У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001643 за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше судимого вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин,
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 25 днів.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 309, ст.ст. 71, 72 КК України та звільнення від його відбування скасовано.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. на користь держави.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2014 року постановлено виконувати самостійно.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, 13 березня 2015 року в кв. АДРЕСА_1 незаконно виготовив наркотичні засоби опій ацетильований та концентрат з макової соломи, які з метою подальшого їх вживання, незаконно зберігав без мети збуту за місцем свого проживання. Того ж дня наркотичні засоби були вилучені працівниками міліції. Відповідно до висновку експерта вказані речовини містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено концентрат з макової соломи та опій ацетильований, що в перерахунку на суху речовину становить 1,1179 г та 0,0225 г відповідно.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд допустився суперечностей у вироку, оскільки в його мотивувальній частині вказав на м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, а в резолютивній, на думку прокурора, фактично пом`якшив призначене покарання, що можливо при зміні вироку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Посилання прокурора на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необгрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, особу винного, який позитивно характеризується, хворіє, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. За таких умов апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 найбільш м`якого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції припустився суперечностей у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, за наслідками розгляду апеляції прокурора суд фактично скасував звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням і призначив інше, хоча й більш м`яке, але покарання, яке належить виконувати реально. Таким рішенням апеляційний суд погіршив становище засудженого, а тому правильно, скасувавши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, ухвалив свій вирок.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, то скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3