Справа № 183/5184/16
№ 1-кп/183/870/16
В И Р О К
іменем України
18 жовтня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000599 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка, Ново-Українського району, Кіровоградської області, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, який проходив військову службу за мобілізацією у військовому званні «прапорщик», демобілізованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

Наказом № 62 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2015 року, прапорщика ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду головного сержанта командира відділення 1 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно-десантного батальйону.
Так, прапорщик ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 26 червня 2015 року від командування військової частини НОМЕР_1 отримав відпустку строком на 10 діб, з якої 04 липня 2015 року повинен був прибути до військової частини та приступити до виконання службових обов`язків.
Однак, 04 липня 2015 року прапорщик ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання діючи в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 11, 12, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не повернувся вчасно з відпустки до військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, заходів для повернення до військової частини не приймав.
28 липня 2016 року прапорщик ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, прапорщик ОСОБА_6 04 липня 2015 року не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за межами розташування військової частини до 28 липня 2016 року.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Від дачі показань відмовився, зазначивши, що всі обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У скоєному злочині щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_7 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у нез`явленні вчасно на службу до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином.
Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем служби характерезується посередньо,є учасником бойових дій в зоні АТО, а тому суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю два роки, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1