Справа №: 127/9554/16-к
Провадження №: 1-кп/127/886/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2015 р. за № 0005826 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка Липовецького району Вінницької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 згідно з рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.09.2012 р., був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , 2004 року народження в твердій грошовій сумі, яка складає 500 гривень, щомісячно, починаючи з 13.08.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Незважаючи на вимоги вказаного рішення, ОСОБА_6 , маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дитини, добровільно рішення суду не виконував, маючи при цьому реальну можливість його виконання, зокрема з листопада 2014 року по березень 2015 року офіційно працював в ТОВ «Маяк» на посаді штампувальника та щомісячно отримував заробітну плату. З березня 2015 офіційно ніде не працевлаштувався та навіть не намагався працевлаштуватись, на обліку у центрі зайнятості за місцем проживання не перебував, коштів на сплату аліментів законним шляхом не здобував, заходів щодо погашення заборгованості по аліментах не вживав та матеріальної допомоги своїй дитині не надавав незважаючи на те, що мав під час вказаного періоду тимчасові заробітки, зокрема закордоном.

Так, у зв`язку з ухиленням від виплати аліментів ОСОБА_6 неодноразово попереджався Вінницьким районним відділом державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів, однак попередження ігнорував та продовжував ухилятись від виплати коштів на утримання дитини, в результаті чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.04.2016 р. становить 22 000 грн., що сукупно перевищує суму за 6 місяців відповідних платежів.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та суду пояснив, що коли він спільно проживав з дружиною, вони мали спільний бізнес. Коли вони розлучились, він залишив їй свою частину, а також залишив земельну ділянку. В подальшому він поїхав на заробітки до Росії. Зі слів сусідів йому відомо, що приходили якісь повістки. Про рішення суду про стягнення з нього аліментів йому відомо лише зі слів. після розлучення він дитині не допомагав, оскільки офіційного заробітку не має, а також у зв`язку з тим, що з дружиною була домовленість, що він залишить їй свою частку бізнесу і не сплачуватиме аліменти.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що чоловік не допомагає в утриманні дитини, участі в її вихованні також не приймає. Вона перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить. Обвинувачений говорив, що нічого сплачувати не буде, хоча про рішення суду знав. За час шлюбу в них був спільний бізнес, ПП було зареєстроване на неї.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона з Кудріними сусіди. Від потерпілої їй відомо про аліменти, а також про те, що ОСОБА_9 їх не сплачує. Працівників ДВС вона не бачила, з ОСОБА_10 не спілкується.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що станом на 01.06.2016 р. заборгованість зі сплати аліментів складає 23 тис. грн. Обвинувачений до ДВС не з`являється, квитанцій про сплату аліментів не надає, пояснень щодо причин несплати також не надавав. ОСОБА_12 направлялись повідомлення про відкриття виконавчого провадження простою кореспонденцією, а також він двічі викликався до ДВС.

Судом також будо досліджено інші докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-копію рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.11.2010 р., відповідно до якого шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано;

-копію заочного рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 28.09.2012 р., згідно з яким з ОСОБА_6 стягнуто аліменти, точніше викласти зміст рішення суду не представляється за можливе у зв`язку з наданням його копії в поганій якості;

-копію виконавчого листа, виданого 19.10.2012 р. Староміським районним судом м. Вінниці, відповідно до якого з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття;

-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким заборгованість ОСОБА_6 станом на 01.04.2016 р. становить 22000,00 грн.;

-копію трудової книжки на ім`я ОСОБА_6 ;

-лист за підписом заступника начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_13 за № 2904/10-02-03-11 від 15.09.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_6 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 13.12.2010 р. на загальній системі оподаткування, однак ним не подано декларацій;

-лист за підписом заступника начальника Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_13 за № 3914/10-02-03-17 від 13.11.2015 р., згідно з яким з 01.01.2012 р. по день підписання листа податкова звітність ОСОБА_6 не подавалась;

-лист за підписом першого заступника директора Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_14 за № 12-12/4000 від 07.09.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_6 у державній службі зайнятості Вінницької області станом на 07.09.2015 р. не перебуває.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2012 р. Староміським районним судом м. Вінниці ухвалено заочне рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої аліментів на утримання малолітньої дочки. Разом з тим, відомостей, які б свідчили про отримання обвинуваченим копії вказаного рішення суду, сторонами кримінального провадження суду надано не було.

Суд враховує, що ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відомостей, які б свідчили про виконання вимог даної правової норми, суду надано не було, а тому суд приходить до переконання, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено про належне повідомлення обвинуваченого про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, а також виконавчого провадження про його примусове виконання.
Крім того, суд враховує, що свідок ОСОБА_15 держаний виконавець, у провадженні якого перебуває виконавче провадження про примусове стягнення з обвинуваченого аліментів, в судовому засіданні також підтвердила, що обвинуваченому копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась простою кореспонденцією у зв`язку з відсутністю коштів у державній виконавчій службі для придбання марок. Свідок в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений двічі викликався до ДВС, однак відомостей, які б свідчили про його явку на виклики, а також про їх отримання, стороною обвинувачення суду надано не було.
В якості доказу винуватості обвинуваченого стороною обвинувачення надано суду копію трудової книжки, згідно з якою ОСОБА_6 26.11.2014 р. був прийнятий на роботу до ПАТ «Маяк» і звільнений 02.03.2015 р. Однак, суд враховує, що державний виконавець повідомила в судовому засіданні, що у зв`язку з отриманням відомостей про працевлаштування обвинуваченого нею виконавче провадження було направлено до Вишенського ДВС, звідки останнє повернулось у зв`язку зі звільненням обвинуваченого з роботи. Відомості, які б свідчили про вчинення будь-яких виконавчих дій державним виконавцем Вишенського ДВС, їй не відомі. Стороною обвинувачення в судовому засіданні не було надано доказів, які б свідчили про ознайомлення ОСОБА_6 про наявність виконавчого провадження під час його перебування у Вишенському ДВС. Також стороною обвинувачення не надано будь-яких належних документальних доказів, які б свідчили про звернення державного виконавця до ПАТ «Маяк» з метою стягнення аліментів із заробітної плати обвинуваченого. При цьому згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що зі слів їй відомо про наявність судового рішення про стягнення з обвинуваченого аліментів. Також зі слів їй відомо, що обвинувачений аліменти не сплачує. При цьому суд враховує, що зазначений свідок в судовому засіданні повідомила, що державного виконавця вона жодного разу не бачила. Таким чином, суд приходить до переконання, що показання вказаного свідка не можуть свідчити про ухилення обвинуваченого від сплати аліментів.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що коли він перебував на заробітках за кордоном, зі слів сусідів йому стало відомо про надходження йому повісток. Їх точний зміст йому відомий не був. Також зі слів сусідів йому стало відомо про стягнення з нього аліментів. Однак, обвинуваченим в судовому засіданні не було повідомлено про точний зміст його зобов`язань зі сплати аліментів, сторонами кримінального провадження дана обставина в судовому засіданні належним чином з`ясована не була. Крім того, статтею 18 КПК України кожній особі гарантовано свободу від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, які були надані суду його сторонами, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення ґрунтується виключно на визнані ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Об`єктивних даних, які б свідчили про належне повідомлення останнього про наявність судового рішення та виконавчого провадження суду надано не було.
Зі змісту примітки до ст. 164 КК України випливає, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 р., остаточне рішення від 17.06.2011 р. (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Таким чином, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що обвинуваченому в установленому законом порядку було повідомлено про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення. За таких обставин суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України підлягає виправданню.
Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України, визнати невинним і виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.09.2015 р. за № 0005826, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, закрити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: