АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1973/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС третього відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , із встановленням заборони на розпорядження та використання вказаного майна.

Своє рішення суд мотивував тим, що вказане майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на який слідчий в клопотанні просить накласти арешт, належить на праві приватної власності третій особі ОСОБА_8 , яка набула його одразу після набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, та яка повинна була знати, що дане майно підлягає спеціальній конфіскації в розумінні статті 96-2 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Захисник вказує, що судом не встановлено правомірність набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного, оскільки він постійно проживає за кордоном та у розшуку, в тому числі міжнародному, не перебуває, а підозра, у відповідності до вимог КПК України, йому вручена не була.

Як підсумок, апелянт зазначає, що сама по собі підозра не є забороною відчужувати майно, а у зв`язку з тим, що майно, зазначене в клопотанні слідчого, належить добросовісному набувачу, тобто ОСОБА_8 , то воно, на думку захисту, не підлягає спеціальній конфіскації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000364 від 07.05.2014 року за підозрою колишнього голови Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 368 КК України вчинених за попередньою змовою групою осіб та за фактами зловживання службовим становищем службовими особами Державного агентства лісових ресурсів України при здійсненні у період 2011-2014 років експорту деревини, виробів з неї та іншої продукції лісового господарства, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

31 травня 2016 року слідчий в ОВС третього відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

31 травня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва вказане клопотання задоволено та накладено арешт на майно яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 .

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000364, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора, та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності третій особі ОСОБА_8 , яка набула його одразу після набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного, та яка повинна була знати, що таке майно підлягає спеціальній конфіскації в розумінні статті 96-2 КК України.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в ухвалі слідчого судді.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 173 КПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 .

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду, слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС третього відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно яке належить на праві власності третій особі ОСОБА_8 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , із встановленням заборони на розпорядження та використання вказаного майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4