АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3565/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/467/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001194 від 22.04.2015р., №0001619 від 02.06.2015р., №0002602 від 01.09.2015р., за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1).22.07.1985 року Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, із застосуванням ст.46-1 КК України, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. Ухвалою Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу відстрочка виконання вироку скасовано, направлений в міста позбавлення волі строком на 3 роки. 25.06.1988 року звільнено умовно-достроково на 4 місяці 24 дні;

2). 22.06.1989 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.140 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. 04.04.1991 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

3). 18.01.1993 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.229-6 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі. 30.09.1995 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

4). 14.07.1999 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.196-1 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

5). 01.09.2003 року Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.101 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.42 КК України шляхом поглинання призначеним покаранням, покарання за вироком Центрально-Міського райсуду міста Кривого Рогу від 14.07.1999 року, остаточно до відбуття 4 роки позбавлення волі. 14.04.2007 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

6). 15.10.2009 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.395 КК України до арешту строком на 2 місяця. 09.01.2010 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

7). 03.03.2011 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.396 КК України до 3 місяців арешту. 27.08.2011 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

8). 02.04.2012 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавленні волі, із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням строком на 1 рік. Постановою Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу від 24.07.2012 року випробування скасовано, направлений у міста позбавлення волі строком на 1 рік;

9). 19.11.2012 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст.395 КК України до 3 місяців арешту; на підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання покарання, призначеного за вироком Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 02.04.2012 року, остаточно до відбуття 1 рік позбавлення волі. 19.10.2013 року звільнено по відбуттю призначеного покарання;

10). 22.01.2015 року Центрально-Міським райсудом м. Кривого Рогу за ст. 125 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт;

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 через невідповідність висновків фактичним обставинам справи, та просить призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції
Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.121 КК України за ознаками: спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з призначенням покарання у виді 6 років позбавлення волі;

- ч.2 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- ч.2 ст.389 КК України за ознаками: ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього виду покарання, з призначенням покарання у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання, призначене вироком Центрально-Міського райсуду міста Кривого Рогу від 22.01.2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 10 днів.

У відповідності до приписів ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 до строку покарання час попереднього ув`язнення з 02.09.2015 року по 05.04.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь міської клінічної лікарні №2 міста Кривого Рогу, грошові кошти, у розмірі 2 374 (дві тисячі триста сімдесят чотири) грн. 80 коп., витрачених закладом на лікування потерпілої ОСОБА_10 .

Вирішено питання щодо речових доказів.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , зазначає, що про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження свідчить відсутність оцінки доказів у мотивувальній частині оскарженого рішення, через однобічне, неповне й упереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, а саме: розбіжності у фактичних обставинах у показаннях потерпілої ОСОБА_10 та самого обвинуваченого ОСОБА_6 , та у сукупності з слідчим експериментом та висновком судово-медичної експертизи.
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 на початку квітня 2015 року, у нічний час доби, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, та обернення його на власну користь, знаходячись у літній кухні, розташованої на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно викрав один металевий оцинкований лист, розміром 1,5 х 3 метри, який належить гр. ОСОБА_9 , вартістю 400 грн. Привласнивши викрадене, з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Крім того, вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 22.01.2015 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт. 10.04.2015 року засуджений ОСОБА_6 був поставлений на облік Кримінально-виконавчої інспекції Центрально-Міського району міста Кривого Рогу, де під підпис ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Того ж дня ОСОБА_6 вручено направлення до Комунального закладу «Палац культури «Карачуни», розташованого у Центрально-Міському районі, міста Кривого Рогу.

В послідуючому, 10.04.2015 року ОСОБА_6 прибув до Комунального закладу «Палац культури «Карачуни», розташованого на території Центрально-Міського району, міста Кривого Рогу, де наказом директора вказаного комунального закладу №36 від 14.04.2015 року прийнятий підсобним робітником для відбуття покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, з 14.04.2015 року, згідно графіку, у період часу з 08.00 до 12.00 год., щоденно, окрім суботи та неділі, та повинен був приступити до роботи з 14.04.2015 року.

У період часу з 14.04.2015 по 15.05.2015 року, ОСОБА_6 без поважних причин на роботу в КЗ «ПК «Карачуни» не виходив, покарання, призначене вироком суду, не відбував.

15.05.2015 року ОСОБА_6 повторно під підпис попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання.

З 18.05.2015 року ОСОБА_6 вийшов на роботу до Комунального закладу «Палац культури «Карачуни», де під підпис ознайомлений з графіком відбуття покарання, та відпрацював в цілому 56 годин, включно по 05.06.2015 року.

Після чого, з 08.06.2015 року і по теперішній час ОСОБА_6 , маючи умисел на ухилення від відбування покарання, призначеного судом, не маючи на те поважних причин, навмисно не виходив на роботу до Комунального закладу «Палац культури «Карачуни», тим самим ухилявся від відбування покарання, у вигляді громадських робіт.

Він же, 28.08.2015 року, близько о 20.15 год., прийшов до своєї матері за місцем її мешкання, домоволодіння АДРЕСА_1 , де між ним та матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин відбулася сварка, під час якої у ОСОБА_6 виник злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , 28.08.2015 року, приблизно о 20.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у веранді будинку АДРЕСА_1 , кулаком наніс ОСОБА_10 , яка сиділа у кріслі, один удар в ділянку обличчя зліва. Від вказаного удару остання впала правим боком тулубу на підлогу веранди, після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення своїй матері ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, взяв на подвір`ї вказаного домоволодіння не встановлений слідством фрагмент цеглини, який поклав до капронового лантуху, після чого, утримуючи фрагмент цеглини в руках, умисно, зі значною силою, завдав даним фрагментом цегли не менш трьох ударів в ділянку тулубу зліва.

Внаслідок протиправних, навмисних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів 10, 11-го ребер ліворуч, розриву лівої легені, травматичного гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи ліворуч, синця та садна навколо лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1966 від 25.09.2015 року, виявлені у ОСОБА_10 тілесні пошкодження у вигляді у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів 10, 11-го ребер ліворуч, розриву лівої легені, травматичного гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи ліворуч, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; тілесні ушкодження у вигляді синця та садна навколо лівого ока за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як ті, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Під час апеляційного розгляду в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , апеляційну скаргу захисника підтримали в повному обсязі, просили скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції через невідповідність висновків встановлених судом фактичним обставинам кримінального провадження.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор прохав колегію суддів залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , оскільки вважав вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ст.ст.185 ч.2, 389 ч.2 КК України в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , не оспорюється.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам щодо інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 . Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України: показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та письмовими матеріалами справи.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не визнав, пояснював, що 28.08.2015 року, близько 20.00 години, він прийшов додому, за адресою: АДРЕСА_1 , щоб взяти свої речі, а його мати, ОСОБА_10 почала його лаяти. сиділа на крильці. На порозі біля будинку стояла пластикова пляшка, об`ємом 1,5 л., з водою. Мати почала лаяти його, він вхопив бутилу, яка стояла біля будинку (об`ємом 1,5л.) з водою та кинув її у бік матері. Вона впала на землю, та стала говорити, що їй погано. Він взяв свої речі, та пішов до свого знайомого, залишивши матір на подвір`ї будинку. Він матір не бив, чого вона його оговорює пояснити не може.

Під час апеляційного розгляду давав такі самі показання.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими, і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає, а саме показаннями:
- потерпілої ОСОБА_10 , що пізно увечері 28.08.2015 року, вона була вдома, сиділа у кріслі на веранді. У цей час додому повернувся її син, ОСОБА_12 . Він був п`яним, піднявся по сходах до неї. Вона нахилилась, щоб зняти взуття, і в цей час, обвинувачений вдарив її кулаком в обличчя зліва. Від удару вона впала на підлогу веранди, на правий бік. Обвинувачений десь у дворі взяв кусок цеглини, поклав його до капронового лантуху, намотав лантух на руку, та став наносити цією цеглиною удари у лівий бік, всього було 3-4 удари. Коли він припинив її бити та пішов у літню кухню, вона спустилась з веранди і поповзла з двору до насосної станції, через дорогу від її двору, де вранці наступного дня, її знайшла сусідка, яка викликала швидку, відвезла її до лікарні, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні майже два тижня;
- свідка ОСОБА_9 , що на протязі тривалого часу відносини між його матір`ю та її сином ОСОБА_12 були дуже неприязні. Були випадки, коли ОСОБА_6 бив мати, за що був вже засуджений. Йому відомо, що 27.08.2015 року мати викликала міліцію, оскільки її знову побив ОСОБА_6 і у той вечір вона (потерпіла) писала на нього заяву. Останній раз він (свідок) провідував матір 28.08.2015 року. Наступного дня йому зателефонувала сусідка матері ОСОБА_13 та повідомила, що обвинувачений знову побив матір і вона знаходиться біля насосної станції. Він одразу приїхав, побачив на землі свою матір, яка скаржилась на болі у всьому тілі, що ОСОБА_12 бив її руками та ногами по голові та тілу; а потім узяв камінь, поклав його до мішку, і бив її ним по тілу. Там же була ОСОБА_13 . Через деякий час приїхали співробітники міліції, які опитали матір про події. Вона пояснила, що її побив син ОСОБА_12 , однак заяву писати відмовилась. Згодом, приїхали працівники швидкої допомоги та відвезли матір до 2-ї лікарні;

- свідка ОСОБА_11 , що є сусідкою ОСОБА_10 , яка пояснила, що разом з потерпілою проживає її син ОСОБА_12 , який зловживає спиртними напоями. Як їй стало відомо зі слів ОСОБА_10 , у нетверезому стані він б`є матір, виносить з двору всілякі речі. 29.08.2015 року, близько о 10.00 год., вона прийшла навідати ОСОБА_10 , однак тієї у дворі не було. Вона пройшла до дороги, та побачила під деревом біля насосної станції на землі лежала потерпіла. Вона була побита, скаржилась на болі у лівій частині тулубу. Сказала, що знову побив її ОСОБА_12 . Вона (свідок) зателефонувала до міліції, викликала швидку, та повідомила сина ОСОБА_14 .

На обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, також було досліджено і письмові матеріали справи, яким судом дано належну оцінку, а саме:
- відповідно до висновку судової медичної експертизи №1966 від 25.09.2015 року, у потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження локалізація яких була наступною: закрита травма грудної клітини, переломи 10, 11-го ребер ліворуч, розрив лівої легені, травматичний гемопневмоторакс та підшкірна емфізема ліворуч, синець та садно навколо лівого ока. Тілесні пошкодження у вигляді у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів 10, 11-го ребер ліворуч, розриву лівої легені, травматичного гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи ліворуч, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; тілесні ушкодження у вигляді синця та садна навколо лівого ока за характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як ті, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Характер тілесних ушкоджень свідчить про те, що ушкодження у неї виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів) кулаками, взутими ногами, або при ударі о тупі тверді предмети (предмет), які мають такі ж властивості. Потерпілій було завдано не менш 2-х прикладень фізичної сили травмуючим предметом (предметами), в проекції лівого ока та лівої половини грудної клітини (а.кп.79-82 т.3);

- з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.08.2015 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у присутності понятих та судово-медичного експерта, при відтворенні обстановки та обставин події, на місці розказав та показав, де, коли та яким чином, він кинув у бік матері пластикову пляшку з водою, і як та впала на землю (а.кп.82-86 т.3);

- з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.08.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 , у присутності понятих та судово-медичного експерта, при відтворенні обстановки та обставин події, на місці розказала та показала, де, коли та яким чином, її побив обвинувачений у справі (а.кп.87-90 т.3);

- висновком експерта №2086 від 28.09.2015р., згідно висновків якого об`єктивно встановити механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного неможливо, відсутні судово-медичні дані. При обставинах, які вказала потерпіла при слідчому експерименті механізм утворення тілесних ушкоджень не суперечить судово-медичним даним. Беручи до уваги дані про травмуючий предмет, анатомічні ділянки прикладення фізичної сили, характер виявлених ушкоджень у потерпілої, - найбільш повний механізм їх утворення вказала потерпіла під час проведення слідчого експерименту (а.кп. 93-94 т.3).

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, повною мірою доведена поясненнями потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які були безпосередньо допитані судом першої інстанції в судовому засіданні та їм дана належна оцінка в оскарженому рішенні. Крім того, допитуючи потерпілу та свідків суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , щодо розбіжностей у показаннях свідків та потерпілих у кримінальному провадженні і обвинуваченого, яким суд не дав оцінки, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, щовід удару пляшкою з водою, його мати впала, та могла заподіяти зазначені тілесні ушкодження, при падінні з висоти власного зросту, оскільки вважає такі показання обвинуваченого способом уникнення від кримінальної відповідальності, які крім іншого, були спростовані в ході судового слідства в суді першої інстанції показаннями самої потерпілої ОСОБА_10 , які судом визнано допустимими.

Крім того, таким фактам, які зазначені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, що потерпіла під час її допиту в суді та під час проведеного слідчого експерименту вказувала, що тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_6 не тільки 28 серпня, а і 27 серпня 2015 року, не можуть бути прийняті судом, оскільки суд розглядає кримінальне провадження лише в межах пред`явленого обвинувачення (ст.337 ч.1 КПК України), а як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України саме 28.08.2015р. (а.кп.2 -4 т.4), що знайшло своє підтвердження під час проведеного судового слідства в суді першої інстанції. Пояснення потерпілих та свідків, що ОСОБА_6 і до 28.08.2015р. спричиняв тілесні ушкодження та погано поводився зі своєю матір`ю не є предметом розгляду даного кримінального провадження, та відносяться до характеризуючих даних обвинуваченого .
Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі, що висновки експертів не містять даних, що потерпілій ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження і 27.08.2015р., колегія суддів вважає безпідставними.
Так, з оскарженого вироку суду вбачається, що суд першої інстанції дотримавшись вимог ст.ст.93-96 КПК України, розглянув дане кримінальне провадження та з урахуванням інших доказів, надав належну оцінку всім зібраним у справі . Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів або обставин як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження додаткових доказів у суді апеляційної інстанції.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що спричинені обвинуваченим ОСОБА_6 тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 від удару пляшкою з водою та падінні з висоти власного зросту, також спростовуються дослідженими у судовому засіданні і письмовими доказами, а саме: додатковим висновком судово-медичних експертизи №2086 від 29.09.2015 року, де вказано , що об`єктивно встановити механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного - неможливо, відсутні судово-медичні дані. А при обставинах, які вказала потерпіла при слідчому експерименті механізм утворення тілесних ушкоджень не суперечить судово-медичним даним. Більш того, беручи до уваги дані про травмуючий предмет, анатомічні ділянки прикладення фізичної сили, характер виявлених ушкоджень у потерпілої - найбільш повний механізм їх утворення вказала потерпіла під час проведення слідчого експерименту.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині оскарженого вироку суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази, обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, та навів достатні мотиви, по яким критично оцінив свідчення самого обвинуваченого стосовно обставин скоєного кримінального правопорушення - злочину, та правильно кваліфікував його дії, що полягає у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи, оскільки всім зібраним у справі доказам суд дав правильну оцінку, а показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтверджують фактично встановлені обставини вчинення інкримінованого за ст.121 ч.1 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, і знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, а оскаржений вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 , слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України, залишити без змін.
У відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_6 зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення з 02 вересня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто 21 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4