Кодимський районний суд Одеської області
Справа № 503/419/16-к
У Х В А Л А
15.03.2016 рокум.Кодима

Слідчий суддя Кодимського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю: заступника начальника СВ Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, що належить ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000601, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
12 березня 2016 року заступник начальника СВ Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_2 , звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, що належить ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 - по кримінальному провадженню №0000601, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України.

Відповідно до частини першої статті 107 КПК України, при розгляді зазначеного клопотання слідчого, фіксація цієї процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

В судовому засіданні слідчий пояснив, що до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області надійшло звернення від громадської організації «Кодимська районна народна громадська рада» про отримання та приватизацію у 1999 році ОСОБА_6 службового житла відділу освіти райдержадміністрації. Квартира була виділена ОСОБА_6 на підставі подання Кодимської райдержадміністрації про видачу ордера на трикімнатну квартиру у АДРЕСА_2 , наказу відділу освіти від 13 жовтня 1999 року, виписки із засіданні профспілкового комітету відділу освіти від 12 жовтня 1999 року. У жовтні 1999 року за заявою ОСОБА_6 , погодженою із завідуючою відділу освіти, виконкомом Кодимської міської ради прийняте рішення про приватизацію квартири не на отримувача квартири, а на його дружину ОСОБА_5 . Зі свідчень ОСОБА_7 , встановлено, що з 1989 по 1999 рік та перебувала на посаді голови профспілки Кодимського районного відділу освіти. 12 жовтня 1999 року засідання профспілки Кодимського районного відділу освіти з приводу виділення трикімнатної квартири ОСОБА_6 не проводилось. Квартира АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 і розташована в АДРЕСА_2 (згідно попередніх документів квартира АДРЕСА_4 ) отримана злочинним шляхом та є доказом злочину, а тому є необхідність в арешті цього майна ОСОБА_5 , з метою перешкодити його відчуженню.

28 вересня 2015 року відомості за фактом службового підроблення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000601 на підставі ст. 366 ч.1 КК України.

Вислухавши слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000601, слідчий суддя прийшов до переконання в необхідності відмовити в задоволенні клопотання з таких підстав.

В судовому засіданні з`ясовано, що до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області надійшло звернення від громадської організації «Кодимська районна народна громадська рада» про отримання та приватизацію у 1999 році ОСОБА_6 службового житла відділу освіти райдержадміністрації. Квартира була виділена ОСОБА_6 на підставі подання Кодимської райдержадміністрації про видачу ордера на трикімнатну квартиру у АДРЕСА_2 , наказу відділу освіти від 13 жовтня 1999 року, виписки із засіданні профспілкового комітету відділу освіти від 12 жовтня 1999 року. У жовтні 1999 року за заявою ОСОБА_6 , погодженою із завідуючою відділу освіти, виконкомом Кодимської міської ради прийняте рішення про приватизацію квартири не на отримувача квартири, а на його дружину ОСОБА_5 . Зі свідчень ОСОБА_7 , встановлено, що з 1989 по 1999 рік та перебувала на посаді голови профспілки Кодимського районного відділу освіти. 12 жовтня 1999 року засідання профспілки Кодимського районного відділу освіти з приводу виділення трикімнатної квартири ОСОБА_6 не проводилось.

28 вересня 2015 року відомості за фактом службового підроблення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000601, на підставі ст. 366 ч.1 КК України.

Відповідно до ч. 1,10 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як убачається із отриманої слідчим суддею Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55158839 від 15 березня 2016 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 .

Тобто, ОСОБА_5 , власником майна, клопотання про арешт якого надійшло від слідчого, не є.

Згідно клопотання слідчого про арешт майна, особи які підозрюються за фактом службового підроблення не встановлені, підозра у вчиненні злочину нікому не пред`являлася. Власник майна, необхідність арешту якого зазначена в клопотанні, не є підозрюваною особою у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що слідчим не наведено законних і достатніх підстав для арешту майна, а тому приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна квартири АДРЕСА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.172,173 ч.3 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання заступника начальника СВ Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, що належить ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000601, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1