Справа № 1806/1-39/11
Провадження № 1/591/15/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , підсудної ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 190 ч. 4 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового слідства ОСОБА_7 , обвинувачується у тому, що з метою збагачення за рахунок інших осіб, в травні 2008 діючи умисно і повторно, зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_5 переконала його надати їй у борг грошові кошти на умовах того, що поверне їх через три місяці з відсотками, але насправді не збиралась цього робити. ОСОБА_5 знаходячись у добрих стосунках з ОСОБА_7 та довіряючи останній, будучи впевненим у порядності позичальника щодо наданої обіцянки на вчасне повернення коштів, у травні 2008 року /точної дати під час слідства встановити не вдалося / знаходячись біля магазину «Білла» по вул. Харківська, 9 м. Суми, надав останній у борг строком на три місяці під 5 % грошові кошти в сумах : 150 000 грн., 6500 доларів США ( що становило по курсу валют, згідно довідки НБУ - 32825 грн.) та 1800 Євро (що становило по курсу валют, згідно довідки НБУ 14215,85 грн.) при цьому не здогадуючись, що ОСОБА_7 не має наміру на подальше їх повернення. Таким чином зазначеними вище діями ОСОБА_7 заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 197 076,85 грн., які обернула на власну користь та завдала йому матеріальної шкоди у особливо великому розмірі, оскільки зазначена сума у шістсот разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на час скоєння злочину.

Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.4 ст. 190 КК України, тобто повторне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.

Перед завершенням судового слідства прокурор пояснив, що в нього клопотання відсутні, вважає за можливе завершувати судове слідство та переходити до судових дебатів.

Потерпілий та його представник також висловили думку про можливість завершувати судове слідство та переходити до судових дебатів.

Після цього захисником заявлене клопотання про повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні. Зокрема в клопотанні зазначив, що органом досудового слідства так і не було виконане судове доручення в порядку ст. 315-1 КК України (1960) від 04.08.2016, не встановлено наявності умислу в діях ОСОБА_7 , не встановлений розмір спірної позики, не з`ясовані джерела доходів ОСОБА_5 , не встановлена особа ОСОБА_8 та не встановлені джерела доходів останнього, не перевірені доводи ОСОБА_9 стосовно продажу батьківської хати, не перевірені пояснення ОСОБА_5 про отримання ним кредиту для придбання автомобіля «Хонда», не перевірена угода від 06.09.2008р. ТОВ «Потенціал» за підписом ОСОБА_5 та її невиконання ОСОБА_7 , не перевірені та не досліджені мотиви обмови ОСОБА_7 потерпілим.

Підсудна підтримала клопотання захисника.

Прокурор заперечував, оскільки вважав, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів, будь-які підстави для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування відсутні.

Потерпілий та його представник підтримали прокурора, також вважають, що підстави для повернення кримінальної справи на додаткове розслідування відсутні.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне повернути дану кримінальну справу прокурору для організації проведення додаткового розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України (1960 року) суд може повернути кримінальну справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, якщо ця неправильність або неповнота не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 КПК України (1960 року), завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до ст. 22 КПК України (1960 року) прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.

Відповідно до ст. 64 КПК України (1960 року) при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді, зокрема, підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Проте в супереч положенням ст. 64 КПК України (1960 року) та на порушення прав ОСОБА_7 на захист гарантованих ст.ст. 21, 22, 43 КПК України (1960 року), під час проведення досудового слідства не були точно встановлені обставини події злочину.

Так, ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину не визнала, вважає, що у потерпілого є особистий мотив обмовляти її, оскільки вона раніше була близькою подругою ОСОБА_10 , яка є двоюрідною сестрою потерпілого. В певний період у неї стосунки з ОСОБА_10 різко погіршилися, так як вона одружилася з чоловіком, який розірвав стосунки з ОСОБА_10 , в березні 2011 ОСОБА_10 померла. Вважає, що на думку потерпілого її конфлікт з ОСОБА_10 можливо прискорив смерть останньої. Пояснила, що ніяких коштів в борг у потерпілого не брала. Вважає, що у потерпілого на той час і не було ніяких коштів так як він сам брав кредит на той час під 14 %. Просить звернути увагу на непослідовну позицію потерпілого, який пояснив, що кошти він дав в кінці травня 2008 строком на 3 місяці, через 3 місяці зі слів потерпілого вона не повернула кошти і в них погіршились відносини, однак 06.10.2008 вона виписала рахунок потерпілому, для придбання останнім бензомоторної техніки, по якому потерпілий не побоявся перерахувати гроші на її рахунок до поставлення техніки.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що кошти передавав ОСОБА_7 в присутності його знайомого ОСОБА_11 , ніякі письмові документи при цьому не складалися, інших очевидців передачі коштів не було. На підтвердження наявності в нього суми коштів, зазначеної в обвинуваченні, пояснив, що 100 тис. грн. йому надав в борг ОСОБА_8 , 50 тис. грн. були в нього та його батька, 3 тис. дол. Позичив у ОСОБА_11 , 1800 Євро та 6500 дол. США позичив ще у 2-х людей. Визнав, що дійсно 06.10.2008 між ним та ФОП « ОСОБА_7 » була укладена угода на придбання газонокосилки, за яку він перерахував на її рахунок кошти.

Фактично в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладені лише покази потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 , які в судовому засіданні підтверджують факт передачі коштів. Інші прямі докази у справі відсутні.

За таких обставин слідчий повинен був детально з`ясувати всі обставини передачі коштів, перевірити джерела походження коштів у ОСОБА_5 , а також перевірити джерела походження коштів у осіб, які давали кошти в борг ОСОБА_5 , з`ясувати витрати, які на той час несла ОСОБА_7 .

В той же час під час досудового слідства зазначені обставини не були встановлені належним чином.

З метою усунення цієї неповноти досудового слідства 04.08.2016 судом була винесена ухвала в порядку ст. 315-1 КПК України (1960) про виконання слідчих дій, згідно ухвали необхідно було виконати наступне: встановити розмір доходів ОСОБА_5 у спірний період (з вересня 2007 року по листопад 2011 року включно) та встановити місце його роботи, а також можливі інші джерела його доходів; перевірити слідчим шляхом доводи ОСОБА_5 відносно продажу батьківської хати, ціни даної угоди; перевірити слідчим шляхом пояснення ОСОБА_5 про отримання ним кредиту для придбання автомобіля «Хонда» в спірний період; перевірити слідчим шляхом справжність угоди від 06.09.08р. ТОВ «Потенціал» з підписом ОСОБА_5 та її (не)виконання ФОП ОСОБА_7 ; встановити особу ОСОБА_8 , допитати його як свідка та з`ясувати джерела його доходів, місце роботи в період надання ним позики ОСОБА_5 , а також перевірити повернення йому коштів ОСОБА_5 ; перевірити слідчим шляхом пояснення ОСОБА_5 щодо повернення ним ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 позичених від них коштів у відносно короткий термін у зіставленні з доходами самого ОСОБА_5 у цей же період. Термін виконання ухвали було визначено до 05.09.2016, в подальшому термін виконання ухвали було продовжено.

Однак незважаючи на значний проміжок часу після винесення ухвали, жодна слідча дія так проведена і не була, що свідчить про неможливість усунення неповноти досудового слідства під час судового розгляду справи.

Надані в судове засідання потерпілим документи про його доходи після 2008 року фактично не мають ніякого значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, інші документи не усувають неповноту досудового слідства, про яку було зазначено в ухвалі суду 04.08.2016.

Зокрема в ході виконання доручення так і не був встановлений ОСОБА_8 для допиту його в судовому засіданні.

Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст. 275 КПК України (1960) судовий розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

Неконкретне обвинувачення створює істотні перешкоди для проведення повного судового слідства. Суд позбавлений можливості досліджувати і оцінювати зібрані по справі докази без конкретного обвинувачення та без встановлених під час досудового розслідування обставин та доказів.

Згідно ст. 223 КПК України (1960 року) після закінчення слідства і виконання вимог статей 217, 222 цього Кодексу слідчий складає обвинувальний висновок. Обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частин. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Відповідно до п. 11 Пленуму верховного суду України від 30.05.2008 року № 6 „Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223, 224 КПК (1960 року), які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним або не збігається з обвинуваченням, викладеним у постанові про притягнення особи як обвинуваченого; коли обвинувальний висновок містить недопустиму натуралізацію опису злочину, зокрема статевого; коли в обвинувальному висновку не зазначені докази, що зібрано у справі, і доводи, висунуті кожним з обвинувачених на свій захист, з результатами їх перевірки тощо. Під викладенням в обвинувальному висновку доказів, що підтверджують обвинувачення, та доказів, отриманих у результаті перевірки доводів обвинувачених на свій захист, розуміється посилання не тільки на джерела доказів, але й наведення короткого їх змісту, оскільки за вимогами статті 65 КПК доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд установлюють наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. У разі виявлення зазначених порушень на стадії судового розгляду справа підлягає направленню на додаткове розслідування відповідно до вимог статті 281 КПК з мотивів неправильності досудового слідства.

Всупереч вимогам ст. 223 КПК України (1960 року) обвинувальний висновок складено з порушеннями зазначеної норми, а саме: обвинувачення викладено не конкретно, в обвинувальному висновку не зазначено точно дату та взагалі час вчинення злочину, не вказано мотив злочину, при посиланні на письмові докази не наведено їх короткого змісту та обставини, які вони доводять, в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_7 скоїла злочин одночасно і шляхом обману і шляхом зловживання довірою, однак не розкрито, в чому саме проявився обман а в чому зловживання довірою.

Враховуючи викладене суд вважає, що зазначені порушення виключають можливість здійснення обвинуваченою свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку, тобто під час досудового слідства була допущена неправильність, яка не може бути усунута в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 281 КПК України (1960 року), суд,

у х в а л и в:

Повернути кримінальну справу прокурору Сумської місцевої прокуратури для організації додаткового розслідування, під час якого виконати дії, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

На постанову суду сторони можуть подати протягом семи діб апеляції до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя ОСОБА_1