Справа № 500/1147/16-к
Провадження № 1-кп/500/231/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
12 травня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003369, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 04 березня 2016 року, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання на 10 березня 2016 року, проведення якого неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 висловили думки про неможливість призначення судового розгляду у відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 .

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час його проведення неодноразово повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду потерпілій ОСОБА_9 , розписками про отримання судових повісток про виклик до суду потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду через SMS-повідомлення потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про причини неприбуття суд не повідомили. Від вказаних потерпілих заяв про відкладення підготовчого судового засідання або про бажання взяти у ньому участь не надходило. Проведення підготовчого судового засідання без участі вказаних потерпілих не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без їх участі.

Судом неодноразово вживалися заходи щодо забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні, у тому числі і через відділ поліції шляхом здійснення його приводу. Однак, встановлено, що місце проживання ОСОБА_5 на даний час невідоме.

Суд, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 , дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

Однак, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Однак, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по другому епізоду обвинувачення у крадіжці майна потерпілого ОСОБА_10 викладені неповно, оскільки в них не зазначені точне місце вчинення злочину, натомість в обвинувальному акті лише зазначено, що ОСОБА_5 проник до підсобного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілого, що не може бути визнане судом, як повідомлення ОСОБА_5 про деталі злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, як і формулювання обвинувачення по даному епізоду не містить відомостей про назву населеного пункту, на території якого мав місце злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

Крім того, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 суперечливо зазначені відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність по п`ятому епізоду обвинувачення у вчиненні 09 січня 2015 року крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 , оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 містить дві окремі кваліфікації вказаного епізоду: одна у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, а друга у формулюванні обвинувачення. Причому у правовій кваліфікації, зазначеній у викладі фактичних обставин, кваліфікуючою ознакою злочину зазначене проникнення «у сховище», натомість у формулюванні обвинувачення цей же епізод отримав правову кваліфікацію за кваліфікуючою ознакою проникнення «у житло», що також не може бути визнане судом, як повідомлення ОСОБА_5 про характер і причини обвинувачення.

Вказані невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК та практиці Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, Суд у рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

У справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. Суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, оскільки не містить обов`язкових деталей злочину, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого ОСОБА_5 бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 також не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, відповідно до цієї норми обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак, у порушення вимог наведеного п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначені анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_5 щодо місця його проживання, оскільки в обвинувальному акті зазначена лише адреса його реєстрації.

У зв`язку з тим, що у судове засідання на 10 березня 2016 року за судовим викликом обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду через адміністрацію місця попереднього ув`язнення, звідки він згодом був звільнений за закінченням строку ув`язнення, не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття, судове засідання було відкладене, крім того, в силу вимог ст. 323 КПК України 10.03.2016 р. судом була постановлена ухвала про його привід на 28.03.2016 р., однак обвинувачений у судове засідання доставлений не був, причини його доставки не були повідомлені, у зв`язку з чим судом 28.03.2016 р., а також 11.04.2016 р. та 25.04.2016р. були постановлені ухвали про повторний привід. До суду 29.03.2016 р. та 11.04.2016 р. надійшли ідентичні за змістом та виконанням рапорти поліцейського про те, що ОСОБА_5 не виявився за місцем мешкання, також 12.05.2016 р. до суду надійшли відомості з відділу поліції про те, що ОСОБА_5 за адресою, вказаною в обвинувальному акті проживає бабуся, та остання не бачила ОСОБА_5 більше трьох місяців. Крім того, з пояснень бабусі ОСОБА_5 . ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживав за її адресою, однак де він проживає в наявний час їй не відомо, в останній раз вона його бачила три місяці тому, коли він приходив до неї та декілька днів гостював, після цього пішов та сказав, що поїхав у м. Ізмаїл, але точної адреси не назвав.

З вказаного випливає, що адреса місця проживання обвинуваченого ОСОБА_5 не відповідає адресі, за якою він зареєстрований, а тому в обвинувальному акті не зазначена адреса проживання ОСОБА_5 та встановити її на теперішній час неможливо, що позбавляє суд можливості здійснити належним чином судовий виклик ОСОБА_5 , що у свою чергу унеможливлює розгляд кримінального провадження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 13 ч. 1 ст. 3, п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 291, суд дійшов висновку, що він в силу п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд
постановив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1