У Х В А Л А
судового засідання
14 березня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
Згідно змісту обвинувального акта, затвердженого прокурором 28 грудня 2015 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Петропавловськ - Камчатський Російської Федерації, громадянину України, раніше судимому за вчинення злочинів проти власності, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
слідчим СВ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором прокуратури Франківського району м. Львова юристом 2 класу ОСОБА_5 , 19 листопада 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті: « Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 жовтня 2015 року, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ "Карі Україна", який розташований за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, вчинив таємне викрадення взуття, а саме: однієї пари чоловічих черевиків чорного кольору марки " Т.Tacardi", яке в подальшому виніс за межі магазину не заплативши за дане взуття. Закупівельна вартість взуття, згідно довідки ТОВ "Карі Україна, становить 326 грн. 83 коп.( без ПДВ). Виконавши усі ці дії , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_3 не закінчив злочин з причин, що не залежали від його волі , оскільки був затриманий працівником даного магазину".
За обвинувальним актом, слідчий та прокурор вважають, що таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка),
Сторона обвинувачення - прокурор
Львівської місцевої прокуратури №3
ОСОБА_5
Сторона захисту-
ОСОБА_6
Представник потерпілої сторони-
ОСОБА_7

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України 31 грудня 2015 року.
Відповідно до ухвали судді від 04 січня 2016 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта, а згідно з ухвалою суду від 16 січня 2016 року, обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам процесуального законодавства . Підстави такого рішення викладені в ухвалі. Дана ухвала оскаржена прокурором.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду від 26 лютого 2016 року, з призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на те, що в матеріалах справи наявний обвинувальний акт. Вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта визначені ст. 291 КПК України. Станом на день складання та погодження обвинувального акта, ОСОБА_3 фактично перебував в статусі підозрюваного, а тому підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, натомість процесуальний статус останнього змінився з часу скерування обвинувального акту до суду. У своїй ухвалі апеляційний суд також вважає безпідставною мотивацію суду першої інстанції, щодо скерування обвинувального акту керівником прокуратури та покликання на порушення вимог ст. 293 КПК України. За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що згідно положень п. 3 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції ( ас. 42 45).
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд не зазначив з яких підстав скасовується ухвала в частині невідповідності обвинувального акта прямим вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України та його скерування до прокуратури Франківського району м. Львова з покликанням на ст. 291 КПК України, яка не передбачає таких процесуальних дій.
Оскільки прийняте судом першої інстанції рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, передбачених п. 3 ч.2 ст. 291 КПК України (відсутність даних про громадянство) апеляційним судом не оцінювалося та по ньому не приймалося рішення, то у цій частині ухвалу суду першої інстанції слід вважати обґрунтованою та такою, що набрала законної сили.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 16 січня 2016 року, і в першу чергу із за відсутності даних про громадянство потерпілої сторони ( п.3 ч.2 ст. 291 КПК України).
Крім того, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зважаючи на встановлені обставини, положення національного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, слід прийти до висновку, що з метою уникнення будь яких
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/377/16 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8