1 із 3 Провадження №1-КП/303/179/16
Справа 303/1310/16-к
Номер рядка статистичного звіту-18
вирок
Іменем України
09 березня 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0000331 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,
обвинуваченого за частиною 1 статті 185 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
01 березня 2016 року до суду звернувся прокурор з обвинувальним актом, затвердженим в порядку статті 291 КПК України, щодо якого ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, з угодою про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 09 лютого 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, в АДРЕСА_2 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, та скориставшись тим, що її мешканці сплять у різних кімнатах та його дії не помічають, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, таємно викрав ноутбук марки «Dell Inspiron 5520М», бувший у використанні, вартість якого, згідно висновку експерта Мукачівського відділення Закарпатської ТИП №ОМ - 38 від 22 лютого 2016 року, становить 4550 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_5 .
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення своїми злочинними діями обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 4550 гривень.
Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
29 лютого 2016 року між обвинуваченим та потерпілим була укладена угода про примирення у відповідності до вимог статті 471 КПК України.
Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частини 1 статті 185 КК України, покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у вигляді у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. При цьому, обвинувачений повністю визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та повністю відшкодував заподіяну шкоду.
2 із 3
Відповідно пункту 1 частини 1 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він розуміє надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення, заподіяна шкода відшкодована в повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в підготовчому судовому засіданні пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України та, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене потерпілим та обвинуваченим покарання.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, сторони добровільно уклали угоду про примирення, зміст угоди відповідає вимогам статті 471 КПК України та закону.
Згідно пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України.
Укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Також судом встановлено, що обвинувачений та потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені статтею 473 КПК України.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), його дії вірно кваліфіковані за частиною 1 статті 185 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.
Зазначене узгоджується із положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11
3 із 3
Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27 лютого 1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Виходячи з обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне ухвалити в даному провадженні вирок згідно положень угоди про примирення ОСОБА_3 та призначити, узгоджену сторонами угоди, міру покарання, у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов у провадженні не заявлено.
З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.314,315,373-376 та ст.ст.468,471,474 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 29 лютого 2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з обмеженням :
- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 394 КК України;
- потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу.
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 394 КПК України.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Головуюча
ОСОБА_1