Справа №591/7118/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/19/16 Суддя-доповідач - Матус

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" березня 2016 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0004763 за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки та мешканки

АДРЕСА_1 , раніше судимої:

05.03.2015 року Лебединським

районним судом Сумської області за

ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року

обмеження волі. На підставі ст. 75 КК

України звільнена від відбування

покарання з випробуванням з

іспитовим строком 1 рік;

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання визначеного вироком Лебединського районного суду Сумської області від 05.03.2015 року у виді 1 року обмеження волі більш суворим покаранням за даним вироком, призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 05.03.2015 року виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта, в сумі 491 грн. 04 коп.

ВСТАНОВИЛА:
08 травня 2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , в гостях у знайомої її матері ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю мешканців квартири, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, із цукорниці в серванті викрала золоте обручальне кільце, вагою 2,36 гр., 585 проби, вартістю 1039,49 грн., належне ОСОБА_10

11 травня 2014 року близько 12 год. 00 хв., знаходячись у залі кв. АДРЕСА_2 , повторно, таємно, шляхом вільного доступу, із цукорниці в серванті викрала золоті сережки, вагою 0,84 гр., 585 проби, вартістю 369,99 грн., належні ОСОБА_10

13 травня 2014 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , повторно, таємно, скориставшись відсутністю мешканців квартири, шляхом вільного доступу, із цукорниці в серванті зали викрала золотий підвіс у виді хрестику, вагою 0,91 гр., 585 проби, вартістю 400,82 грн., належне ОСОБА_10

18 травня 2014 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрала планшет Samsung Х-ТаБ-3, вартістю 2271,00 грн., належний ОСОБА_10 .

Заступник прокурора Сумської області ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.10.2015 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ухвалений вирок та вирок Лебединського районного суду Сумської області від 05.03.2015 року, виконувати самостійно.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого обвинуваченою, вказує, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, оскільки судом не дотримано принципів призначення покарання, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєних злочинів і даним про особу внаслідок м`якості, оскільки обвинувачена неодноразово на протязі нетривалого часу вчиняла умисні корисливі злочини та посередньо характеризується.

Вислухавши доповідь судді, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченої, та її захисника, які прохали вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне вирок місцевого суду скасувати, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора частково, постановивши новий вирок.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої, правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Дії ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 2 КК України кваліфіковані вірно.

В той же час, доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 24.10.2003 р. « Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з вироку, суд зробив висновок про можливість виправлення обвинуваченої та звільнення її від відбування покарання із застосуванням ст.. 75 КК України, враховуючи позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання; обставини, що пом`якшують покарання у виді визнання провини та щирого каяття, відшкодування завданої шкоди.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне. Заяви потерпілої щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України матеріали справи не містять.

Посилання суду на вік обвинуваченої також є необґрунтованим, оскільки обвинувачена 1995 року народження не є неповнолітньою.

Визнання обвинуваченою провини та щире каяття, які суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, з врахуванням тяжкості злочину, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Як дані, що характеризують особу обвинуваченої, колегія суддів також враховує, що раніше ОСОБА_8 притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисного злочину. При цьому, колегія суддів враховує, що суд надавав обвинуваченій можливість довести своє виправлення без ізоляції від суспільства, призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 70 КК України у тому випадку, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винний ще й в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, покарання йому призначається за правилами ч.ч. 1-3 ст. 70 КК України, оскільки за наведених обставин має місце сукупність злочинів, особливість якої полягає у тому, що всі ці злочини були вчинені до засудження хоча б за один з них, але розкриті у різний час, у зв`язку з чим покарання за їх сукупністю призначається не одним, а кількома вироками.

Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджена 05.03.2015 року вироком Лебединського районного суду Сумської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

З оскаржуваного судового рішення слідує, що ОСОБА_8 до ухвалення вироку суду вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції не виконав вищезазначених вимог закону, призначивши обвинуваченій остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, хоча за таких умов кожен вирок виконується самостійно.

За наведених обставин, вирок суду в частині призначеного обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку апеляційним судом, з урахуванням загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину та його наслідків, а також даних про особу винного.

При цьому, як зазначено у п.3 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року(із змінами та доповненнями), коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Проте, цих вимог суд першої інстанції не дотримався, оскільки при постановленні вироку не обговорив питання про призначення ОСОБА_8 іншого покарання, ніж обмеження волі і не мотивував своє рішення про обрання останній покарання саме у виді обмеження волі на певний строк.

Також не є обґрунтованими і апеляційні доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання саме у виді обмеження волі.

Отже, враховуючи конкретні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та відсутність шкідливих наслідків, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, яка раніше судима та вчинила умисний корисливий злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаялася у вчиненому злочині, що є обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає призначити обвинуваченій покарання у виді арешту строком на три місяці, яке за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді трьох місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначене ОСОБА_8 покарання за цим вироком та за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 5 березня 2015 року виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4