Справа № 348/1902/15-к
Провадження № 11-кп/779/287/2016
Категорія ст.307 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження №0000434 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції на вирок Надвірнянського районного суду від 06 квітня 2016 року відносно

обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно- технічною освітою, неодруженого, працюючого по тимчасовим заробіткам, громадянина України, згідно ст.89 КК України несудимого, -

в с т а н о в и л а :
даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст.307 ч.2, ст.309 ч.1 КК України та призначено покарання:

- за ст. 309 ч.1 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ст. 307 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуванння покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_8 під час іспитового строку покладено обов`язки у вигляді: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

21.08.2015р. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Івано-Франківськ придбав у невстановленої слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс «марихуану», який зберігав для власного вживання без мети збуту.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 21.08.2015р. біля о 12.30 год., перебуваючи у зоні відпочинку, що по вул. К. Ольги, в м. Надвірна, Івано-Франківської області, діючи умисно з метою збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, незаконно збув ОСОБА_10 шляхом пригощання і подальшого спільного вживання особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (марихуану), кількість якого становила приблизно 1 грам, який він попередньо придбав та зберігав з метою особистого споживання без мети збуту.

Того ж дня, 21.08.2015 р. приблизно о 13.00 год. в м. Надвірна, по К. Ольги, Івано-Франківської області, під час проведення огляду місця події, на території зони відпочинку, працівниками міліції було виявлено та вилучено шість паперових згортків із особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстрактом канабісу, загальна кількість якого становить 6, 251 грама, дві частини пластикових пляшок із особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстрактом канабісу, загальна кількість якого становить 0,044 грама, та один згорток із фольги із наперстком на якому виявлено особливо-небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено -екстракт канабісу, кількість якого становить 0,048 грама, а всього виявлено 6,343 грама особливо-небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено -екстракту канабісу, який ОСОБА_8 зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Не погодившись з вироком суду прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 309 ч.1 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі; за ст. 307 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання 3 (три) роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора вказує на те, що посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі не відповідають дійсності, а вирок суду є законним та обґрунтованим. Вважає, що ОСОБА_8 немає наркотичної залежності, згідно ст. 89 КК України судимості немає та свою вину визнає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення, який вважав вирок суду незаконним та необґрунтованим, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 .

Кваліфікація дій ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок в цій частині не перевіряється.

Що стосується призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року п. 2 Про практику призначення судами кримінального покарання, з наступними змінами, роз`яснив, що відповідно до ст. 65 ч. 1 п. 1 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

При призначенні покаранння обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують йому покарання, а саме: щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся перед судом, під час досудового рослідування та в суді першої інстанції давав послідовні визнавальні показання, а також повне добровільне відшкодування витрат за залучення експерта (а.с. 60), його молодий вік, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічній лікарні (а.с. 27), те, що проживає з матір`ю яка є інвалідом 3 групи, хворіє та потребує догляду (а.с. 35-36), по місцю проживання обвинувачений ОСОБА_8 характеризується позитивно (а.с.31), згідно ст.89 КК несудимий.

Обставин, які обтяжують покарання,судом не встановлено.

Судом також взято до уваги незначний розмір наркотичного засобу, який він збув ОСОБА_10 безоплатно, шляхом пригощання, діючи при цьому без корисливих мотивів.

Відповідно до ст. 50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції, обгрунтовано прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_8 відповідає загальним засадам призначення покарань, встановлених у ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі щодо призначення більш суворішого покарання є безпідставними та не конкретизованими, оскільки його твердження не знаходять свого підтвердження виходячи із матеріалів кримінального провадження та не можуть лягти в основу для скасування вироку суду.

Тому, апеляційних підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 06 квітня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4