Провадження № 1-кс/344/4562/16
У Х В А Л А
15 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання Прокуратури Івано-Франківської області вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
в скарзі вказано, що скаржник звернулась до Івано-Франківського ВПГУНП в області із заявою, яку розглядає як повідомлення про вчинення злочину, за обставин повідомлення скаржником міського голови про порушення ПП «Гефест» санітарних та пожежних норм, розміщення кузні на відстані 8 м. від дому скаржниці, проведенні фарбувальних робіт. Прокуратура не розглянула заяву, а передала її до відділку поліції. Із вказаних підстав скаржник просила суд про визнання дій працівників прокуратури протиправними, винести окрему ухвалу, зобов`язати Прокуратуру Івано-Франківської області зареєструвати заяву скаржниці в ЄРДР та здійснити за нею досудове розслідування.

Орган, бездіяльність якого оскаржено не забезпечив явку в судове засідання свого представника.

Скаржник повідомлена судом про час і місце розгляду спору за її участі, однак не з`явилась в судове засідання.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже скаржник реалізувала своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у скаржника було достатньо часу для подання суду доказів, їх обґрунтування.

Так само законом встановлено строк розгляду даного виду скарг. З урахуванням соціальної значимості скарги для скаржниці, задля забезпечення реалізації принципу юридичної визначеності скарга підлягає розглядові по суті.

Судом встановлено наступні обставини.

12/10/2016 р. ІФВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомив скаржника про те, що його звернення розглянуто, дії працівників поліції відповідали нормативно-правовому регулюванню відносин.

07/11/2016 р. Прокуратура Івано-Франківської області повідомила скаржника про те, що її заяву щодо оскарження дії працівників ОПНЛ№3, Івано-Франківського ВП ГУНП в області та службових осіб ПП «Гефест» розглянуто, відповідь на звернення надано 17/10/2016 р. Законність дії прокурора щодо невнесення заяви в ЄРДР перебуває на розгляді слідчого судді. 17/10/2016 р. заяву скаржника скеровано за належністю до органів, до відання яких належить вирішення зазначених скаржником обставин.

01/11/2016 р. Івано-Франківський ВП ГУНП в області повідомив скаржника про те, що заяву скаржника зареєстровано в Журналі обліку заяв і повідомлень та направив копію висновку.

15/10/2016 р. Івано-Франківський ВП ГУНП в області склав висновок за зверненням скаржника, в якому вказано, що ОСОБА_4 надав пояснення про те, що скаржник протягом 10 років скаржиться на цех, що розташований поблизу її будинку. Перебуває на обліку в ОПНЛ №3з діагнозом паранояльний розлад особистості, паранояльний синдром. 20/09/2016 р. до Івано-Франківського ВП ГУНП надійшов лист від Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про те, що перевіркою встановлено відсутність незаконної господарської діяльності ПП «Гефест».

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В скарзі зазначено на не задоволення скаржника господарською діяльністю ПП «Гефест».

Таким чином в скарзі зазначено на обставини цивільно-правового спору сторін та не зазначено на обставини. Які б відповідали будь-якій з диспозицій статей особливої частини КК України.

Однак відповідно до змісту кримінально-процесуального закону скаржнику не гарантовано право на вирішення цивільно-правових спорів в порядку, передбаченому для розслідування злочинів.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97). Таким чином, скаржнику не гарантовано право на порушення кримінального переслідування проти конкретних осіб за визначеним ним обвинуваченням, крім випадків, визначених законом.

Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

В свою чергу відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже до компетенції цього суду не належить встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує скаржник.

Даному суд кримінально-процесуальним законом надано компетенції перевірити чи діяв орган досудового слідства в межах наданих йому повноважень.

Так органом досудового слідства повідомлено скаржнику про вчинені ним дії за заявою скаржника та, про зазначення скаржником на обставини цивільно-правового спору і, про відсутність компетенції на їх розгляд.

Відповідно до п. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію.

Отже в КПК України не гарантовано право скаржника на визнання дій прокуратури протиправними.

Так само в КПК України не передбачено окремої ухвали як форми реагування. Особи, які вважають за необхідне звернутися до органів державної влади здійснюють зазначені дії з власної ініціативи.

Таким чином скарга позбавлена правових підстав, полягає у спонуканні органу досудового розслідування зареєструвати в ЄРДР повідомлення про цивільно-правовий спір та розслідувати його.

Так само у ст. 343 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цій ухвалі, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст.ст. 307, 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1