АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1914/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
14 липня 2016 р. м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 , перевіривши матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_3 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 р., -

В С Т А Н О В И В:
Подані обвинуваченим та його захисником адвокатом ОСОБА_3 апеляційні скарги на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 р., яким ОСОБА_4 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не відповідають вимогам ст.396 КПК України виходячи з наступного.

Так,згідно п.4 ч.2 ст.396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.

Однак, зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 незрозуміло, в чому саме полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку суду, оскільки текст апеляційної скарги не містить вказівку, які саме порушення вимог кримінального процесуального кодексу України допущені судом першої інстанції, тобто, посилання апелянта є неконкретним і незрозумілим.

Захисник - адвокат Ромась у мотивувальній частині своєї апеляційної скарги вказує на неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність та зазначає, що дії її підзахисного слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України та ч.1 ст.125 КК України, а також апелянт не погоджується з призначеним Белінському покаранням.
Отже, зазначаючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник не вказує, у чому саме воно мало місце, у контексті вимог ст.413 КПК України, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, у резолютивній частині апеляційної скарги захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 та ч.1 ст.125 КК України, а у разі незадоволення прохання про зміну правової кваліфікації - пом`якшити її підзахисному покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Однак, Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено альтернативних рішень, які може прийняти апеляційний суд за результатом розгляду апеляційних скарг.

Тому прохання адвоката є неконкретним і неоднозначним, сформульованим всупереч вимогам ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката Ромась необхідно залишити без руху, надавши можливість апелянтам усунути вказані недоліки.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_3 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 р.- залишити без руху.

Копію ухвали невідкладно надіслати апелянтам, та встановити п`ятиденний строк для усунення вказаних недоліків, починаючи з дня отримання копії зазначеного рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду
Харківської області ОСОБА_2