У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 29 листопада 2016 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією 1/3 частини майна, яке є власністю засудженого.

Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 30 грудня 2015 року зазначений вирок залишив без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року вищезазначені судові рішення щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року щодо нього на підставі пункту 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з підстав неоднакового застосування касаційним судом норм права передбачених частиною другою статті 187 КК та частиною п'ятою статті 29 КК. Обґрунтовуючи свою заяву, засуджений також вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 КК. Зазначає, що за відсутністю попередньої змови з невстановленою особою на ім'я Сергій та умислу на застосування насильства чи погрози його застосування щодо потерпілого, були усі підстави для кваліфікації його діяння за частиною першою статті 187 КК із врахуванням вимог частини п'ятої статті 29 КК. Просить скасувати ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року щодо нього та направити справу на розгляд до суду касаційної інстанції.

Як приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_4 надав копії ухвал колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2011 року, 05 червня 2012 року, 28 травня 2013 року.

Водночас засуджений ОСОБА_4 порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року. Причини пропуску строку обґрунтовує тим, що копію судового рішення касаційної інстанції щодо нього отримав 16 серпня 2016 року, до того ж, з 18 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того зазначає, що перебуваючи в місцях позбавлення волі не мав цілодобового доступу до мережі «Інтернет», а відтак був змушений здійснювати пошуки судових рішень суду касаційної інстанції в дуже обмежений період. Також зауважує, що він та його родичі не мали коштів для отримання правової допомоги від захисника.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи заяви і клопотання про поновлення строку, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України визначений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Відповідно до копій долучених до заяви документів, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо ОСОБА_4 була постановлена 21 липня 2016 року. Заяву про її перегляд засудженим надіслано до Верховного Суду України 18 листопада 2016 року, тобто після закінчення тримісячного терміну.

Судові рішення касаційної інстанції, долучені засудженим до заяви, як приклади неоднакового правозастосування, постановлені у строк, який значно перевищує тримісячний процесуальний термін, встановлений у частині першій статті 447 КПК для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень (останнє рішення постановлено у 2013 році).

Отже, засуджений ОСОБА_4 подав заяву до Верховного Суду України про перегляд судового рішення з пропуском установленого законом строку.

Відповідно до частини 6 статті 447 КПК України, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами, виходячи із системного аналізу норм процесуального права, слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання засудженого як на підставу для поновлення строку на те, що копію судового рішення касаційної інстанції він отримав 16 серпня 2016 року, до того ж, з 18 липня 2016 року по 18 серпня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні, а також на те, що у виправній колонії, де він відбуває покарання, відсутній цілодобовий доступ до мережі «Інтернет», в зв'язку з чим він був змушений здійснювати пошуки судових рішень суду касаційної інстанції в дуже обмежений період, і що саме ці обставини позбавили його можливості вчасно підготувати заяву про перегляд судового рішення та подати її у визначений законом строк, не може бути визнано переконливим, а причини пропуску строку поважними, оскільки з моменту отримання ним копії рішення касаційного суду він мав більше ніж два місяці для підготовки заяви про його перегляд, до того ж, як убачається з копії цього судового рішення, ОСОБА_4 брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, тобто був обізнаним про мотиви відмови в задоволенні його касаційної скарги та порядок і строки звернення до Верховного Суду України з заявою про його перегляд і мав достатньо часу для вирішення питання щодо отримання ним правової допомоги.

Крім того, доводи засудженого щодо відсутності коштів у нього та його родичів для отримання ним правової допомоги також не можуть бути визнані переконливими, оскільки відповідно до частини третьої статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України, особа, яка утримується у місцях позбавлення волі, вправі через адміністрацію цієї установи звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Проте, з долучених до заяви матеріалів не вбачається, що ОСОБА_4 скористався цим правом, наданим йому законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 слід відмовити, а його заяву залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 447 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року щодо нього.

Заяву засудженого ОСОБА_4 залишити без розгляду.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1