Ухвала іменем україни 21 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тарасівка Кам?янець-Подільського району Хмельницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 11.10.2011 року Кам?янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 309, ст. 69 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 11 квітня 2013 року, близько 11 год. 30 хв., з манекенів у приміщенні магазину «Сезон» по вул. Дружби Народів, 7 м. Кам?янець-Подільського, намагався повторно відкрито викрасти одяг, який належить потерпілій ОСОБА_6 на суму 1125 грн., однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця грабежу з причин, що не залежали від його волі, був викритий подавцем ОСОБА_7 , прохання якої повернути речі проігнорував та утік з місця події, але був затриманий працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не доведено вину засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України за обставин викладених у вироку, які є необґрунтованими і невідповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, захисник указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, твердження захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно є безпідставними, оскільки протилежні висновки судів в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
Так, незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_5 , ці висновки суд обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_7 , даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.04.2015 року, протоколів огляду від 22.04.2013 року й слідчого експерименту від 17.04.2015 року, висновком судово-товарознавчої експертизи №46т від 16.04.2013 року.
Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідка ОСОБА_7 , яка прямо стверджувала, що викрадачем речей є саме ОСОБА_5 , судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.
Визнавши вказані докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_5 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 про невинуватість ОСОБА_5 через невизнання себе винним, були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК України у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції та перевірив усі доводи захисника наведені в апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3