АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, є громадянином України, має середню освіту, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 , тимчасово проживав у АДРЕСА_2 , раніше судимий 06 травня 1994 року вироком обласного суду Черкаської області за п. «г» ст.93, ч.1 ст.222 КК України ( в ред. 1960 року ) остаточно на 15 років позбавлення волі. Звільнений у 2008 році по відбуттю строку покарання з Шепетівської ВК №98.
у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених п.13 ч.2 ст. 115 ,
ч.І ст. 185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_10
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 27.08.2015, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання:за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;за п.13 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років.На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 05.01.2015. Позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди у розмірі 6 065 грн. (шість тисяч шістдесят п`ять гривень) 55 коп., суму моральної шкоди у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без зміни ? тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах .
31.12.2014, близько 15-00 год. ОСОБА_11 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, які виникли під час словесного конфлікту між ним та потерпілою з приводу грошових коштів, взяв зі столу ніж господарсько-побутового призначення та з метою умисного вбивства наніс ним потерпілій ОСОБА_12 33 удари в область тулубу, умисно протиправно заподіявши їй смерть. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 29/2 від 04.03.2015, смерть ОСОБА_13 настала від множинних колото-різаних пораненьгрудей з ушкодженням внутрішніх органів (легені, шлунок, права нирка),розвитком крововтрати. Між наявними множинними колото-різаними пораненнями грудей з ушкодженням внутрішніх органів та настанням смерті мається прямий (причинно-наслідковий) зв`язок. Вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Виходячи із характеру наявних множинних колото-різаних поранень тіла, наявності початкових ознак лейкоцитарної реакції в зоні ушкоджень (за даними судово-гістологічного дослідження), після спричинення поранення і до настання смерті пройшов проміжок часу в межах 20-30 хвилин.Наявна подряпина на правій долоні біля основи 1-го пальця подряпина, може вказувати на захист потерпілої від нанесених їй ударів гострим предметом .Після вчинення вказаного злочину ОСОБА_11 , 31.12.2014, близько 15-20 год., знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 у стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна та розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить потерпілій, а саме: шапку хутряну чорного кольору вартістю 500 грн., плазмовий телевізор «Samsung», модель: LT19C 350, дистанційний пульт «Samsung», шнур з блоком живлення загальною вартістю 1500, грн., мобільний телефон «Samsung SGH-E 500» ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 800 грн., в якому знаходилась сім картка оператора «Лайф» № НОМЕР_2 , вартістю 10 грн. на рахунку якої коштів не було; мобільний телефон «Samsung GT-E 1272» ІМЕІ: НОМЕР_3 вартістю 500, грн., в якому знаходилась сім картка оператора «Київстар» № НОМЕР_4 , вартістю 15 грн., на рахунку якої коштів не було.Із викраденим майном ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 3325 гривень.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, потерпілою ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27.08.2015 відносно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання та сум, що підлягають стягненню з обвинуваченого як відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;за п.13 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.2 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточно ОСОБА_14 покарання у виді довічного позбавлення волі.Також апелянт просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень.В іншій частині вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27.08.2015 залишити без змін.
Обґрунтовуючи прохання про скасування вироку відносно ОСОБА_7 та ухвалення нового, потерпіла зазначає що не оспорює правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеність його вини у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень , при цьому посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (даний вирок є необгрунтовано м`яким по відношенню до засудженого ОСОБА_15 ).
Наголошується апелянтом і на тому, що згідно з наданими ОСОБА_7 поясненнями, а саме описання окремих деталей його зустрічі з ОСОБА_13 свідчить про те, що провалів у пам`яті він не мав, а його показання з цього приводу співвідносяться з загальною позицією захисту, яку він обрав для уникнення або пом`якшення відповідальності. Звернено увагу і на те, що суми грошових коштів, які ОСОБА_13 начебто просила у обвинуваченого з його показів вказуються різні, що свідчить про відсутність таких дій з боку ОСОБА_13 .
Як вважає ОСОБА_6 , по суті показання ОСОБА_7 свідчать про відсутність визнання ним вини. Незважаючи на визнання обвинуваченим цивільного позову, він його не відшкодував.
Крім того, потерпіла ОСОБА_6 посилається на висновок судово-медичної експертизи від 13.03.2015, зокрема на те, що смерть її мами настала через 20-30 хв. після нанесення колото-різаних поранень тіла і за умови своєчасного надання необхідної медичної допомоги її життя можна було б врятувати. Також зазначеним висновком підтверджується, що у період часу, до якого відноситься діяння, та у теперішній час, ОСОБА_11 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, може постати перед слідством та судом. У ОСОБА_15 не виявлено клінічних ознак наркоманії або алкогольної залежності. Потерпіла також звертає увагу апеляційного суду на поведінку засудженого ОСОБА_15 , який начебто визнав свою вину у вбивстві її матері, але намагаючись уникнути відповідальності пояснював, що не пам`ятає обставин скоєння кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_7 не брав участі у витратах, пов`язаних з похованням ОСОБА_13 .
В той же час, ОСОБА_6 вважає, що перебування ОСОБА_15 у стані алкогольного сп`яніння судом першої інстанції як обтяжуюча обставина теж належним чином врахована не була, а наявність непогашеної судимості ОСОБА_15 , відсутність у нього постійного місця проживання, сім`ї та дітей, свідчить про його соціальну неадаптованість та схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Також необхідно врахувати і той факт, що за вироком Черкаського обласного суду від 06.05.1994 ОСОБА_15 вже було позбавлено волі на 15 років за скоєння аналогічного злочину ? вбивство декількох осіб у стані алкогольного сп`яніння і дана обставина також свідчить про необхідність ізоляції засудженого від суспільства, оскільки після відбуття покарання він не зробив необхідних висновків та на шлях виправлення не став. Однак, визнаючи суспільну небезпечність скоєного, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо призначення ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, так як призначене у межах нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, покарання, вочевидь не відповідає наявності обтяжуючої обставини (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), відсутності пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , наявність непогашеної судимості у ОСОБА_15 за скоєння аналогічного злочину, який призвів до смерті декількох осіб. Окрім вищезазначеного, ОСОБА_6 додає, що кількість нанесених ОСОБА_17 ножових поранень свідчить про особливу жорстокість, з якою було вбито її матір та вказує на намір ОСОБА_15 завдати тілесні ушкодження не сумісні з життям.
Що ж стосується лише часткового задоволення судом першої інстанції цивільного позову про відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди, то у даному випадку вона вважає неспіврозмірним призначене судом відшкодування тим душевним стражданням, які вона понесла як потерпіла, оскільки було вбито найдорожчу їй людину. Суд першої інстанції не навів мотивів часткового задоволення поданого апелянтом цивільного позову у розмірі 150 000 грн. в частині завданої моральної шкоди, вдавшись лише до загальної характеристики: «виходячи із глибини і тяжкості моральних страждань, засад розумності і справедливості, співмірності», хоча і цивільний позов ОСОБА_11 визнав у повному обсязі. А тому дії прокуратури, яка вказала на невідповідність заявленого нею цивільного позову в частині відшкодування завданої моральної шкоди, не є правомірними.
Таким чином, позиція апелянта зводиться до застосування судом апеляційної інстанції по відношенню до засудженого ОСОБА_7 максимально можливої у даному випадку міри покарання довічного позбавлення волі та задоволення у повному обсязі заявлених потерпілою позовних вимог щодо відшкодування нанесеної їй матеріальної та моральної шкоди.
Апеляцій від інших учасників кримінального провадження не надходило , заперечень на апеляційну скаргу потерпілої також не надходило .

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої та її представника які підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити , прокурора який підтримав апеляційну скаргу потерпілої повністю , обвинуваченого та його захисника , які заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін , заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляції; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_6 підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині тобто умисному вбивстві яке скоєне особою , яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства , передбаченого статтями 116-118 КК України, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України , а також в таємному викраденні чужого майна ( крадіжці ) , передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за обставин встановлених судом та викладених у вироку , а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за вищевказаними статтями кримінального закону , не оспорюються учасниками кримінального провадження , а тому апеляційним судом не перевіряються відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України .
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 407 КПК України , за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право , скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок .
Що стосується апеляційних вимог потерпілої ОСОБА_6 про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого , внаслідок м`якості та безпідставній відмові в задоволенні позовних вимог у повному обсязі , то колегія суддів приходить до наступного висновку
Відповідно до вимог ст. 65 КК України , суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання . Разом з тим , як вбачається з вироку суду , при призначені покарання ОСОБА_7 , суд не навів достатніх обґрунтувань щодо міри покарання за скоєння умисного вбивства , передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України і не дотримався принципу індивідуалізації покарання , який міститься в змісті ст. 65 КК України , взагалі не мотивувавши чому суд , з урахуванням тяжкості скоєного, особи винного яка раніше була засуджена за скоєння умисного вбивства декількох осіб , відсутності пом`якшуючих покарання обставин , при наявності обставини , яка обтяжує покарання , дійшов висновку про його призначення в межах мінімального строку , передбаченого санкцією ч.2 ст. 115 КК України і колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може . Тому , відповідно до вимог ст. 50 КК України , а саме мети покарання , колегія суддів вважає що дане покарання не можно вважати таким , що відповідає положенням ст. 65 КК України .
Так , ОСОБА_7 скоїв злочин , який відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як особливо тяжкий , який посягає на життя людини , яке серед інших соціальних благ відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю . Як особа , обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за скоєння умисного вбивства декількох осіб за ст. 93 п «г», 222 ч.1 КК України ( в ред. 1960 року ) на підставі ст. 42 КК України ( в ред. 1960 року ) до 15 років позбавлення волі . Після відбуття покарання належних висновків не зробив і знову скоїв аналогічний , особливо тяжкий злочин проти життя людини , не працював , відсутність даних про наявність хронічних захворювань , зі його слів останні декілька років перебував в цивільному шлюбі. Обставин які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено . Обставиною яка обтяжує покарання обвинуваченого є скоєння злочину у стані алкогольного спяніння . Також суд приймає до уваги характер та спосіб вчиненого ОСОБА_7 злочину нанесення множинних , 33 колото-різаних поранень в область тулубу потерпілої .
Таким чином , враховуючі вищезазначені обставини у взаємозв`язку визначаючи міру покарання за п.13 ч.2 ст. 115 КК України , враховуючі принцип індивідуалізації покарання передбачений в статті 65 КК України , колегія суддів приходить до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 позбавлення волі на певний строк як такий що не буде відповідати меті покарання , і призначає максимальний вид покарання , передбачений ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі .
Покарання призначене за ч.1 ст. 185 КК України колегія суддів вважає таким , що відповідає вимогам ст. 65 КК України і міра покарання за цією статтею потерпілою не оскаржується .
Щодо апеляційних вимог що стосуються часткового задоволення цивільного позову в частині компенсації моральної шкоди лише на суму 150 000 грн. , то колегія суддів виходить з того , що відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України , моральна шкода полягає у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім`ї чи близьких родичів . Відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України , розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення , глибини фізичних та душевних страждань , ступеня вини особи , яка завдала моральної шкоди , якщо вона є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин , які мають істотне значення . При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості . Суд першої інстанції у вироку взагалі не навів обґрунтувань щодо розміру компенсації моральної шкоди обмежившись загальною характеристикою без застосування до даного кримінального провадження . При цьому , колегія суддів вирішуючи апеляційні вимоги в цій частині враховує , що визнана у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_13 яку обвинувачений умисно позбавив життя . Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_6 втратила близьку особу мати у звязку з чим зазнала душевні страждання . Крім того , суд першої інстанції залишив поза увагою і не надав оцінки при визначенні розміру компенсації моральної шкоди ту обставину , що обвинувачений ОСОБА_7 визнав позов у повному обсязі . Враховуючі вказані обставини у сукупності , соціальну значущість людини яку насильно позбавили життя для її доньки , характер кримінального правопорушення , колегія суддів знаходить обгрунтованим задоволеня позовної заяви в частині розміру компенсації моральної шкоди заявленої в цивільному позові на суму 500 000 грн.

Посилання потерпілої в апеляційній скарзі на показання обвинуваченого, свідків , інші джерела доказів дослідженні судом першої інстанції , висловлені суб`єктивні оцінки , не змінюють її апеляційних вимог що потерпіла та її представник підтвердили під час апеляційного розгляду .

Інших вимог апеляція потерпілої не містить .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27.08.2015 , - задовольнити .

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27.08.2015, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та п.13 ч.2 ст.115 КК України, в частині призначеного покарання за п.13 ч.2 ст. 115 КК України та вирішення цивільного позову в частині компенсації моральної шкоди , - скасувати .
Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі .
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного судом першої інстанції за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки , більш суворим призначеного за п.13 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі , призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі .

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 000 ( п`ятсот тисяч ) гривень .
В іншій частині вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27 серпня 2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін .
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії вироку .
СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1889/2015
Категорія: п.13, ч.2 ст.115 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_18
Доповідач ОСОБА_1