Провадження № 1-кс/201/6990/2016
УХВАЛА
29 серпня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, -
ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , в якій скаржник просила суд скасувати постанову прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31.05.2016р. про закриття кримінального провадження №0001200 від 25.12.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В обґрунтування заявленого скаржник посилається на те, що 29.06.2016р. прокурором нарочно вручено їй постанову від 31.05.2016р. про закриття кримінального провадження №0001200 від 25.12.2015р. за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. ОСОБА_3 вважає, що прокурор безпідставно виніс вищевказану постанову, оскільки невмотивовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не переконавшись у небезпеці зміни напрямку руху, виїхав на автомобілі "Mitsubishi Grandis", реєстраційний номер НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою боковою частиною керованими ним автомобіля, з передньою частиною рухаючогося у зустрічному напрямку руху автомобіля "Subaru Outback", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила суд її задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в ній та доказів, наявних в матеріалах справи. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала.
Прокурор в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скаргу необхідно задовольнити, при цьому виходячи з наступного.
За результатами дослідження матеріалів скарги, встановлено наступне.
Стаття 91 КПК України наводить обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
- обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
- обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
При проведенні досудового розслідування, після виконання вимог статті 91 КПК України, і встановлення вказаних обставин, досудове слідство визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих або негласних слідчих дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, яка виникла, не залишилась неперевіреною.
Якщо після дослідження всіх обставин кримінального провадження, та безпосереднього дослідження і оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього кримінального провадження у їх сукупності, слідчим, прокурором встановлені підстави, передбачені ст. 284 КПК України, приймається рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:
1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;
2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;
3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;
4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;
5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;
6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;
7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;
8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.
Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
Рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення.
Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Судом встановлено, що 31 травня 2016 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 було закрито кримінальне провадження № 0001200, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2015 року та у якому 23 травня 2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_9 помер.
Скаржник у поданій скарзі на постанову про закриття кримінального провадження вважає, що прокурор безпідставно виніс вищевказану постанову, оскільки невмотивовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не переконавшись у небезпеці зміни напрямку руху, виїхав на автомобілі "Mitsubishi Grandis", реєстраційний номер НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення правою боковою частиною керованими ним автомобіля, з передньою частиною рухаючогося у зустрічному напрямку руху автомобіля "Subaru Outback", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .
Так, встановлено, що при винесенні постанови від 31.05.2016р. про закриття кримінального провадження прокурор спирався на висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу №70/28-2 від 21.03.2016р.
Перед експертом-техніком ставилось два запитання:
1) чи в працездатному стані знаходиться рульова, ходова та робоча гальмівна системи автомобіля "Mitsubishi Grandis", реєстраційний номер НОМЕР_1 ?
2) якщо рульова, ходова та робоча гальмівна системи автомобіля "Mitsubishi Grandis", реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані, то в який момент утворилась їх непрацездатність, до, в момент, чи після ДТП?
У ході проведення експертизи технічного стану транспортного засобу експерт дійшов таких висновків:
1) щодо працездатності рульового керування:
На момент експертного огляду встановити в якому стані перебуває рульове керування та гальмівна система автомобіля "Mitsubishi Grandis" не надається можливим оскільки органами слідства не було надано повного доступу до органів керування для дослідження ланцюга рульового керування (рульового механізму рейкового типу, гідропідсилювача та рульового приводу) то відповісти за поставлені в постанові слідчого від 30.12.2015р. про призначення судової експертизи технічного стану транспортного засобу запитання в частині працездатності рульового керування - не надається можливим (стор.4 висновку).
2) щодо працездатності гальмівної системи:
Оскільки транспортний засіб має значні механічні пошкодження усього кузова автомобіля та порушена його геометрія, провести ходові випробування гальмівної системи не надалося можливим. Для дослідження ланцюга гальмівної системи, а саме органу управління, не було надано доступу до салону автомобіля через те, що від отриманих пошкоджень була порушена геометрія дверей та вони не відчинились.
Дослідити чи є підтікання рідини та на працездатність гальм на колесах не надалося можливим оскільки органами слідства не було надано належного доступу до автомобіля.
При прикладанні зусиль до коліс вони не обертались. Вірогідніше за все, що ця непрацездатність виникла через е, що автомобіль під час ДТП упав у воду та на місці зберігання через погодні умови на гальмівних дисках виник шар окису металу та зменшився зазор між гальмівним диском та гальмівними колодками.
З проведеного вище дослідження слід зробити висновок, що встановити в якому стані на момент огляду перебуває гальмівна система не надалось можливим.
3) щодо працездатності ходової частини:
На момент проведення огляду ходова частина автомобіля знаходиться в непрацездатному стані через пошкодження переднього правого колеса, заднього лівого колеса та задньої підвіски.
Оскільки дослідження коліс та шин автомобіля не належить до експертизи технічного стану транспортних засобів, а є компетенцією експертизи деталей транспортних засобів, то відповісти на запитання "В який момент виникли пошкодження коліс і шин?" не надається можливим.
Постановою слідчого від 30.12.2015р. було призначено експертизу деталей транспортних засобів (тобто, судову транспортно-трасологічну експертизу), проте перед експертом не ставилося запитання "В який момент виникли пошкодження коліс і шин?"
Відтак, під час досудового розслідування кримінального провадження №0001200 залишилось не з`ясованим запитання стосовно моменту виникнення пошкодження коліс і шин автомобіля "Mitsubishi Grandis", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував загиблий у ДТП ОСОБА_9 .
Поряд з вказаним, закриваючи кримінальне провадження прокурор керувався висновками судово-автотехнічних експертиз від 22.03.2016р. №5/10.1-253 та від 26.04.2016р. №5/10.1-381, одним із висновком яких є те, що для водія автомобіля "Mitsubishi Grandis" ОСОБА_9 не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати п.10.1 Правил дорожнього руху України.
В п.10.1 вказаних Правил визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
При виникненні небезпеки для руху (ситуації, в якій його продовження створює загрозу безпеці і може призвести до ДТП), яку водій в змозі виявити, він повинен прийняти можливі заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Така ситуація може виникнути з-за технічної несправності транспортного засобу, несподіваної появи на шляху руху автомобіля людей, тварин, різкого гальмування рухається попереду транспортного засобу і т. п.
Органом досудового розслідування не встановлено, що безпосередньо перед пригодою автомобіль "Mitsubishi Grandis" був у технічно справному стані, що ходова частина, рульове управління та гальмівна система цього ТЗ знаходились у працездатному стані та були здатні виконувати свої функції за своїм призначенням і відомою водію ОСОБА_9 ефективністю.
Отже, в ході досудового розслідування не було здобуто достатніх доказів для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ДТП та інкримінованого йому злочині за ч.2 ст.286 КК України, оскільки з експертизи вбачається, що на чисельні питання експерт не надав відповіді, тому висновок експерта є необ`єктивним і викликає сумніви щодо встановлення всіх обставин у кримінальному провадженні, а відтак закриття кримінального провадження є передчасним.
Окрім того, згідно п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
В оскаржуваній постанові прокурора невірно вказаний зміст обставин та відсутні обґрунтування прийнятого такого рішення відповідно до фактичних обставин події, що є підставою для її скасування та задоволення даної скарги.
Приходжу до висновку, що прокурор передчасно дійшов висновку про закриття кримінального провадження та вказані обставини можливо перевірити лише під час досудового розслідування, яке ним було проведено не в повному обсязі, без здійснення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій.
Відповідно до положень ст. ст. 306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 КПК України за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що скаргу слід задовольнити, скасувати спірну постанову, а провадження слід направити до прокуратури Дніпропетровської області для організації проведення досудового розслідування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.
Постанову прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 31.05.2016р. про закриття кримінального провадження №0001200 від 25.12.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1