Ухвала
іменем україни

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

виправданих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006216 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця с.м.т. Бородянка Київської області,

проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

громадянина України, не судимого;

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_2 ,

проживаючого за адресою АДРЕСА_3 ,

громадянина України, не судимого;

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця м. Києва,

проживаючого за адресою

АДРЕСА_2 ,

громадянина України,

в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення;

ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення;

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду, вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд необгрунтовано виправдав ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки, встановивши в судовому засіданні неправомірний характер їхніх дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , не мотивував свого рішення щодо неможливості перекваліфікувати дії виправданих, а також не вказав, склад якого кримінального правопорушення вбачається у їхніх діях. Вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, та необгрунтовано залишив без зміни незаконний виправдувальний вирок.
Захисником ОСОБА_11 в інтересах виправданого ОСОБА_8 подано заперечення на касаційну скаргу прокурора, в якому він просить залишити судові рішення без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались у тому, що вони вранці 4 лютого 2012 року, знаходячись в с. Іванків Бориспільського району Київської області, вступили між собою в попередню змову на відкрите викрадення чужого майна з офісу № 3 «Літера», розташованого на вул. Сім`ї Хохлових, 8-А у м. Києві, розробили план вчинення злочину та розподілили між собою ролі.

Того ж дня, діючи згідно із розробленим планом, ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_10 , представившись чужим ім`ям та під приводом зробити замовлення домовився про зустріч в офісі останнього. Приблизно о 13 годині ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прибули до будинку, в якому розташований офіс ОСОБА_10 , де при вході до офісу № 3 ОСОБА_6 за мовчазною згодою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 взяв обрізок пластикової труби для нанесення нею ударів.

Зайшовши до приміщення офісу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у присутності останніх та за їх мовчазною згодою, відразу без будь-яких пояснень почав наносити ОСОБА_10 удари пластиковою трубою, а потім ще 5-7 ударів руками в область голови і тулуба, а ОСОБА_7 наніс 2-3 удари руками в область тулуба ОСОБА_10 . В цей же час, діючи узгоджено за попередньою змовою, ОСОБА_8 відкрито викрав газовий пістолет марки «МЕ 38 Компакт» вартістю 1 600 грн., який належав ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Згідно висновку експерта № 61/е у ОСОБА_10 виявлені легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Суд дійшов висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зазначивши у вироку, що стороною обвинувачення не надано доказів, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , забираючи пістолет потерпілого ОСОБА_10 , керувалися корисливим мотивом, тобто мали умисел на відкрите заволодіння чужим майном з метою збагачення за рахунок чужого майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченні, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінюючи докази відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Цих вимог під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом не дотримано.
Суд дійшов висновку про недоведеність наявності в діяннях ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КПК України, зазначивши про недоведеність умислу виправданих на заволодіння чужим майном з метою збагачення.

Разом з тим, суд вказав у вироку, що дії ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо потерпілого ОСОБА_10 мали неправомірний характер, однак, сторона обвинувачення не скористалася своїм правом на зміну обвинувачення в суді згідно з вимогами ст. 338 КПК України, а суд позбавлений можливості самостійно вийти за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При цьому судом не встановлено і не зазначено у вироку, в чому саме полягали неправомірні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та не дотримано положень ч. 3 ст. 337 КПК України, відповідно до яких з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Крім того, всупереч п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд, визнаючи ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправданими, у мотивувальній частині вироку не зазначив підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Так, детально навівши у вироку показання виправданих, потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , зміст письмових доказів, суд достатньо не обґрунтував своїх висновків про те, які саме обставини ці докази підтверджують, а які спростовують.
За таких обставин, суд не обґрунтував прийнятого рішення та виправдав ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні без належної оцінки та аналізу всіх доказів, зібраних по справі, внаслідок чого постановив необґрунтований вирок.

Апеляційний суд, перевіряючи справу, не виправив помилки суду першої інстанції та в порушення вимог ст. 419 КПК України не мотивував належним чином прийнятого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який був залишений без зміни судом апеляційної інстанції, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому на підставі ч. 1 ст. 438 КПК України судові рішення у вказаній справі підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду відповідно до ст. 439 КПК України, необхідно врахувати вищенаведене, інші доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора, повно та всебічно дослідити усі обставини справи, дати належну оцінку усім доказам в їх сукупності і, залежно від встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 433, 436, 438, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3