Справа №489/1748/16-к 19.10.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000525, за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачена ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Прокурор просить вирок в частині звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ст. 76 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої, зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки призначаючи покарання судом залишено поза увагою той факт, що на момент вчинення інкримінованих злочинів, ОСОБА_9 мала численні судимості, в тому числі, за скоєння аналогічних злочинів, серед яких є тяжкі, що свідчить про те, що обвинувачена стає на шлях вчинення нових злочинів та інститут умовного звільнення щодо цієї особи є недостатнім для її виправлення та перевиховання. До того ж судом не враховано, як обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину, про що свідчать не зняті та не погашені судимості ОСОБА_6 за злочини, пов`язані із незаконним обігом наркотиків та вчинення нових умисних злочинів проти власності.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
30.01.2016 р. близько 09.00 години, у ОСОБА_6 , під час перебування в салоні пасажирського автобуса сполученням «Миколаїв Одеса», який знаходився на перехресті просп. Жовтневого та вул. Чигрина у м. Миколаєві, виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, вона, діючи з корисливих мотивів та впевнившись, що її дії є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу з сидіння автобуса, таємно викрала належну ОСОБА_10 жіночу сумку, в якій знаходились: комплект ключів, гроші в сумі 300 грн., мобільні телефони «Nokia-205» вартістю 549 грн. та «Huawei Y-520» вартістю 1 899 грн. Після цього ОСОБА_6 місце вчинення злочину покинула, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2 748 грн.
Того ж дня, близько 10.20 год. ОСОБА_6 прибула на ринок «Колос», який знаходиться на перехресті просп. Миру та вул. Будівельників в м. Миколаєві та зайшла до торгового контейнера № 68, під час перебування в якому у неї виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, впевнившись у тому, що її дії є таємними для оточуючих, обвинувачена шляхом вільного доступу зі столу таємно викрала належну ОСОБА_11 жіночу сумку вартістю 250 грн., в якій знаходились гроші в сумі 300 грн. та візитницю, яка не представляє для потерпілої матеріальної цінності, завдавши потерпілій майнову шкоду у розмірі 550 грн. Після цього ОСОБА_6 , утримуючи при собі підготовлене для викрадення майно, вийшла з приміщення торгового контейнера, але довести свій злочинний умисел до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки біля виходу з приміщення торгового контейнера була зупинена ОСОБА_11 , у зв`язку з чим не змогла розпорядитись викраденим майном.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, не доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, який, уточнивши вимоги апеляційної скарги, остаточне покарання просив визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши обставини, що характеризують обвинувачену, апеляційний суд доходить наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані вірно та апелянтом не оспорюються.
Щодо призначення покарання, то відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, обставини справи, особу обвинуваченої, яка раніше судима, позитивно характеризується, є інвалідом ІІІ групи, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вимог в частині призначення обвинуваченій покарання дотримався за своїм видом і розміром призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вищезазначеним вимогам закону, в тому числі ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої, є справедливим та законним.
Відповідно до вимог, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд має врахувати дані, які всебічно характеризують особу винного, з`ясувавши його вік, стан здоров`я, поведінку як до, так і після вчинення злочину у побуті, за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що має двох дітей, з яких молодша дочка є неповнолітньою. Вона позбавлена батьківських прав, але зважуючи на те, що опікун дитини мешкає у сусідньому будинку, дитина фактично весь час знаходиться поряд з нею. Вчиняючи злочини вона кульгала, на даний час пересувається з палицею, оскільки потребує хірургічного втручання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження майнова шкода потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відшкодована в повному обсязі (а. п. 32-34), обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 призначив покарання обґрунтовано і підстав для збільшення строків покарання на 1 рік, про що просив прокурор, не вбачає.
Не заслуговують на увагу і доводи прокурора на не врахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 обставини, що обтяжує покарання рецидиву злочинів.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межи висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За змістом обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , обставин, що обтяжують покарання, в ході досудового розслідування начальником відділення СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області не встановлено. Обвинувальний акт затверджено прокурором Ленінського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2.
Про наявність судимостей у ОСОБА_6 сторона обвинувачення на час складання обвинувального акту і на час судового розгляду була обізнана, але вимог, в тому числі і під час розгляду справи судом першої інстанції, щодо врахування при призначенні покарання обвинуваченій рецидиву злочину, як обставини, що його обтяжує не висувала.
Отже судовий розгляд проводився в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а обставинам неодноразового засудження обвинуваченої, наявності не знятих та не погашених судимостей надано належну оцінку в ході аналізу даних, що характеризують особу ОСОБА_6 .
Що стосується доводів прокурора про те, що звільняючи обвинувачену ОСОБА_6 від покарання, суд не надав належної оцінки даним щодо особи обвинуваченої, то на думку апеляційного суду вони є непереконливими.
За змістом ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Наведених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Врахувавши з достатньою повнотою всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, суд першої інстанції належним чином мотивував рішення про можливість виправлення обвинуваченої без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, тобто із застосуванням випробувального терміну у відповідності до вимог ст. 75 КК України та із покладенням на останню обов`язків передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
На думку апеляційного суду щире каяття обвинуваченої, її позитивні характеристики, відшкодування майнової шкоди та стан здоров`я обвинуваченої, якій встановлений діагноз токсична полінейропатія нижніх кінцівок, свідчать про доцільність призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Натомість доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції судимостей обвинуваченої, спростовується даними відображеними у вироку, де дана оцінка всіх зібраних у справі даних, що характеризують обвинувачену.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3