - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням на 2 роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця праці та проживання.
Речові докази повернуто потерпілому ОСОБА_7 .
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 23 758 грн. матеріальної та 25 000 грн. моральної шкоди - відмовлено.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, в ніч з 02.05.2015 на 03.05.2015р., перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом розбиття склопакету пластикового вікна вартістю 3 000 гривень проник у нежитлове приміщення, що по АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому - ОСОБА_7 переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, а відтак, його протиправні дії не будуть помічені, таємно викрав будівельні матеріали та електроінструменти на загальну суму 23 758 гривень, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись із даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 покликається на те, що таємне викрадення майна ОСОБА_7 він не вчиняв, а навпаки зберіг всі його інструменти та будівельні матеріали від крадіжки сторонніми особами, які на його думку, розбили вікна з метою вчинення такої.
Апелянт покликається на те, що з метою недопущення розкрадання майна ОСОБА_7 він переніс його у закрите приміщення, а оскільки знаходився на селі, про це він повідомив свою дружину та попросив її передати майно ОСОБА_7 .
ОСОБА_8 вважає дане кримінальне провадження сфальсифікованим, а про незаконні дії ОСОБА_7 та правоохоронних органів, на його переконання, свідчить заява мешканців будинку АДРЕСА_2 до прокурора Львівської області та заява до голови Шевченківської районної адміністрації.
Тому просить оскаржуваний вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження.
Адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, покликається на незаконність оскаржуваного вироку, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку із неправильним застосуванням норм Цивільного кодексу України.
На переконання адвоката, суд у порушення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» жодним чином не мотивував звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки єдина для цього наведена судом підстава відсутність судимості.
Поряд з тим, судом не враховано, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_8 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, не розкаявся у скоєному та не відшкодував потерпілому збитків, завданих кримінальним правопорушенням.
Окрім цього, апелянт вважає, що вирок є незаконним в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого, оскільки завдану ОСОБА_7 майнову шкоду обвинувачений не відшкодував у повному обсязі.
На його переконання, судом першої інстанції не застосовано норму ч.2 ст.23 ЦК України, жодним чином не взято до уваги стан душевних страждань, які були завдані ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням даного кримінального правопорушення.
З огляду на це, адвокат просить вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та засудити на чотири роки позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 6865 гривень, а також заподіяну моральну шкоду в сумі 25 000 гривень.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, потерпілого та його представника адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, та які вважають апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною, прокурора, який просить залишити вирок без змін, прослухавши звукозаписи судових засідань, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 слід задоволити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених злочинних дій, які вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції обгрунтував дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема:
-показаннями свідка ОСОБА_10 , згідно з якими вночі з 02.05.2015 року на 03.05.2015 року близько 23 год він бачив одну людину чоловічої статі на подвір`ї, на яке сторонні до будинку люди не могли потрапити, оскільки вхідні двері зачиняються на кодовий замок;
-показаннями потерпілого ОСОБА_7 про обставини таємного викрадення його майна із підвального приміщення;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , якому стало відомо про крадіжку майна з підвального приміщення потерпілого ОСОБА_7 зі слів самого потерпілого та працівників міліції, які проводили слідчі дії, та що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час користується підвальним приміщенням, звідки під час обшуку було вилучене викрадене майно ОСОБА_7 ;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що отримала від потерпілого ОСОБА_7 повідомлення на мобільний телефон про повернення йому інструментів. Про факт наявності будматеріалів та інструментів в підвалі її чоловіка ОСОБА_8 04.05.2015 року підтвердив останній, який попросив її повернути речі ОСОБА_7 ,в наступний день майно вона не повернула, оскільки той не мав змоги, а пізніше вона не мала часу. 07.05.2015р. при обшуку були виявлені речі потерпілого. Про те, що її чоловік ОСОБА_8 02.05.2015р. забрав речі ОСОБА_7 та помістив у підвал, яким вони користуються, він їй не повідомляв;
-даними протоколу огляду місця події від 04.05.2015 року з фототаблицями до нього (т.1 а.к.п.8-15);
-даними протоколу обшуку від 07.05.2015 року про виявлення та вилучення частини викрадених речей ОСОБА_7 у підвальних приміщеннях будинку АДРЕСА_2 , якими користується ОСОБА_8 (а.к.п.54-62);
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечив, що речі ОСОБА_7 , а саме будівельні матеріали та інструменти, знаходилися у його підвальному приміщенні під квартирою, що по АДРЕСА_1 , такі він забрав на зберігання від розкрадання посторонніми особами, оскільки вікно у нежитловому підвальному приміщенні ОСОБА_7 було розбите, а двері відчинені. Умислу на крадіжку вказаного майна у нього не було, відтак заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину. Про те, що забрав речі ОСОБА_7 не повідомив, оскільки закінчилися гроші на рахунку мобільного телефону. Все, що він забрав на зберігання з нежитлового приміщення потерпілого повернув останньому.
Потерпілий ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що між ним та обвинуваченим до цього конфліктів не виникало. Про крадіжку з підвального приміщення йому стало відомо 03.05.2015 року від сусідів по будинку на АДРЕСА_2 . Цього ж дня він оглянув приміщення, металеві двері якого та замок не були пошкоджені, однак виявив розбитий склопакет у металопластиковому вікні та відсутність у підвальному приміщенні, яке належить його батьку, майна - будівельних матеріалів, інструментів, власником яких є він. Оглянувши територію довкола будинку, побачив через вікно, що викрадені речі знаходяться у підвальному приміщенні обвинуваченого ОСОБА_8 , про що повідомив мешканців будинку. Коли зателефонував ОСОБА_8 з вимогою повернути речі, той йому в грубій формі відмовив.
Про те, що ОСОБА_8 взяв речі на зберігання останній йому не повідомляв, обвинувачений до нього не телефонував, хоча міг, оскільки раніше неодноразово дзвонив йому.
Окрім цього, на підтримання поданої апеляційної скарги потерпілий зазначив, що йому не в повному обсязі повернуто викрадені речі, так як під час обшуку підвального приміщення ОСОБА_13 правоохоронними органами не виявлено усіх речей, які були у нього викрадені.
З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що наведеними отриманими та дослідженими судом доказами підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відтак доводи його апеляційної скарги не можуть розцінюватися як обгрунтовані.
Твердження обвинуваченого про те, що він не мав наміру викрадати майно ОСОБА_7 та забрав його з метою збереження, не можуть заслуговувати на увагу колегії суддів, оскільки останнім на протязі кількох днів не вжито жодних заходів для повідомлення потерпілого про наявність обставин, які загрожують схоронності вказаних речей, про перенесення цього майна ОСОБА_7 в свою комірку в підвальному приміщенні ОСОБА_8 нікому, в тому числі самому потерпілому, не сказав й працівників міліції не повідомляв, і саме ці обстивини обєктивно свідчать про направленість його умислу на таємне викрадення цього майна з проникненням в приміщення.
При призначенні ОСОБА_8 покарання місцевий суд дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його наслідки, дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є інвалідом ІІІ групи, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, та зробив вірний висновок про можливість виправлення такого без ізоляції від суспільства.
Призначене ОСОБА_14 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових злочинів, відтак колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість, про що зазначає у скарзі адвокат ОСОБА_6 , не вбачається.
Поряд з тим, відповідно до п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року № 10, суди мають звернути увагу на необхідність точного й неухильного виконання вимог закону щодо відшкодування потерпілим матеріальних збитків, заподіяних злочинами проти власності.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його цивільного позову про стягнення матеріальної і моральної шкоди, суд першої інстанції не дотримався згаданих вимог закону та постанови Пленуму, зокрема цим судом не зясовано чи все викрадене майно повернуто потерпілому, а так само переконливо не спростовано доводи позовної заяви потерпілого про спричинену йому моральну шкоду злочинними діями обвинуваченого.
У зв`язку з наведеним, оскільки місцевим судом передчасно і недостатньо вмотивовано відмовлено у задоволенні цивільного позову, колегія суддів робить висновок про те, що вирок в цій частині необхідно скасувати, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 направити в районний суд для розгляду у порядку цивільного судочинства.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення, а вирок до зміни.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити, скасувати цей вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 та направити цей позов в той самий районний суд для вирішення в порядку цивільного судочинства, а в решті цей вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4