16.06.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого суддя ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження -
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, засудженого 07.06.2013 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 121 КК України до 6 років 4 місяців 2 днів позбавлення волі (звільнений з зали суду за відбуття строку покарання), що проживає без офіційної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
У судовому засіданні суд поставив на вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою обраного стосовно ОСОБА_5 .
Прокурор просив продовжити строк тримання під вартою.
Адвокат та обвинувачений ОСОБА_5 просили скасувати запобіжний захід вигляді тримання під вартою, та обрати менш суворий запобіжний захід.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
В справі «Кущ проти України» від 3 грудня 2015 року, Європейського суду з прав людини констатував, що тримання під вартою тривало один рік, сім місяців та чотирнадцять днів. При цьому, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотання про звільнення, національні суди здебільшого посилались на підстави, наведенні при його затриманні, та недодавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі впродовж періоду, що розглядається, національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення п.3ст.5 Конвенції.
Прокурор своє клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовує наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховуватись від слідства та суду, який підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_2 вже ухилявся від слідства і перебував у розшуку, ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у справі, і які в даний час не допитані та те, що ОСОБА_2 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Таким чином, суд встановив, що жодних нових ризиків прокурором не зазначено.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:) вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у обвинуваченого.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, а також утримується під вартою з 30.05.2015 року.
Таким чином, суд вважає, необхідним змінити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 314-316, 331 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Відкласти розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 на 28 липня 2016 року до 14 год.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити на особисте зобов`язання.
Звільнити ОСОБА_5 з під варти з залу суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обовязки, передбачені п.п.1,2,3 ч.5 ст.194 КПК України прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись із місця постійного проживання, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1