465/1930/16-к
1-кп/465/528/16
У Х В А Л А
Іменем України

13.10.2016 м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що внесені в ЄРДР за №0000158 від 03.12.2015р. про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України,-
в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000158 від 03.12.2015р, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Львова, громадянину України, раніше не судимому, одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , колишньому начальнику КЕВ м.Львова, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті, підполковник ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою начальником КЕВ м.Львова, на якого було покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, діючи всупереч нормативно-правових актів та своїх функціональних обов`язків, вимагав 10.12.2015р. близько 21:30 год., перебуваючи у приміщенні гуртожитку МО України за адресою: м.Львів, вул Героїв Майдану, 32 та 16.12.2015р. близько 15:00-15:30 год., перебуваючи за адресою: м.Львів, вул. Героїв Майдану, 4, вимагав та отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 15 000 грн., у зв`язку з чим підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, за вчинення (не вчинення) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акта, оскільки такий не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. В заяві покликається на те, що захист обвинуваченого не погоджується зі скеруванням зазначеного обвинувального акту до суду і вважає, що його слід повернути прокурору виходячи з наступного. Захист й раніше заявляв про невідповідність цього обвинувального акту процесуальному закону та просив районний суд повернути його прокурору в порядку вимог ст. 314 КПК України. Таке клопотання захисту було задоволено районним судом відповідною ухвалою від 23 травня 2016 року, однак дане судове рішення скасовано апеляційною інстанцією ухвалою від 05 липня 2016 року, а матеріали обвинувального акта направлено у Франківський районний суд м. Львова на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового розслідування. Однак захист обвинуваченого й надалі не погоджується зі скеруванням зазначеного обвинувального акту до суду і вважає, що його слід повернути прокурору виходячи з того, що в обвинувальному акті на 5-тій сторінці щодо ОСОБА_6 міститься правовий висновок начальника слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_9 , який виділений жирним шрифтом, на відміну від іншого тексту даного акту, після певної мотивувальної частини на попередніх чотирьох аркушах, і в якому підполковник ОСОБА_6 «підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, за вчинення ( не вчинення ) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України», Тобто в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не міститься самого обвинувачення по суті справи а ні формально, а ні по його змісту, а лише дублюється підозра, про яку його повідомлено ще на початку розслідування - 17.12.2015 року. Як і раніше зазначав захист, в обвинувальному акті зазначено, що встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_6 , однак жодним чином не сказано про те, що його у чомусь обвинувачують. Захисник обвинуваченого зазначає, що в ухвалі апеляційної інстанції від 05 липня 2016.р., наприкінці цього рішення є лише посилання, що на переконання колегії суддів у даному обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, інші необхідні дані та формулювання обвинувачення, хоча, за змістом, викладеному в обвинувальному акті, сформульоване пряме посилання на те, що ОСОБА_6 лише підозрюється у вчиненні вказаного злочину. Саме так він визначений в цьому процесуальному документі. Крім цього, на шостому аркуші обвинувального акту зазначено прямо, що розписки підозрюваного та його захисників про отримання копії цього акту та реєстру матеріалів досудового розслідування містяться на 3 аркушах. Тобто слідчий та прокурор навіть після вручення цих процесуальних документів сторонам трактують надалі ОСОБА_6 підозрюваною особою, а ніяк не обвинуваченою. Окремо захисник зазначає, що обвинувальний акт не може бути призначений судом до розгляду по суті, якщо він не відповідає процесуальному закону, зокрема ст. 291 КПК України, коли він містить суперечності у викладених в ньому фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Згідно обвинувального акту, в ньому наводяться різні суперечливі доводи; в одному випадку вказується, що підозрюваний, а не обвинувачений, ОСОБА_6 вимагав 20000 грн., хоча є не зрозумілим у кого саме; в іншому уривку зазначається, що він вимагав і отримав 15000 грн., однак не вказується, у кого саме, за яких обставин. Це свідчить про невизначеність слідчого і прокурора щодо доведеності вини у вимаганні неправомірної вигоди та в її отриманні. На підставі викладеного, просить клопотання задоволити.
В судовому засіданні обвинувачений клопотання захисника підтримав.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти клопотання.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
В обвинувальному акті в мотивувальній частині вказано, що ОСОБА_6 підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, за вчинення ( не вчинення ) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України. Відтак, в обвинувальному акті не міститься самого обвинувачення по суті, а лише дублюється підозра, про яку його повідомлено17.12.2015 року.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судовий розгляд може бути призначений лише, якщо особі висунуто обвинувачення, однак такого обвинувачення ОСОБА_6 не висунуто. А відтак, відсутність конкретно сформульованого обвинувачення в стадії розгляду справи судом по суті призведе до грубого порушення процесуальних прав обвинуваченого, якого притягають до відповідальності за інкримінований тяжкий злочин, однак самого обвинувачення офіційно не висунуто.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України. Однак, слідчий ( начальник слідчого відділення прокуратури ) хоча й назвав своє процесуальне рішення обвинувальним актом, але цей процесуальний документ по суті не містить формулювання самого обвинувачення, а лише дублює раніш оголошену підозру.
Згідно з вимогами п.13 ч.1 ст. 7, ст. 20 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких в тому числі забезпечення права на захист, яке полягає у наданні можливості обвинуваченому реалізовувати свої процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 1 ч.З ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , унеможливлює в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування у майбутньому постановленого вироку судом у даній справі.
Стаття 337 КПК України прямо визначає, що судовий розгляд провадиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, однак лише якщо таке було пред`явлене раніше, і це не торкається раніше оголошеної підозри.
Крім цього, відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті вказані різні доводи, в одному випадку вказується вимагав 20000 грн., проте в кого вимагав не зазначено, в іншому випадку вимагав і отримав 15000грн., у зв"язку з чим підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, за вчинення (не вчинення) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, однак не вказується у кого та при яких обставинах вимагав та отримав кошти. Відтак, в обвинувальному акті не зазначено час, місце та спосіб вимагання і отримання коштів, мета і мотив.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 №223-1430/0/4-12 "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки
Відповідно до п. 13 ст. З КПК України, обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Однак, у даному обвинувальному акті відсутні будь-які дані щодо процесуального статусу ОСОБА_6 , крім як підозрюваної особи, а встановлена досудовим розслідуванням підозра не є тотожним поняттю обвинувачення. Статтею 314 КПК України передбачено, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого. Проте, виходячи із змісту розглядуваного обвинувального акту, процесуальне становище ОСОБА_6 остаточно не визначено, як не визначено і те, в чому саме він конкретно обвинувачується.
Зважаючи на наведене та заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт (з додатками) відносно ОСОБА_6 , слід повернути прокурору Військової прокуратури західного регіону України для виконання вимог ст.291 КПК України.
Керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд, -
у х в а л и в :
Матеріали обвинувального акта з додатками у кримінальному провадженні за №0000158 від 03.12.2015р. про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України повернути прокурору Військової прокуратури західного регіону України для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.
Суддя ОСОБА_1