Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1279/14-к
Провадження № 1-кп/490/46/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 квітня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

його представника ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Котовську Одеської області, є українцем, громадянином України, має доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не скоював злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
21 жовтня 2013 року близько 12:55 ОСОБА_4 керував технічно справним "Рута 25" /реєстраційний номер НОМЕР_1 /, що належить ПП "ПиК" /надалі - автомобіль/, перебуваючи в районі будинку 5 по вулиці архітектора Старова у місті Миколаєві, рухався заднім ходом по заїзному карману зупинки громадського транспорту.

Тим часом позаду автомобіля по карману зупинки громадського транспорту до тролейбусу прямувала пішохід ОСОБА_11 .

Наближаючись до неї заднім ходом, ОСОБА_4 не переконався, що рух заднім ходом є безпечним, не звернувся за допомогою до інших осіб, під час руху транспортного засобу заднім ходом проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідним чином не реагував на її зміну, через що належним чином не відреагував на її появу та не вжив заходів для зниження швидкості руху автомобіля аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був це зробити, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Внаслідок наїзду пішоходу ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких сталась її смерть.

Своїми діями у дорожній ситуації, що склалась, ОСОБА_4 порушив вимоги:

-пункту 1.7 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як, зокрема, люди похилого віку;

-підпункту "б" пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

-підпункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

-підпункту 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується під час руху транспортного засобу заднім ходом не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, підтвердив усі викладені вище обставини та зазначив, що у содіяному покаявся.

1. Окрім показів самого обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за наведених обставин підтверджується низькою досліджених судом документів, а саме:

-протоколом огляду місця події від 21 жовтня 2013 року, у якому відображена обстановка на місці наїзду, що склалась одразу після його вчинення;

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений був тверезим;

-висновком експерта № 2/259 від 20 листопада 2013 року, з якого вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль був у справному стані;

-висновком експерта № 4/151 від 20 листопада 2013 року, з якого вбачається, що під час наїзду відбулось контактування тіла пішохода з лівою задньою частиною автомобіля та наступним наїздом лівим заднім колесом на ліву ногу пішоходу;

-висновком судово-медичного експерта № 2378 від 13 січня 2014 року, з якого вбачається, що у момент первинного контактування потерпіла була у вертикальному положенні та була звернута переднюю поверхнею тіла до автомобіля, після чого відбулось падіння потерпілої на тверде покриття землі (дорожнє полотно), після чого відбувся переїзд потерпілої колесом (колесами). Внаслідок такого в потерпілої утворилась тупа травма тіла у вигляді чисельних переломів ребер з ушкодженням внутрішніх органів, що супроводжуваись внутришнєю та наружною кровотечею та було ускладнене травматичним шоком, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілої;

-висновком експерта № 1/155 від 12 грудня 2013 року, яким встановлено, що в діях обвинуваченого маються порушення Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою; обвинувачений міг запобігти наїзду на пішохода.

Враховуючи наявність наведених доказів та позицію сторін про можливість такого, суд, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.
За таких обставин суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин доведеною.

2. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

3. При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд відзначає, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин є тяжким, за своєю сутністю він є злочином, вчиненим з необережності.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості, його першу судимість.

Захист пропонує визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але з цими посиланнями погодитись неможливо, адже обвинувачений не вживав заходів задля зменшення розміру заподіяної ним шкоди, а його дії повністю охоплюється визнанням ним своєї винуватості.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, отже - є відсутніми..

Оцінка особи винного свідчить про те, що обвинувачений раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання та роботи характеризується в цілому позитивно, має доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює.

Суд враховує також, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи, що злочин обвинуваченим був вчинений до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році", обвинувачений має неповнолітню доньку, відносно якої не позбавлений батьківських прав, та вчинив цей злочин не внаслідок перебування у стані сп`яніння, та не заперечує проти застосування до його вказаного Закону, на підставі пункту "в" статті 1 цього Закону його слід звільнити від відбування покарання.

Заперечення потерпілого проти застосування цього Закону не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже перешкоди для застосування Закону України "Про амністію у 2014 році" є вичерпно врегульовані вказаним законом (стаття 8), про наявність цих обставин захист не посилається, та судом їх наявність не встановлена.

4. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів НДЕКЦ в Миколаївській області було витрачено загалом 8.223 грн. 04 коп.

Відповідно до статті 124 КПК України усі вказані процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого.

5. Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд виходе з такого.

Потерпілим заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , підприємства, на якому він працює - приватного підприємства "ПиК" та підприємства, що здійснює страхування цивільної відповідальності ПРАТ "СК "Арсенал Страхування"" про відшкодування 12.578 грн. витрат на поховання, 20.000 грн. витрат на встановлення пам`ятника та 300.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

5.1. Відповідно до частини 1 статті 128 Кримінально-процесуального Кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

В цьому випадку відповідальність ПРАТ "СК "Арсенал Страхування"" є передбаченою договором, укладеним між ПП "ПиК" та цією особою. За такого відповідальність страхової компанії передбачена не вимогами діючого законодавства, але - умовами договору.

Отже, цивільний позов до цього відповідача не може бути пред`явленим в межах цього кримінального провадження.

Далі, в цьому випадку потерпілий обґрунтовує свої вимоги до ПП "ПиК" потерпілий посилається про те, що це підприємство є володільцем джерела підвищено небезпеки, через що відповідно до статті 1187 Цивільного Кодексу України має нести відповідальність за шкоду, що була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, як зазначено вище, в межах кримінального провадження можуть бути розглянуті лише вимоги до особи, яка вчинила протиправне діяння, а також до особи, яка за законом відповідає за обвинуваченого особисто, але - не за організацію певної діяльності, зокрема - діяльності джерела підвищеної небезпеки - за участі обвинуваченого.

При прийнятті рішення суд враховує й таке.

Зі змісту позовної заяви, що надана потерпілим, вбачається, що вона є спрямованою на відшкодування шкоди саме страховою компанією ПРАТ "СК "Арсенал Страхування"", ПП "ПиК" вказане у позові лише як особа, яка має відшкодувати розмір шкоди, що перевищує передбачений договором.

При цьому потерпілому судом роз`яснювались межі розгляду цивільних позовів під час розгляду кримінального провадження, зокрема - право пред`явити позов, спрямований на відшкодування шкоди саме ПП "ПиК" із можливістю подальшого звернення цього підприємства до страхової компанії, але таким правом позивач під час уточнення позовних вимог не скористався, натомість виклав свої позовні вимоги так, як вказано вище.

Вийти ж за межі заявлених позовних вимог суд в силу статей 26 КПК України, 11 ЦПК України суд не вправі.

Наведені обставини свідчать, що викладені потерпілим вимоги до ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" та ПП "ПиК" не можуть бути ним заявлені під час кримінального судочинства

Порядок дій суду у разі надходження позовних заяв із вимогами, що не можуть бути заявленими в межах кримінального судочинства, діючим Кримінально-процесуальним Кодексом України не врегульований, через що суд, відповідно до частини 6 статті 9 КПК України виходе з загальних засад кримінального провадження, що визначені у статті 7 цього Кодексу та вважає за можливе діяти в силу засади законності за правилами застосування аналогічного закону.

Порядок дій суду у разі. якщо в його на розгляді перебуває заява, що не підлягає розгляду в межах певного судочинства, є врегульований пунктом 1 частини 1 статті 205 Цивільного Процесуального Кодексу України, який передбачає, що у такому разі суд закриває провадження у справі та роз`яснює заявникові належний порядок звернення за захистом його порушеного або оспорюваного права.

За такого суд вважає за необхідне в цій частині провадження за цивільними позовами закрити та роз`яснити зацікавленим особам їх право звернутись із цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

5.2. Вирішуючи вимоги потерпілого до обвинуваченого, суд виходе з такого.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що потерпілий просить про стягнення з обвинуваченого 100.000 грн. на відшкодування 100.000 грн. моральної шкоди, завданої йому внаслідок смерті його матері.

Обвинувачений вказані вимоги визнав частково, спираючись про свій матеріальний стан та засади розумності.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України ОСОБА_6 , як син ОСОБА_11 , має право на відшкодування моральної шкоди.

Під час вирішення вимог в цій частині суд виходить з вимог частини 3 статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що смерть ОСОБА_11 сталась внаслідок необережних дій обвинуваченого.

Суд враховує також, що організація життя потерпілого передбачала участь матері, зокрема, у вихованні та утриманні дитини.

Суд враховує також описані вище обставини, що характеризують механізм заподіяння смерті ОСОБА_11 , її страждання в зв`язку із смертю саме внаслідок такого механізму, а також глибину страждань потерпілого внаслідок усвідомлення цієї обставини.

Враховує суд й те, що цим вироком обвинувачений звільняється від призначеного покарання, а також те, що він жодних дій щодо відшкодування шкоди потерпілому, бодай - у найменшому розмірі - протягом усього періоду розгляду справи не вжив.

Оцінюючи наведені вище обставини, та виходячи з засад справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 слід визначити в розмірі 100.000 грн., задовольнивши в цій частині заявлені вимоги частково.

За такого з урахуванням наведених вище вимог щодо порядку відшкодування шкоди, суд вважає, що з кожного з обвинувачених на користь ОСОБА_12 слід стягнути по 500.000 грн., задовольнивши в цій частині заявлені вимоги частково.

Речовий доказ у справі - автомобіль - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути власнику - ПП "ПиК"

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі пункту "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2014 році" звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання за амністією.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 100.000 /п`ятдесят тисяч / грн. на відшкодування моральної шкоди.
Провадження у справі по вимогах ОСОБА_6 до ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" та Приватного підприємства "ПиК" - закрити, пояснивши зацікавленим особам право за наявності до того підстав звернутись з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ в Миколаївській області 8.223 грн. 04 коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи.

Речовий доказ у справі - автомобіль "Рута 25" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - повернути до Приватного підприємства "ПиК".

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_13 =

05.04.2016