Справа №472/403/16-к 18.08.2016
Провадження № 11-кп/784/723/16 Категорія ст. 185 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України;-
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року, обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. В. Косниця Ямпілського району Вінницької області, проживаючого на АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого:

1) 07 листопада 2008 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 16 жовтня 2009 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років 8 місяців позбавлення волі:

3) 21 жовтня 2010 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;

4) 22 лютого 2016 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі; -

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України:

- за епізодом 20 грудня 2015 року на 2 роки позбавлення волі;

- за епізодами 29 лютого 2016 року, 05 березня 2016 року, 06 березня 2016 року, з 05 березня 2016 року по 08 березня 2016 року, 21 березня 2016 року на 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (епізод 20 грудня 2015 року) за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року, а саме: за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, визначено ОСОБА_7 покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком (епізодами 29 лютого 2016 року, 05 березня 2016 року, 06 березня 2016 року, з 05 березня 2016 року, по 08 березня 2016 року, 21 березня 2016 року), частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 5 років позбавлення волі.

Постановлено: строк відбування покарання обчислювати з 24 березня 2016 року;

відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 24 березня 2016 року по 29 червня 2016 року (включно).

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року та призначити ОСОБА_7 покарання:

-за епізодом 20 грудня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

-за епізодами 29 лютого 2016 року, 05 березня 2016 року, 06 березня 2016 року, з 05 березня 2016 року по 08 березня 2016 рік року, 21 березня 2016 року у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (епізод 20 грудня 2015 року) за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року, а саме: за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та визначити ОСОБА_7 4 роки 4 місяці позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком (епізодами 29 лютого 2016 року, 05 березня 2016 року, 06 березня 2016 року, з 05 березня 2016 року по 08 березня 2016 року, 21 березня 2016 року), частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_7 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у період з 24 березня 2016 року по день прийняття рішення, у строк відбування покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені під час судового розгляду фактичні обставин вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, вважає зазначений вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на його думку, за своєю мірою є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та даним про особу обвинуваченого.

Твердить:

що суд не врахував в якості обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття ОСОБА_7 , надання ним послідовних та правдивих показань, чим він сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину, вибачався перед потерпілими під час судового розгляду, часткове добровільне відшкодування завданого збитку;

що при призначенні покарання ОСОБА_7 необхідно врахувати вчинення ним злочину середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, хворіє на туберкульоз легенів, в зв`язку з чим перебуває на обліку у протитуберкульозному кабінеті Веселинівської ЦРЛ.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
1) 20 грудня 2015 року ОСОБА_7 діючи умисно, повторно переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна шляхом вільного доступу перебуваючи на під`їзних коліях № 7 та № 5 станції Веселинове, за допомогою гайкового ключа, молотка і металевого профілю таємно викрав елементи верхньої будови колій - костилі залізничні колінні в кількості 214 штук, загальною вартістю 1 070 грн.; підкладки ДО-65 в кількості 27 штук загальною вартістю 1 107 грн., які в подальшому продав громадянину ОСОБА_9 .

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ПАТ «Українська залізниця» матеріальні збитки на загальну суму 2 177 гривень.

2) Крім того, 29 лютого 2016 року приблизно о 02.00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна проник через незачинену хвіртку на територію домоволодіння ОСОБА_10 на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед марки «Україна», який в подальшому продав.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 312 гривень.

3, 4) Крім того 05 березня 2016 року о 19.00 год. та 06 березня 2016 року о 02.00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна проник шляхом вільного доступу на територію домоволодіння ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав 05 березня 2016 року - чавунну трубу 81х7,4 мм, а 06 березня 2016 року - металеву решітку розміром 1,7x1,4 м, які в подальшому продав громадянину ОСОБА_12 .

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 833 гривні.

5) Продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_7 з 05 березня 2016 року по 08 березня 2016 року за допомогою гайкового ключа, молотка і металевого профілю таємно викрав елементи верхньої під`їзної колії № 7 станції Веселинове, а саме костилі залізничні колінні в кількості 150 штук, загальною вартістю 750 грн.; стикові болти в зборі до рейки Р-65 в кількості 12 штук, загальною вартістю 132 грн.: накладки до рейки Р-65 (6-отвірна) в кількості 2 штук, загальною вартістю 172 грн., накладки до рейки Р-65 (4-отвірна) в кількості 8 штук загальною вартістю 1 200 грн.; підкладки ДО-65 в кількості 29 штук загальною вартістю 1 015 грн.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ПАТ «Українська залізниця» матеріальні збитки на загальну суму 3 269 гривень.

6) Крім того, 21 березня 2016 року в нічний час ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна шляхом вільного доступу, перебуваючи біля домоволодіння ОСОБА_13 на АДРЕСА_3 , таємно викрав дві металеві секції розміром 1.77x1.51 метрів, виконанні з кутників розміром 60x60x5 мм вартістю 518 гривень та одну металеву секцію розміром 1,77x1.51 метрів, виконану з кутників розміром 35x60x5 мм вартістю - 223 гривні, які залишив собі.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальні збитки на загальну суму 741 гривня.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги другого; заперечення прокурора ОСОБА_8 проти апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000710, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості призначеного покарання є непереконливими.

За роз`ясненнями до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Судом першої інстанції в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на психіатричному чи наркологічному обліку; а також відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання.

За такого суд прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Призначене покарання є законним та справедливим, призначено у розмірі, який не є максимальним для цього виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Апеляційний суд також приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим і має чотири непогашені судимості; а також конкретні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину та кількість злочинних епізодів - 6 епізодів крадіжки, чотири з яких ним вчинено після постановлення відносно нього вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2016 року.

З огляду на зазначене є безпідставним посилання захисника на наявність такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_7 обставини, як щире каяття, навіть з урахуванням визнання ним своєї вини та вибачень перед потерпілими.

Так, щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Вищенаведені обставини (що маючи не зняті та непогашені судимості, ОСОБА_7 продовжив вчиняти злочини, в тому числі і під час попереднього кримінального провадження, і після постановлення відносно нього за результатами цього провадження вироку від 22 лютого 2016 року).

Що стосується тверджень апелянта про часткове добровільне відшкодування завданого обвинуваченим збитку, то повернення викраденого лише одному потерпілому не дає підстав для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченого, як на підставу для пом`якшення покарання, є неприйнятним, оскільки це є лише даними про його особу і також відсутні підстави для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до переконання, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, і відсутні підстави вважати призначене йому покарання надмірно суворим.

За такого відсутні підстави для скасування або зміни вироку, про що просив апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційню скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 24 березня 2016 року по 18 серпня 2016 року (включно).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3