У Х В А Л А
судового засідання
05 липня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець громадянин України, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
Як зазначено в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , 29 серпня 2015 року об. 19 год. 00 хв., перебуваючи у магазині міні маркету «Наш Край», що по вулиці Науковій, 59 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, викрав із прилавку три пачки кави «Якобс Монарх», що знаходяться на балансі ТОВ «Рітейл Україна». Після цього вибіг з приміщення міні маркету та побіг у невідомому напрямку. Своїми діями ОСОБА_3 спричинив ТОВ «Рітейл Україна» матеріальну шкоду на суму 197 ( сто дев`яносто сім) грн. 49 коп.
Сторона обвинувачення - прокурори прокуратури
Франківського району м. Львова
ОСОБА_4
ОСОБА_5
Учасники судового провадження: потерпіла сторона
ТОВ «Рітейл Україна»,представник потерпілоїсторони
ОСОБА_6
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 09 червня 2016 року, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до п. 3 частини 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути
обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу..
Згідно ч. 4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.
Як встановлено колегією суддів, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 згідно супровідного листа скеровано керівником місцевої прокуратури. Колегією встановлено, що обвинувальний акт складено та затверджено 27.11. 2015 року і 30.11.2015 року передано до суду згідно супровідного листа.
При цьому, апеляційний суд зазначив: «… стосовно висновку суду про відсутність в розписці ОСОБА_3 про вручення обвинувального акту дати, як підстави для повернення обвинувального акту прокурору, то як встановлено колегією суддів в суді першої інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що ним дано розписку про отримання обвинувального акту з додатками 27.11.2015 року. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_3 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України не відповідає вимогам статті 291 КПК України. На переконання колегії суддів у даному обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті(частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, та інші відомості, передбачені ст. 291 КПК України. За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 слід скасувати, як таку, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою призначити у даному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання …».
При цьому, апеляційний суд не покликався на норму закону, яка визначає істотні порушення вимог КПК України та не вказав, яку саме норму порушив суд першої інстанції при постановленні ухвали. Апеляційний суд також не спростував висновки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам кримінально процесуального Кодексу України і зокрема їх невідповідності ст. 91, ст. 291, ст. 292 КПК України, які в силу вимог ст. ст. 368 цього Кодексу, перешкоджатимуть судовому розгляду обвинувального акту. Не дано оцінки апеляційним судом і висновкам суду першої інстанції щодо відсутності у змісті обвинувального акта фактичних обставин щодо викраденого чужого майна, оскільки й надалі не вказано якого саме майна (три пачки кави «Якобс Монарх» (вага, вид вартість однієї пачки, у який спосіб визначено розмір матеріальної шкоди, коли виник умисел, на яку кількість)). Прокурор хоч і покликається на корисливий мотив, однак у чому він полягає ( збагачення, для власних потреб, для подарунку чи ін..), не вказав. Не вказано також у який спосіб розпорядився ОСОБА_3 викраденим майном, і чому таке не могло бути повернутим власнику. Як встановлено, що крадіжку вчинив саме ОСОБА_3 (був затриманий на місці, після крадіжки, на вулиці, дома і т.і.) Відтак, обвинувачення є не конкретизованим та не сформульованим.
Скасовуючи ухвалу суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не зазначив у чому полягають такі істотні порушення, і зокрема, ті які визначені законодавцем у ст. 412 КПК України.
Суд апеляційної інстанції призначив новий розгляд даного провадження в суді першої інстанції не зазначивши норми закону, якою він керувався при прийнятті такого рішення, тоді, коли ст. 415 КПК України, з посилкою на ст. 412 цього Кодексу, дійсно дають вичерпний перелік підстав, і відповідно до яких, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 цього Кодексу, проте, жодне з них не знайшло відображення в ухвалі апеляційного суду.
Після апеляційного розгляду, матеріали судового провадження 23 червня 2016 року поступили до Франківського районного суду м. Львова та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01 липня 2016 року із зазначенням підстави, - « для продовження розгляду», передані судді, ухвала якого скасована, що у свою чергу, не може бути підставою для передачі, оскільки згідно ухвали апеляційного суду призначено новий судовий розгляд, а справу розподілено для продовження розгляду.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду (згідно ухвали апеляційного суду) та продовження розгляду (згідно протоколу передачі судової справи), вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 26 лютого 2016 року, і в першу чергу із за відсутності чіткого формулювання обвинувачення, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та протиріччями, що не усунуті відповідно до прямих вимог ст. 91 КПК України.
Крім того, ставлення судді ОСОБА_1 , до оцінки матеріалів обвинувального акта на відповідність вимогам процесуального законодавства, в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене у скасованій ухвалі, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 372 КПК України, - У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/510/16 передати до кримінальної канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8