УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/190/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Коростенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 та заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_10 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рудня-Бистра Олевського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, інваліда другої групи загального захворювання, не працюючого, судимого: 08.05.2012 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
У відповідності до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком ухвалено приєднати повністю невідбуте покарання за попереднім вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.05.2012 року та ухвалено призначити остаточне покарання ОСОБА_7 , у виді трьох років позбавлення волі та штрафом у розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн., 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування зазначеного судом покарання, з випробуванням із встановленням йому двох років іспитового строку, поклавши на засудженого, передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально- виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_7 за цим вироком, та покарання у виді позбавлення волі, призначене ОСОБА_7 , згідно вироку Олевського районного суду Житомирської області від 08 травня 2012 року ухвалено виконувати самостійно.
Призначений штраф, відповідно до ст.26 КВК України, засуджений зобов`язаний сплатити у місячний строк, після набрання вироком законної сили, про що повідомити відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню: мопед, марки «Альфа Спарк», моделі «БР-50 С-1А» без державного номерного знаку, який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_11 ухвалено повернути власнику - ОСОБА_11 .
обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/190/15-к.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави кошти в сумі 685, 40 (шістсот вісімдесят п`ять грн., 40 коп.) на залучення експерта.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено залишити без змін - особисте зобов`язання з`являтися за кожним викликом до суду.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що об 09 годині 00 хвилин 16 серпня 2012 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, які забороняють водіям керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, керуючи мопедом, марки «Альфа Спарк», моделі «SP-50 С-1А» без державного номерного знаку, який знаходився в технічно справному стані, і перевозячи пасажира - свою дружину ОСОБА_11 та рухаючись по правій частині проїзної смуги автодороги, сполученням Радовель - Рудня Радовельська Олевського району, в напрямку с.Радовель Олевського району Житомирської області, на відстані, близько 1.5 км., від с.Радовель Олевського району Житомирської області, в порушення вимог п.п.1.10; та п.12.1 Правил дорожнього руху України (дорожня обстановка, дорожні умови), які зобов`язують водія в установлених межах обирати швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки (стан поверхні проїзної частини), щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати транспортним засобом, через понижену швидкість реакції і уваги, яка виникла в наслідок сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 , не вибравши безпечної швидкості руху та завчасно не помітивши вибоїни на правій частині проїзної смуги зазначеної автодороги, вчасно не зманеврувавши з метою уникнення в`їзду у вказану вибоїну, і не впоравшись з керуванням, в`їхав у останню та допустив падіння керованого ним мопеду.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани лівої тім`яно-скроневої ділянки голови; садна обличчя, ї руки та ноги; підшкірної гематоми лоба; лінійного перелому тім`яно-скроневої кістки зліва; забою головного мозку, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи за №70 від 18.04.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.9 «а»; п.п.1.10; п.12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляційній скарзі процесуальний прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_7 частково приєднати покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.05.2012 року, призначивши остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. Посилається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше засуджений вироком Олевського районного суду від 08.05.2012 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення , на підставі ст. ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на два роки, вчинив повторний злочин під час відбування випробувального терміну, злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст.71 КК України, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Також стверджує, що під час судового засідання ОСОБА_7 лише було визнано вину та сухо, під час судових дебатів, наголошено раніше заучену фразу, а будь-якого каяття, не говорячи вже про щире каяття, в поведінці засудженого не вбачалось. Також зазначає, що посилання суду щодо відшкодування шкоди є безпідставним, так як в судовому засіданні будь-які матеріали щодо відшкодування шкоди не досліджувались. Враховуючи вище вказане, вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 ч. 1 ст. 69 КК України відсутні.
В апеляційній скарзі прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.05.2012 року та визначити остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Посилається на те, що злочин ОСОБА_7 вчинив у період іспитового строку, призначеного за вироком Олевського районного суду від 08.05.2012 року. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування положень ч.1 ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, однак при цьому безпідставно застосував положення ст.75 КК України повторно. Стверджує, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Крім цього, суд, застосувавши положення ст.75 КК України, звільнив при цьому ОСОБА_7 від відбування всього призначеного покарання.
В судовому засіданні при перегляді вироку в апеляційній інстанції прокурор у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу прокурора області та частково підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора, заперечуючи проти призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки такого права ОСОБА_7 взагалі не має.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, думку обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження щодо особи обвинуваченого та обставин, що мають значення для призначення покарання, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора Житомирської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а апеляційна скарга процесуального прокурора - частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та прокурорами не оскаржуються.
Разом з тим вирок суду першої інстанції оскаржено прокурорами в частині призначення обвинуваченому покарання, у зв`язку з чим слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, повинен забезпечити суворо індивідуальний підхід до призначення покарання.
Відповідно до п. 26 зазначеної Постанови у разі, коли особа засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Перевіркою матеріалів провадження а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, встановлено, що суд зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом без належного врахування вимог ст.65, 69, 71, 75, 76 КК України, даних про особу обвинуваченого, обставин провадження, тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з матеріалів справи, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено із застосуванням ст.69 КК України, тобто призначено покарання більш м`яке, не зазначене в санкції ч.2 ст. 286 КК України, а саме найбільш м`яке основне покарання штраф, та до покарання, визначеного за сукупністю вироків, застосовано також ст.ст. 75, 76 України. Проте при його визначенні судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, те, що під час вчинення злочину обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, не працює, за місцем проживання на час вчинення кримінального правопорушення характеризується з негативної сторони, вчинив новий злочин під час іспитового строку, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та відсутності бажання до нормальної адаптації у суспільстві.
Так судом за ч.2ст. 286 КК України обвинуваченому було призначено покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у виді штрафу з урахуванням таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, з урахуванням його стану здоров`я , наявності інвалідності та невеликої на думку суду суспільної небезпеки його особи, оскільки останній не порушував умов та порядку відбування покарання з випробуванням. Однак при цьому судом не враховано, що саме в період іспитового строку обвинувачений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом без будь-яких юридичних прав на такі дії, що спричинило тяжкі наслідки, а саме тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 . Крім того обвинувачений ніде не працює, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, не дивлячись на хворобливий стан здоров`я, хронічні захворювання та ушкодження, отримані в результаті скоєної ДТП.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України у виді штрафу замість передбаченого санкцією зазначеної норми покарання у виді позбавлення волі є необґрунтованим та занадто м`яким, таким що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Крім цього, суд, застосувавши при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ч.1 ст. 71 КК України та визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, безпідставно повторно застосував положення ст.75 КК України, звільнивши при цьому ОСОБА_7 від відбування всього призначеного покарання, зазначивши в подальшому, що покарання у виді штрафу повинно виконуватися окремо. При цьому судом не враховано, що вчинення злочину в період звільнення від покарання з випробуванням вже само по собі є порушенням умов такого звільнення та виключає повторне застосування такого звільнення від покарання в подальшому.
Таким чином, вирок суду в частині призначення покарання не може залишатися в силі та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, обставини, передбачені ст.ст. 65, 66, 67 КК України.
Так колегією суддів, як вже зазначено вище, враховується те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, за місцем проживання характеризується негативно, вину визнав, відшкодував потерпілій кошти на лікування, не працює, є інвалідом 2-ї групи, має ряд хронічних захворювань, потребує лікування, що може буде в подальшому підставою для звернення до суду з заявою про звільнення від покарання у зв`язку з хворобою, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, як-то щире каяття, відшкодування шкоди потерпілій, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, колегія суддів призначає ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім цього з огляду на те, що ОСОБА_7 , як вже зазначалося вище, будучи раніше засудженим вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08.05.2012 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненим від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на два роки, вчинив повторний злочин під час відбування випробувального терміну, колегія суддів вважає за необхідне на підставі положень ч.1 ст. 71 КК України призначити остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, частково приєднавши до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
В решті вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та учасниками судового розгляду не оскаржувався, тому підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 373, 374, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора Коростенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання скасувати.
Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Олевського районного суду Житомирської області від 08 травня 2012 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення воли строком 3 роки 1 місяць без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду Житомирської області набуває чинності негайно після проголошення, може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді: