Справа № 159/6829/14-к
Провадження № 1-кс/159/539/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2016 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: особи, яка звернулась із скаргою - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_5 від 17.06.16 р. про відмову у задоволенні клопотання заявниці як потерпілої у кримінальному провадженні № 420 140 301 100 000 27, що внесене до ЄРДР 13.06.14 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
Особа, яка подала вищезазначену скаргу, - ОСОБА_3 - звернулась до суду із вищевказаною скаргою. В обґрунтування скарги заявниця зазначає, що слідчим ОСОБА_5 (далі слідчий) 17.06.16 р. було винесено постанову про повну відмову у задоволення її як потерпілої клопотання про проведення додаткового огляду її квартири з метою встановлення реальних збитків та уточнення переліку викраденого майна, документів, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні. Зазначає, що постановою прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 01.06.16 р. матеріали згаданого вище та кримінального провадження № 120 150 301 100 005 11 від 07.05.15 р. об`єднано у одне провадження. 21 січня та 15 червня 2016 р. нею заявлялось слідчому клопотання про проведення слідчих дій, огляд квартири АДРЕСА_1 (далі квартира), у якій було пошкоджено замки вхідних дверей, з метою встановлення реальних збитків та уточнення переліку викраденого (спадкового) майна гр. ОСОБА_7 .. Право її та гр. ОСОБА_7 часткової власності на квартиру було визнано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 11.03.16 р., що набрало законної сили 1306.16 р. згідно з ухвалою апеляційного суду Волинської області. Зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110, ч. 3 ст. 93 КПК України, порушує її права, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 56 КПК України. Посилання слідчого на неодноразове проведення огляду квартири є безпідставним, необґрунтованим, так як огляд було проведено до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Покликаючись на положення ст. 86, ч. 3 ст. 214 КПК України, зазначає, що є необґрунтованими посилання слідчого на те, що вона має доступ до квартири самостійно і може надати всі необхідні документи, так як квартира належить їй та особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, на праві часткової власності, частки не виділено в натурі. Зазначає, що, як вбачається із її заяви від 29.03.16 р., протоколу огляду від 26.02.14 р., вхідні замки дверей квартири пошкоджено, що унеможливило потрапляння у квартиру. Вважає, що посилання слідчого на те, що ініційована нею слідча дія не встановлює реальних збитків, не уточнює переліку викраденого майна, суперечить ст. 223 КПК України, ст. ст. 185, 190 КК України. Посилаючись на положення ст. ст. 233 235, ч. 2 ст. 9, п. 3 ч. 1 ст. 57 КПК України, ст. 387 КК України, зазначає, що відповідної згоди від ОСОБА_8 отримано бути не може. Просить оскаржувану постанову скасувати, надати дозвіл на проникнення до житла, зобов`язати слідчого провести ініційовану нею слідчу дію за її участю для встановлення реальних збитків, уточнення переліку викраденого майна, документів, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

20.07.16 р. заявниця також подала до суду заяву про поновлення строку на оскарження постанови слідчого з тих підстав, що 21.01.16 р. слідчим під час її як потерпілої додаткового допиту встановлено, що замок у вхідних дверях квартири непрацюючий. Вирішується питання визнання права власності на квартиру в порядку спадкування у судовому порядку. 13.06.16 р. ухвалою апеляційного суду Волинської області рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 11.03.16 р., за яким у неї та гр. ОСОБА_7 виникло право часткової власності на квартиру, залишено без змін. 15.06.16 р. нею заявлено повторне клопотання про огляд квартири. 23.06.16 р. нею отримано копію оскаржуваної постанови. 29.06.16 р. вона отримала листи з повідомленням про розгляд апеляційним судом Волинської області питання про виправлення описки у тексті його ж рішення від 13.06.16 р. 01.07.16 р.. 04.07.16 р. закінчувався строк на оскарження постанови слідчого. Лише 06.07.16 р. вона отримала лист з копією ухвали апеляційного суду Волинської області від 01.07.16 р. у вказаній вище цивільній справі. Вважає, що остаточно її право власності на частку у квартирі виникло після постановлення ухвали апеляційного суду Волинської області від 01.07.16 р., про що їй стало відомо 06.07.16 р.. Покликаючись на положення п. 5 ч. 2 ст. 235, п. 3 ч. 2 ст. 56, ч. 3 ст. 93 КПК України, зазначає, що і реалізація права на проникнення до квартири у неї як у потерпілої, виникла після 06.07.16 р.. Просить поновити строк на оскарження.

Одночасно у вищезазначеній заяві про поновлення строку на оскарження, заявниця навела доповнення до своєї скарги, зазначивши, що пояснення слідчого у суді про законність такого доказу як протокол огляду від 21.02.14 р. є необґрунтованими, незаконними. Покликається на положення ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237, ч. 3 ст. 234 КПК України, та зазначає на необхідність наступного погодження такої слідчої дії з прокурором та слідчим суддею. Вважає вищезазначений доказ недопустимим.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

У судовому засіданні заявниця скаргу підтримала, обґрунтувавши її вищенаведеними доводами, додатково пояснила, що оскаржує постанову слідчого від 17.06.16 р., так як вважає її незаконною. Зазначає, що огляд квартири відбувся 21.02.14 р. у її присутності та з її згоди. Замки у вхідних дверях квартири змінила вона. 22 та 23 лютого 2014 р. вона ще перебувала у квартирі, але згодом була відсутня до 26.02.14 р., коли, повернувшись, виявила сліди проникнення у квартиру. Того ж дня мав місце огляд дверей квартири. 26.02.14 р. вона вжила заходів до унеможливлення потрапляння у квартиру залила замки силіконовою речовиною. Зазначає, що співвласницею квартири вважає себе з того часу, коли отримала копію ухвали апеляційного суду Волинської області про виправлення описки у судовому рішенні у провадження за її з ОСОБА_8 спором про успадкування квартири. Просить скаргу задовольнити.

Слідчий пояснив, що вважає проведення огляду квартири на даний час недоцільним з огляду на мотиви, викладені ним у оскаржуваній постанові.

Заслухавши пояснення слідчого 18.07.16 р., заявниці, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, думку прокурора, яка вважає, що слід відмовити у задоволенні скарги, приходжу до висновку, що скарга безпідставна та не підлягає до задоволення.

Так, 13.06.14 р. відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 т. 185 КК України за заявою заявниці про викрадення з квартири майна та грошових коштів в сумі 3 500 доларів ША та 2 000 Євро, було внесено до ЄРДР.

21.02.14 р. заявниця повідомила у правоохоронні органи про те, що гр. ОСОБА_7 з квартири забрала спільно нажиті з її покійним батьком речі.

21.02.14 р. було проведено огляд місця події квартири за участю заявниці та з її згоди. Зафіксовано, що перераховані заявницею речі як такі, що пропали, у квартирі, дійсно, відсутні.

22.06.16 р заявниця, дійсно, зверталась у правоохоронні органи із заявою про виявлення нею 22.02.14 р. пропажі 3 000 доларів США, 2 500 Євро, 3 000 грн..

26.02.16 р. заявниця зверталась у правоохоронні органи з приводу проникнення у квартиру сторонніх осіб.

26.02.16 р. було проведено ОМП, що обмежився оглядом полотна вхідних дверей, так як квартира виявилась зачиненою.

08.07.14 р. заявниця була визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

Враховую, що на протязі всього досудового розслідування доступ у квартиру мали, зокрема, в різні проміжки часу, як заявниця, так і гр. ОСОБА_7 ..

Як пояснила заявниця у судовому засіданні, після ОМП 21.02.14 р. вона деякий час проживала у квартирі, а 26.02.14 р. після закінчення ОМП 26.02.14 р., квартиру опечатано не було, вона самостійно залила замок дверей силіконом.

15.06.16 р вона звернулась до слідчого з клопотанням провести огляд квартири.

17.06.16 р. слідчим винесено оскаржувану постанову про повну відмову у задоволенні такого клопотання, вмотивовану тим, що у ЄРДР було внесено відомості про вчинення викрадення з квартири в період з 29.09.13 р. по 21.02.14 р. 3 500 доларів США та 2 000 Євро, майна; потерпіла, маючи доступ до квартири, самостійно може надати органам досудового розлідування всі необхідні документи. ОМП проводився неодноразово. Ініційована потерпілою слідча дія не має завданням встановлення реальних збитків, уточнення переліку викраденого. З моменту вчинення кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР, пройшов значний проміжок часу. Вважав, що проведення огляду квартири є в даний час недоцільним та невиправданим.

Як слідує з положень ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

З висновками слідчого, наведеними у оскаржуваній постанові, слід погодитись, так як з матеріалів кримінального провадження об`єктиво вбачається, ОМП мав місце за участю заявниці 21.02.14 р., надалі вона свідчила про те, що додатково виявила пропажу грошових коштів та документів, не зазначивши, яких саме. ОМП за заявою заявниці мав місце і 26.02.14 р., хоча, не в середині квартири, але, з врахуванням покликання на пошкодження замка вхідних дверей полотна вхідних дверей. Заявниця як потерпіла не позбавлена права уточнити перелік (обсяг, суму тощо) викраденого майна тощо. З часу викрадення майна - період з 29.09.13 р. по 21.02.14 р. - у квартиру потрапляли як заявниця, так і гр. ОСОБА_7 ; з моменту вчинення правопорушення пройшов значний проміжок часу. З 13.06.16 р. заявниця є співвласницею квартири і, дійсно, має право та можливість самостійно потрапити у квартиру і надати слідчому ті документи, що виявить у квартирі, уточнити перелік та вартість викраденого тощо. Наведене у сукупності, на думку слідчого судді, дає підстави вважати, що за таких обставин проведення такої слідчої дії як ОМП у квартирі, дійсно, є недоцільним. Слідчий прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення слідчого, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Копію оскаржуваної постанови особа, яка подала скаргу, отримала під розпис 23.06.16 р..

Вважаю що слід поновити заявниці строк на оскарження постанови слідчого, оскільки, як доведено заявницею, в період часу з 23.06.16 р. по дату звернення заявниці із скаргою, заявниця була особою, яка бере участь у цивільній справі стосовно спірної квартири, викликалась у судове засідання на 01.07.16 р. до апеляційної інстанції, тобто, мала додаткове до статусу потерпілої процесуальне навантаження статусом позивача у цивільній справі.

Рішення слідчого прийнято з врахуванням обставин кримінального провадження, є вмотивованим, обгунтованим, законним, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови слідчого від 17.06.16 р. про повну відмову у задоволенні клопотання.

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1