УХВАЛА

15 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и в:

Як убачається із наявних у Верховному Суді України матеріалів, 26 квітня 2016 року засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України (далі - ВСУ) із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2016 року, якою залишено без зміни вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 квітня 2012 року, яким ОСОБА_1 засуджено за частиною п'ятою статті 27, частиною другою статті 15, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) на вісім років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з конфіскацією 1/4 частини майна, яке є його власністю та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 25 червня 2015 року щодо нього. При цьому засуджений ОСОБА_1 вказував на неоднакове застосування касаційним судом норм кримінального та кримінального процесуального права, а саме щодо кваліфікуючої ознаки складу злочину «вимагання хабара», порушував питання про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього та просив скасувати їх, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді ВСУ від 10 травня 2016 року засудженому ОСОБА_1 було повідомлено про недоліки заяви та надано строк, протягом якого він зобов'язаний був їх усунути.

На виконання ухвали судді ВСУ від 10 травня 2016 року про усунення недоліків заяви, засуджений ОСОБА_1 7 червня 2016 року надіслав до ВСУ нову заяву, зі змісту якої вбачалося, що заявник знову ставить питання про перегляд судових рішень Верховним Судом України щодо нього в порядку статті 446 КПК, яка, як йому раніше вказувалось, передбачає коло осіб, які вправі звернутися із заявою про перегляд судових рішень. Так, він повторно не визначився з передбаченими статтею 445 цього Кодексу підставами для перегляду судових рішень ВСУ, а лише одночасно зазначив про неоднакове застосування касаційним судом норми права щодо кваліфікуючої ознаки складу злочину вимагання хабара, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та про невідповідність оскаржуваного рішення касаційного суду висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року щодо застосування зазначеної кваліфікуючої ознаки.

При цьому копію постанови із загальнодоступного Інтернет ресурсу - сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, заявник не долучив.

Ухвалою судді ВСУ від 5 липня 2016 року засудженому ОСОБА_1 було повернуто заяву у зв'язку з не усуненням недоліків у ній.

4 жовтня 2016 року засуджений ОСОБА_1 повторно звернувся до ВСУ з заявою про перегляд вищезазначених судових рішень, у зв'язку з неоднаковим застосуванням касаційним судом норми права щодо кваліфікуючої ознаки складу злочину «вимагання хабара», що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та про невідповідність оскаржуваного рішення касаційного суду висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року щодо застосування зазначеної кваліфікуючої ознаки. При цьому просив судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді ВСУ від 13 жовтня 2016 року засудженому ОСОБА_1 повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статті 448 КПК та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 13 листопада 2016 року.

Зокрема, зазначалось, що заявнику належить конкретизувати зміст заяви щодо передбачених статтею 445 КПК підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, вказати, яка норма закону касаційною інстанцією застосована неоднаково.

На виконання ухвали судді ВСУ від 13 жовтня 2016 року про усунення недоліків заяви, засуджений ОСОБА_1 8 листопада 2016 року надіслав до Верховного Суду України заяву про перегляд того самого судового рішення, однак у новій редакції на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 445 КПК, а саме: неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України №5-5178к13 від 4 лютого 2014 року.

Наведене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_1 фактично подав нову заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України з проханням скасувати постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2016 року з підстав передбачених пунктами 1, 2 та 3 частини першої статті 445 КПК, а саме у зв'язку з неоднаковим застосуванням касаційним судом норми права щодо кваліфікуючої ознаки складу злочину «вимагання хабара», що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень при цьому не обґрунтувавши її та не надавши належні копії різних за змістом судових рішень.

Подання заяви без додержання вимог статті 448 КПК України перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Виходячи зі складності процедури перегляду справи Верховним Судом України, заявнику було запропоновано для реалізації свого права на звернення до Верховного Суду України звернутися до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі пункту 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», оскільки він є особою, на яку поширюється дія зазначеної норми.

Про таку вимогу щодо надання державою безоплатної правової допомоги особі в реалізації її права на доступ до правосуддя йдеться у справі «Ейрі проти Ірландії» від 9 жовтня 1979 року, серія А, N 32. (п. 26), якщо «без такої допомоги неможливо забезпечити практичної реалізації права на судовий розгляд, стосовно різних видів судового спору, чи з огляду на складність процедури або справи».

В Україні таким Законом, яким передбачено надання безоплатної правової допомоги певним категоріям осіб, є Закон України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року N 3460-VI.

Однак, засуджений ОСОБА_1 до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не звернувся і повторно направив заяву без додержання вимог статті 448 КПК України, що перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України, у зв'язку із чим згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 450 КПК заява підлягає поверненню.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтею 450 КПК України,

у х в а л и в:

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо нього повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2