Справа № 460/2067/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016

Яворівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 14 жовтня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовква Львівської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, безпартійного, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (колишня в/ч НОМЕР_2 ), такого, який не має судимості,

за ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
10 жовтня 2013 року, у відповідності до вимог п.1 ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_4 призваний для проходження строкової військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог п.1 ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п.п.18, 26, 42 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2012 року №1153, п.2 Наказу командира військової частини НОМЕР_2 №7 від 11 січня 2014 року, солдат ОСОБА_4 прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду кулеметника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №111 від 19 травня 2014 року, солдат ОСОБА_5 призначений на посаду механіка-водія цього ж військового підрозділу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Під час проходження військової служби, у відповідності до вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народу, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Так, відповідно до положень ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 11 жовтня 2013 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 за №548-ХІV, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону, здійснюється з дозволу командира військової частини.

03 березня 2014 року за сигналом «тривога» військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності, на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.

Про особливий період несення військової служби солдату ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення ним розташування військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

У відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частни від 10 червня 2014 року за №111, військову частину НОМЕР_2 переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».

12 вересня 2014 року, близько 08 години, солдат ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитися від військової служби, самовільно, без дозволу командира, залишив розташування військової частини- польова пошта НОМЕР_1 та без поважних причин перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 08 червня 2015 року.

08 червня 2015 року, близько 11 години, солдат ОСОБА_4 прибув у військову частину польова пошта НОМЕР_1 та продовжив проходити військову службу.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ст.407 ч.3 КК України та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що так як його батько не повернувся із зони АТО, він змушений був деякий час знаходитися вдома, оскільки його рідні, за станом свого здоров`я, потребували сторонньої допомоги. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.

За ч.4 ст.407 КК України, ОСОБА_4 винним себе не визнає, так як йому не було відомо про зміни у кримінальному законодавсті, що посилюють відповідальність за самовільне залишення військової частини та місця служби.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.

При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», в судовому засіданні не знайло свого підтвердження, так як відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому ч.4 ст.407 КК України з повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 11 червня 2015 року, слід виключити.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину та рідних з незадовільним станом здоров`я, повністю визнає свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк два роки.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:

-не покидати територію військової частини без дозволу командира частини,

-контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця покласти на командира частини.

У випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, контроль за його поведінкою покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1