Ухвала іменем україни 18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора засудженого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0009322 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2005 року за ч. 2 ст. 309, ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільненого 08 лютого 2010 року після відбуття строку покарання,

засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 15липня 2014 приблизно о 03 год., перебуваючи між 2-м та 3-м поверхами 1-го підїзду буд. 12 по вул. Тампере у м. Києві, повторно таємно викрав дитячий велосипед, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 900 грн.

Він же, 08 вересня 2014 р. о 02 год., знаходячись у 3 під`їзді буд.

АДРЕСА_2 , проник до приміщення підвалу звідки повторно таємно викрав чотири велосипеди, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на загальну суму

9 950 грн.

Крім того, ОСОБА_6 26 жовтня 2014 р. о 02 год., знаходячись у 3 підїзді буд. АДРЕСА_3 , проник до горища, звідки повторно таємно викрав два велосипеди, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 5 200 грн.

Поміж іншого, ОСОБА_6 06 березня 2015 р. приблизно о 02 год. 30 хв., знаходячись у 1 підїзді буд. АДРЕСА_4 , проник до приміщення підвалу, звідки таємно викрав три велосипеди вартістю 9 000 грн., 8 000 грн. та 3 000 грн., які належали потерпілому ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Він же, 07 березня 2015 р.приблизно о 05 год. 30 хв., знаходячись у 1 під`їзді буд. АДРЕСА_4 , проник до приміщення підвалу, де намагався повторно таємно викрасти три самокати, два стола, пару ходуль, холодильник, будівельні матеріали, краску, горшки, декоративну ялинку, енергозберігаючи лампочки, будівельні інструменти, садовий інструмент, садові ножиці, гумовий басейн, комплект дитячої безпеки на воді, кавоварку, шланг садовий, дитячий квадрацикл, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки його протиправні злочинні дії були поміченіта припинені потерпілим ОСОБА_10 .

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року вирок районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок та ухвалу скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляду у суді першої інстанції. На думку прокурора призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК України є недостатнім для його виправлення та не буде сприяти його перевихованню, що не взято до уваги і апеляційним судом та безпідставно залишено вирок суду без змін.
На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від засудженого, який просив судові рішення залишити без зміни, вважає ії законними та обґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу частково, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який просив залишити судові рішення без зміни, врахувати всі пом`якшуючі його вину обставини; дослідивши матеріали кримінального провадження, вимоги зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з касаційної скарги, доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюється.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким у зв`язку із звільненням його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців і звільняючи останнього від його відбування на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, наявність у останнього тяжких захворювань.
Також судом при призначенні покарання враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, обґрунтовано було враховано часткове відшкодування ОСОБА_6 завданої шкоди потерпілим.
Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання дотримався вимог, передбачених статтями 50, 65 67, 75 КК України та дійшов обґрунтованого та належно вмотивованого висновку про можливість звільнення останнього на підставі ч. 1 ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції, яке залишене без зміни апеляційним судом, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його м`яким, про що зазначено у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.
Розглядаючи справу, за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд ретельно перевірив викладені у ній доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними з наведенням у своїй ухвалі докладних мотивів такого рішення, з яким погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3