АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №641/2292/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1277/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженої

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Старобільськ Луганської області, громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1. 13.01.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.ч.4,5 ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі,-

залишено без задоволення.

В обґрунтування зазначеної ухвали суд першої інстанції послався на те, що враховуючи особу засудженої ОСОБА_9 , яка, будучи засудженою за вчинення особливо тяжкого злочину, в місцях позбавлення волі перебуває з 13.01.2014 року, надані щодо неї характеристики щодо її задовільної поведінки за весь час відбування покарання, в тому числі, наявність в неї 2 заохочень та 2 стягнень, зважаючи на її відношення до вчиненого злочину, яке змінилось лише з прибуттям до Качанівської виправної колонії №54 в лютому 2016 року, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про те, що в засудженої протягом всього часу як попереднього ув`язнення так і часу відбування покарання, аж до теперішнього моменту, було відсутнє прагнення своєю діяльністю спокутувати провину за вчинений злочин, а також, враховуючи, що працевлаштування засудженої відбулось лише на початку березня 2016 року, а тому суд першої інстанції зробив висновок, що на цей час не вбачається підстав для застосування ст.81 КПК України. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції також дійшов висновку, що всі вказані обставини в їх сукупності не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженої, стійке становлення її на шляхи виправлення, усунення з її психіки порочних нахилів, що сприяли вчиненню злочину, та одночасне прищеплення їй таких поглядів і звичок в дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, задовольнити його клопотання та на підставі ст.81 КК України звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 3 роки, 9 місяців.

Так, в апеляційній скарзі захисник послався на те, що суд першої інстанції неправильно врахував той факт, що у 2011 та 2012 році ОСОБА_9 мала стягнення, оскільки зазначені стягнення є погашеними.

Також захисник зазначив, що ОСОБА_9 у період тримання в Харківській установі виконання покарань характеризувалася посередньо, однак за період відбування покарання у Качанівській виправній колонії №54 характеризується з позитивного боку, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, в скоєному злочині розкаюється, у 2016 році має 2 заохочення, прагне сумлінною поведінкою та ставленням до праці спокутувати свою провину. У зв`язку із зазначеним, на думку захисника, ОСОБА_9 довела своє виправлення, а тому її можливо звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши суддю доповідача, засуджену ОСОБА_9 та її захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений добросовісною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менш 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як встановив суд ОСОБА_9 засуджена 13.01.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч.ч.4,5 ст.27, п.12 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.09.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова залишений без змін.

Згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 року на підставі Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №836-VIII, ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.04.2010 року по 10.09.2015 року в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (5 років 4 місяці 18 днів).

Початок строку 13.01.2014 року, кінець строку 05.12.2019 року. Станом на 29.03.2016 року відбута частина строку складає 11 років 03 місяця 24 днів, невідбута частина строку 03 роки 08 місяців 06 днів.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, як вказав суд першої інстанції ОСОБА_9 засуджена за особливо тяжкий злочин, з 13.01.2014 року по 22.02.2016 року перебувала в Харківські установі виконання покарань №27, де характеризувалася посередньо, з 22.02.2016 року відбуває призначене покарання в Качанівській виправній колонії №54, де характеризується задовільно, за весь період відбування покарання має два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, та має 2 заохочення, на даний час працевлаштована днювальною дільниці карантину діагностики та розподілу.

Суд першої інстанції даючи оцінку засудженій ОСОБА_9 врахував її відношення до вчиненого злочину, яке як зазначив суд змінилося лише з прибуттям до виправної колонії в лютому 2016 року, що свідчить, як зазначив суд, про те, що в засудженої протягом всього часу, як попереднього ув`язнення так і часу відбування покарання, аж до теперішнього моменту було відсутнє прагнення своєю діяльністю спокутувати провину за вчинення злочину, а також враховуючи, що працевлаштування засудженої відбулося лише на початку березня 2016 року, а тому зробити об`єктивний висновок щодо її ставлення до праці на цей час не вбачається за можливе, а тому суд дійшов висновку, що всі вказані обставини не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженої на стійке становлення її на шлях виправлення.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що посилання захисника на те, що ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, є необґрунтованими, оскільки при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, необхідно враховувати поведінку засудженого за весь період часу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що більшу частину призначеного покарання засуджена ОСОБА_9 відбувала в умовах Харківської установи виконання покарань №27, а саме з 13.01.2014 року по 22.02.2016 року, де вона характеризувалася посередньо, мала 2 стягнення, які погашені.

На думку колегії суддів, за час відбування ОСОБА_9 призначеного їй покарання в умовах Качанівської виправної колонії №54 з 22.02.2016 року по теперішній час, є недостатнім для перевиховання особи, яка засуджена за особливо тяжкий злочин.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно вивчив матеріали особової справи і обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджена ОСОБА_9 не довела свого виправлення.

Тому колегія суддів вважає, що об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_9 за період відбування покарання в Качанівській виправній колонії №54, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: