печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю- прокурора ОСОБА_3 , представника особи у володінні якої перебуває майно,- адвокатаОСОБА_4 , розглянувши клопотання із уточненнями сторони кримінального провадження прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000033, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження № 0000033 надійшло клопотання сторони кримінального провадження процесуального керівника прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , з уточненнями, про арешт майна. В клопотанні прокурор просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме спортивний комплекс «Olympic Village » (належить ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України ») , яке розташовано за адресою: вул. Олімпійська, 1, с. Ходосіївка, Києво- Святошинського району Київської області, із забороною розпоряджатися цим майном та користуватися ним, шляхом його вилучення та передачі для забезпечення відповідного зберігання Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України.

Прокурор у засіданні клопотання підтримав просив його задовольнити.

Представник особи у володінні якої перебуває майно,- адвокатОСОБА_4 , проти задоволення клопотання заперечила, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного висновку.

Так, прокурором у клопотанні зазначено, що управлінням нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2015 за фактом розтрати посадовими особами Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно Західна Залізниця» чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім того, прокурором у клопотанні зазначено, що начальником ДТГО «Південно Західна Залізниця» ОСОБА_5 30.07.2014 року видано довіреність на ім`я головного інженера галузевої служби будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд об`єднання ОСОБА_6 , якою останнього уповноважено укласти від імені залізниці прибутковий договір з Публічним акціонерним товариством «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України» на проведення будівельних робіт по влаштуванню спортивних майданчиків та інженерних мереж за адресою: АДРЕСА_1 , й відповідно до наданої довіреності 11.08.2014 ОСОБА_6 , від імені ДТГО «Південно Західна Залізниця», укладено договір № ПЗ/БМЕС-148084/НЮ з ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України», предметом якого було виконання будівельних робіт по влаштуванню спортивних майданчиків та інженерних мереж за адресою: вул. Олімпійська, 1, с. Ходосіївка, Києво-Святошинського району Київської області. При цьому, ціну за даним договором визначено у сумі 990 000, 00 грн. Додатковою угодою від 19.02.2015 ціну договору № ПЗ/БМЕС-148084/НЮ від 11.08.2014 змінено, остаточно визначено у сумі 1 590 000, 00 грн. У подальшому, 26.09.2014 ДТГО «Південно Західна Залізниця» з ТОВ «Аква Тех-ресурс» укладено договір поставки № ПЗ/БМЕС-148111/НЮ, відповідно до якого структурний підрозділ Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» придбав насосне обладнання німецького виробника «Wilo», яке підприємство, під виглядом надання благодійної допомоги Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі, використало на потреби ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України» для облаштування майданчиків спортивного комплексу «Olympic Village», який є стороннім суб`єктом господарської діяльності, а функції фактичного керівника якого виконує донька ОСОБА_5 ОСОБА_7 .

Таким чином, на думку прокурора посадові особи ДТГО «Південно Західна Залізниця», з метою розтрати чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем в особливо великих розмірах та зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки фактично спричинили шкоду державним інтересам на суму 1 590 000, 00 грн.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, сторона кримінального провадження вважає, що існує потреба накласти арешт на нерухоме майно, а саме спортивний комплекс «Olympic Village» (належить ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України»), яке розташоване за адресою: за адресою: вул. Олімпійська, 1, с. Ходосіївка, Києво-Святошинського району Київської області.

Крім того, на думку прокурора накладення арешту на об`єкт нерухомого майна забезпечить його схоронність до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Також, на думку прокурора відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим, відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Крім того, прокурором у клопотанні зазначено, що відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Разом з тим, прокурором не підтверджено наявність обставини, які підтверджують, що незастосування заборони розпоряджатися цим майном та користуватися ним призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна,- об`єкту нерухомості загальною площею 7 864, 8 кв.м.

Крім того, відповідно до ст. 173 ч. 2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати- правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, прокурором зазначено у клопотанні, що арешт повинен був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна.

Так, стороною обвинувачення не надані дані, про те, що зазначене майно є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; або надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; або є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; або набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Крім того, прокурором не зазначено, яким чином можливе використання даного майнового комплексу як доказ у кримінальному провадженні, що позбавляє слідчого суддю врахувати можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні відповідно до ст. 173 ч. 2 п. 2 КПК України.

Також, прокурором взагалі не зазначено про наявність підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що позбавляє слідчого суддю врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні відповідно до ст. 173 ч. 2 п. 3 КПК України.

Враховуючи відповідно до вимог до ст. 173 ч. 2 п. 5 КПК України розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до даних які містяться у декларації про готовність об`єкту до експлуатації визначена вартість об`єкту нерухомості в 10 509 000 грн., в той час як зазначено у клопотанні та витягах з ЄРДР досудове розслідування проводиться про можливість заподіяння шкоди державним інтересам суму 1 590 000 грн.

Так, ст. 13 Конституції України гарантує усім суб`єктам права власності захист їх прав державою.

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним.

Кримінальний-процесуальний кодекс України для виконання завдань кримінального провадження, у разі виникнення конкуренції між приватними і суспільними інтересами передбачає можливість позбавлення або обмеження права власності особи.

Гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

Так, Ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що:

1. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

2. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

«Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, ст. 1 за своєї суттю є гарантією права власності...оскільки право розпоряджатися своїм майном є звичайним та основоположним аспектом права власності». (Рішення по справі Хендісайда (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 р. Серія A, т. 24, с. 29, п. 62).

Так, в розумінні терміну «позбавлення власності», конфіскація підпадає під дію абзацу першого ст. 1 Протоколу № 1, а в розумінні терміну «здійснювати контроль за користуванням майном», накладення арешту підпадає під дію абзацу другого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Рішення по справі Хендісайда (Handyside v. the United Kingdom) від 7 грудня 1976 р.).

Позбавлення права власності передбачає таке правове положення, коли власника примусово позбавляють всіх правомочностей по володінню, користуванню та розпорядженню майном, тобто конфіскація, яка є видом покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена судом лише у випадках, спеціально передбачених Особливою частиною КК України (ст.ст. 50-51 КК України).

«Обмеження права власності» являє собою становище, коли внаслідок зовнішнього впливу власник позбавлений права реалізувати одну або декілька з правомочностей, що є складовою права власності, тобто не може діяти на власний розсуд щодо майна, яке йому належить. Наприклад, володіння, користування та розпорядження річчю, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, на певний час або до моменту винесення остаточного рішення в кримінальному провадженні (вирок, закриття кримінального провадження), що передбачено ст. 100 КПК України, або тільки розпорядження або розпорядження та користування майном у разі його арешту в порядку і на підставах, визначених главою 17 КПК України.

Зокрема, відсутність фізичного доступу власника майна до майна внаслідок обмеження влади є явним порушенням першого речення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення по справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) [GC], №25781/94, п. 187, ECHR 2001-IV).

Разом з тим, в даному конкретному випадку прокурор клопоче про «позбавлення власності» особи, яка фактично не зможе здійснювати володіння, користування та розпорядження майном.

Тому, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість доводів клопотання, й з метою забезпечення прав передбачених ст.ст. 13, 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання із уточненнями сторони кримінального провадження- прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000033,- спортивного комплексу «Olympic Village » (належить ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України ») , яке розташовано за адресою: вул. Олімпійська, 1, с. Ходосіївка, Києво- Святошинського району Київської області, із забороною розпоряджатися цим майном та користуватися ним, шляхом його вилучення та передачі для забезпечення відповідного зберігання Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України, оскільки слідчому судді не надано достатніх даних про- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; - розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та відсутність негативних наслідків арешту майна для третіх осіб.
Керуючись, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КК України, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання із уточненнями сторони кримінального провадження- прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000033,- спортивного комплексу «Olympic Village » (належить ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України ») , яке розташовано за адресою: вул. Олімпійська, 1, с. Ходосіївка, Києво- Святошинського району Київської області, із забороною розпоряджатися цим майном та користуватися ним, шляхом його вилучення та передачі для забезпечення відповідного зберігання Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1