Справа № 373/1030/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1293/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 26.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Погребище Перше Погребищенського району Вінницької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймаючого посаду водія автомобільного відділення взводу технічного забезпечення роти забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним за ч.4 ст.407 КК України, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, та за ч.2 ст.413 КК України, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі п.1 ст.70 КК України, остаточне покарання засудженому визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 3 роки позбавленні волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 3 роки з покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, ОСОБА_6 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується в АДРЕСА_2 , у військовому звані «солдат», перебуваючи на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в період з 13.05.2016 по 25.05.2016, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки у вказаний період не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до вказаної військової частини, чим вчинив самовільне залишення військової частини-польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, 27.04.2016 року під час перевірки наявності інвентарного майна військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у солдата ОСОБА_6 було виявлено відсутність ввіреного йому для службового користування військового майна, а саме: одного бронежилету «Корсар МЗС 1-4» вартістю 2675 грн., одного спального мішка вартістю 200 грн., одного костюму для захисту від води вартістю 172,50 грн., одного казанка вартістю 1,50 грн., однієї фляги алюмінієвої з чохлом вартістю 1,50 грн., одного шолому кевларового вартістю 1375 грн., загальною вартістю 4425,50 грн.

На вищезазначений вирок, обвинуваченим ОСОБА_6 , було подано апеляційну скаргу, в якій він, вважає, вирок суду першої інстанції незаконним, оскільки призначене йому покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину.

На думку обвинуваченого, суд не врахував, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, після вчинення злочину визнав себе винним, щиро покаявся, повністю відшкодував завдані збитки.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судове засідання Апеляційного суду ніхто з учасників процесу не зявився хоча були повідомлені належним чином.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам Закону вирок суду першої інстанції відповідає.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікація його дій, обвинуваченим не оскаржується.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , керувався вимогами ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся в скоєному, шкоду заподіяну злочином відшкодував повністю.

Судом також враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини вчинення злочину, його особу, позитивну характеристику, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості скоєного злочину, та дійшов обґрунтованого висновку, що його виправлення і перевиховання можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнив від його відбування на підставі ст.75, 76 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2016 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

СУДДІ: