АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1708/16 Справа № 202/1811/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурор - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, не працюючого, освіта середня, неодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16.12.2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, не працюючого, освіта вища, неодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-02.10.2008 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
-19.06.2009 року Ленінський районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 3ст. 357, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушенн, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі строком на три роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з 22.01.2016 року, та зарахувано строк попереднього ув`язнення за період з 22.01.2016 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
Цим же вироком, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі строком на три роки.
Прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин: ОСОБА_9 22.01.2016 року близько 01:00 год., перебуваючи за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Парусний, зустрів свого знайомого ОСОБА_8 та малознайомого йому чоловіка ОСОБА_11 , який знаходився за кермом автомобіля ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 червоного кольору. В ході спілкування ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти чуже майно з кв. АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 , та де останній мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , при цьому не повідомляючи про свої злочинні наміри малознайомому ОСОБА_11 , на що ОСОБА_8 дав свою згоду, тим самим вступив у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, що належить ОСОБА_12 .
Згідно домовленості ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 повинні були проникнути у житло, та винести викрадене майно з кв. АДРЕСА_3 до автомобіля ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 в якому на них повинен чекати ОСОБА_11 який не був обізнаний про злочинні дії останніх.
Того ж числа, а саме 22.01.2016 року, близько 03:00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого мана з корисливих мотивів, вчинюючи злочин групою осіб, діючи згідно раніше розподілених ролей, співвиконавці ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на автомобілі ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , прибули до буд. АДРЕСА_4 . Після чого переконались, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, ОСОБА_9 , згідно відведеної йому ролі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи групою осіб, проник до кв. АДРЕСА_3 , через двері балкону вказаної квартири, забравшись по решітці вікна першого поверху, тим самим отримав доступ до майна, що зберігалось у житлі, і продовжуючи вчиняти умисний корисливий злочин, відчинивши двері квартири кв. АДРЕСА_3 із внутрішньої сторони, впустив до вказаної квартири ОСОБА_8 з яким вони разом винесли із вказаної квартири до виходу під`їзду, наступне майно: мікрохвильову піч «Samsung M1712NR»; варильну поверхню газову «Ardo HEL 64х»; термос пластиковий; кросівки «High Plains».
Після чого ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 обернувши викрадене майно на свою користь отримали можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 3209,99 грн

Не погодившись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити і призначити йому за скоєні кримінальні правопорушення більш м`яке покарання, з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в достатній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, а саме те, що він визнав свою вину у повному обсязі, що він є ветераном АТО, є сиротою та його утриманні перебуває його жінка яка знаходиться на третьому місяці вагітності.

Також не погодившись з вказаним вироком, захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити і призначити йому за скоєні кримінальні правопорушення більш м`яке покарання, з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в достатній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, а саме те, що він визнав свою вину у повному обсязі, що він є ветераном АТО, є сиротою та його утриманні перебуває його жінка, яка знаходиться на третьому місяці вагітності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , яка просила апеляційні скарги задовольнити, доводи прокурора, який просив апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане з відкритим заволодінням чужого майна, об`єкт злочину, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у наркологічному не перебуває.

Врахував і конкретні обставини справи, обставину, яка пом`якшує покарання винного - його щире каяття, та відшкодування завданих збитків потерпілим.

Доводи обвинуваченого та захисника про те, що судом не прийняті до уваги пом`якшуючі покарання обставини, - що він визнав свою вину у повному обсязі, що він є ветераном АТО, є сиротою та на його утриманні перебуває жінка, яка знаходиться на третьому місяці вагітності, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття винного та активне сприяння розкриттю злочину, характеризуючи дані про його особу, та вказав по це у мотивувальній частині вироку.
Доводи ОСОБА_8 та його захисника про те, що суд не взяв до уваги знаходження на його утриманні жінки обвинуваченого, яка перебуває в стані вагітності, є необґрунтованими, оскільки наведені обставини не підтверджуються жодними представленими у кримінальному провадженні доказами або новими доказами, поданими апелянтом під час апеляційного розгляду. А надана довідка, про те, що ОСОБА_14 знаходиться на обліку, як вагітна у жіночій консультації №3 м.Краматорська, не підтверджують ні батьківства обвинуваченого, ні будь-яких сімейно-шлюбних відносин, які б суд міг врахувати в якості обставин пом`якшуючих покарання.
Отже суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до засудженого положення ст. 69 КК України.
Не можна погодитися і з доводами в апеляційній скарзі обвинуваченого про наявність підстав для передачі його на поруки трудового колективу згідно зі ст.47 КК України.
Як убачається із скарги, на підтвердження можливості передачі ОСОБА_8 на поруки трудовому колективу громадської організації «Центр соціально-єкономічних технологій» посилається на те, що він щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується і трудовий коллектив підприєства бере його на поруки.
Відповідно до ст.47 КК та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Відповідно до ст.47 КК України звільнення від кримінальної відповідальності особи в порядку, передбаченому цією статтею, допускається за наявності умов, що стосуються тяжкості діяння, та підстав - щирого каяття, яке свідчить про її бажання спокутувати перед колективом провину перед колективом підприємства та виправити свою поведінку.
Однак з огляду на матеріали справи вбачається, що ОСОБА_8 у зазначеному підприємстві не працює. Крім того, з матеріалів провадження не видно, як він зобов`язувався виправити свою поведінку.
Апеляційний суд звертає увагу і на те, що заявлене колективом громадської організації «Центр соціально-єкономічних технологій» клопотання за змістом не відповідає вимогам ст.47 КК України, оскільки в ньому не зазначено, які заходи виховного характеру та яким чином буде застосовано до ОСОБА_8 і чи зобов`язується він законослухняною поведінкою та сумлінною працею виправдати довіру колективу.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності відповідно до ст.47 КК України.
З огляду на злочинну діяльність ОСОБА_8 , враховуючи невжиття ним заходів до відшкодування завданих потерпілим певних збитків і не усунення негативних наслідків скоєного, відомості про те, що обвинувачений був засуджений за вчинення кримінального правопорушення за аналогічних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що більш м`яке покарання, призначене обвинуваченому, є несправедливим і недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так й іншими особами.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого і конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для пом`якшення ОСОБА_8 покарання відсутні, навіть за наявності однієї обставини, що пом`якшує його покарання.

Таким чином, підстави для зміни судового рішення щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку відсутні, а тому й підстав для задоволення його апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області