АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1813/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«17» листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора захисника підозрюваного при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року про задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області строком на 60 днів, до 01 січня 2017 року.

З вищевказаного клопотання слідчого вбачається, що 08 березня 2014 року ОСОБА_7 , знаходячись на майдані Свободи в м. Харкові, приймав участь у мітингу під назвою «Віче Харкова», організоване проросійськими політизованими угрупуваннями.
Під час зазначеного масового заходу, діючи умисно, з метою спонукання мешканців м. Харкова до повалення конституційного ладу та захоплення державної влади, ОСОБА_7 виступив публічно перед невстановленою кількістю присутніх на мітингу осіб з промовою, в ході якої прямо закликав присутніх громадян України до визнання чинної української влади, органів місцевого самоврядування незаконними, які мають бути замінені в неконституційний спосіб, невизнання цієї влади та непокори їй усіма правоохоронними органами, створення на території південно-східної України іншої держави.
За даним фактом порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 109 КК України.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 109 КК України, - публічні заклики до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або до захоплення державної влади.
31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 109 КК України, а 02 листопада 2016 року вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.
Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 109 КК України, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників досудового розслідування, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, орган досудового розслідування просив суд застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді підозрюваним та його захисником подані апеляційні скарги, в яких просять ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити. Посилається на неповне дослідження обставин, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, порушення вимог кримінального процесуального закону, недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також зазначають на недоведеність органом державного звинувачення підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підозрюваний та його захисник апеляційні скарги підтримували.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного, захисника та прокурора, перевіривши наведені в апеляційної скарзі доводи та матеріали судової справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення вищевказаного клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 109 КК України, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Також слідчим суддею встановлено та надано оцінку тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні СВ УСБУ в Харківській області перебуває кримінальне провадженні, внесене в ЄРДР за № 0000214 від 15 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 109 КК України (аркуш м.с.с. 6).
31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 109 КК України (аркуші м.к.п. 35-37).
02 листопада 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 109 КПК України, винним себе не визнав.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:
- висновком спеціаліста від 13 жовтня 2016 року, відповідно до якого системний лінгвістичний аналіз виступу ОСОБА_7 , що полягає у вивченні змісту всього тексту, його модальності, смислового інтонування, дослідження особливостей формулювання окремих висловлювань та загальної прагматичної спрямованості думки, дає підстави для безсумнівного й однозначного висновку, що виступ ОСОБА_7 є грубим порушенням положень чинної Конституції України, він містить прямі заклики до насильницького повалення конституційного ладу й захоплення державної влади (аркуші м.с.с 10, 11);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 19 жовтня 2016 року, з тексту якого вбачається, що виступ ОСОБА_7 є грубим порушенням положень чинної Конституції України, він містить прямі заклики до насильницького повалення конституційного ладу й захоплення державної влади (аркуші м.с.с. 13-16);
- протоколом огляду предметів від 15 жовтня 2016 року, а саме DVD-R диску, на якому міститься відео-файл з назвою: «Харьков за референдум 08.03.2014 Вече города Харькова» (аркуші м.с.с. 16-20);
- висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 27 жовтня 2016 року № 417/1, відповідно до якого текст роздруківки стенограми висловлювань «Особи-1» відеофайлу «Харьков за референдум 08.03.2014 Вече города Харькова», містить публічні заклики до руйнування існуючої системи державних органів законодавчої, виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, до їх зміни в неконституційний спосіб, перебирання на себе владних повноважень, а також порушення територіальної цілісності України шляхом утворення на території південно-східного регіону України іншої держави, що є публічними закликами до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, до зміни меж території України та порушення порядку, встановленого Конституцією України (аркуші м.с.с. 24-32).
Наведені в апеляційній скарзі доводи підозрюваного, в яких він не погодився з кваліфікацією його діянь за ч.2 ст. 109 КК України, на даній стадії досудового розслідування не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість пред`явленої підозри та наявність підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти Молдови», № 35615/06, від 13 листопада 2007 року, п. 48, судом було зазначено, що для того щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст. 5 § 1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само необов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання.
ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до ч.5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 КПК України.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання - зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в Московській ДПІ як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, не одружений, має малолітню доньку, раніше не судимий.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність постійного місця проживання, відсутність сім`ї, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості доводів клопотання слідчого та наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Що ж стосується доводів підозрюваного та його захисника, викладених в апеляційних скаргах, щодо необґрунтованості підозри та недоведеності ризиків, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що ж стосується оцінки доводів апеляційної скарги щодо відсутності ризиків з кримінальному провадженні, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про порушення стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів. Санкція ч.2 ст. 109 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів не розглядається можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, оскільки відповідно до ч.5 ст. 176 КПК України вони не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 109 КК України.
Таким чином тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у сукупності з іншими даними про особу останнього, спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника про відсутність ризиків у кримінальному провадженні. Наявність у підозрюваного малолітньої доньки та відсутність судимостей, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує.
Що ж стосується доводів щодо необґрунтованості підозри, то з огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були детально досліджені під час розгляду судом апеляційної інстанції матеріалів судової справи та приведені вище, зокрема: висновком спеціаліста від 13 жовтня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 19 жовтня 2016 року, протоколом огляду предметів від 15 жовтня 2016 року, висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 27 жовтня 2016 року № 417/1.
Таким чином, з аналізу вищевказаних доказів, що містяться в матеріалах судової справи та узгоджуються між собою, вбачається, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 109 КПК України, є обґрунтованою.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надані в суді першої та апеляційної інстанції підозрюваним та його захисником показання щодо необґрунтованості підозри у скоєнні зазначених кримінальних правопорушень, спростовуються вищевказаними доказами.

Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо доведеності прокурором існування вищевказаних ризиків та обґрунтованість підозри та здійснив належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Що ж стосується посилань сторони держаного звинувачення на перебування в провадженні Київського районного суду м. Харкова іншого кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 , передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, в рамках якого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року задоволено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та визначення застави в розмірі 206 700,00 грн., яку ним було внесено у встановленому законом порядку, та звільнено його з цієї підстави з-під варти, у зв`язку з чим, в подальшому ним було здійснено спробу незаконного перетинання державного кордону України, з метою ухилення від покарань за інкримінованими кримінальними правопорушеннями, колегій суддів не досліджує та не надає правової оцінки, оскільки постанова Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, не набрала законної сили та, станом на час розгляду матеріалів даної судової справи, оскаржується в апеляційному порядку.
Керуючись ст.ст. 392, 404. ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року про задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБ України в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, освіта повна вища, працюючого СПДФО в Московському ДПІ, не одруженого, має малолітню доньку, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4