Справа № 133/3805/14-к
Провадження №11-кп/772/195/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника обвинуваченого -адвоката: ОСОБА_8
розглянув «22» лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.12.2015 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
українця, громадянина України,
раніше судимого
11.06.2012, за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн.
визнано винуватим за ч.1 ст. 121 КК України та засуджено до 5-ти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального підприємства «Козтинської ЦРЛ Вінницької обласної ради « вартість лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 в розмірі 902 грн 16коп, ( дев`ятсот дві грн. 16 коп. )
Вироком встановлено, що 26.05.2014 року близько 00 годин 30 хвилин ОСОБА_7 ,
знаходячись в парку в с. Комсомольське Козятинського району, під час словесної суперечки із ОСОБА_9 , яка раптово виникла на ґрунті неприязних відносин та в подальшому переросла в бійку, маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, виконуючи свої злочинні дії, наніс один удар розкладним ножем, який знаходився в правій руці, в область живота ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням великого чіпця тонкої кишки та її брижі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 133 від 26.06.2014, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Прокурор ОСОБА_10 до початку судового засідання відкликав свою апеляційну скаргу.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.12.2015 року відносно ОСОБА_7 та визнати його винним у скоєнні злочину передбаченого ст.128 КК України, враховуючі наявність ряд пом'якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, застосувавши ст.75 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що конфлікт розпалив ОСОБА_11 і перший став чіплятись до ОСОБА_7 , ніхто зі свідків та потерпілий не бачили в руках у ОСОБА_7 ножа і те, щоб ОСОБА_7 погрожував ножем ОСОБА_12 чи наносив удар останньому ножем.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника; обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу останнього; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_13 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини та вірного визначення юридично-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_13 в частині доводів щодо перекваліфікації дії ОСОБА_14 з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи його апеляційної скарги є безпідставними, непослідовними та непереконливими, оскільки носять загально-інформативний характер без посилань на конкретні докази, юридичні факти по справі та відповідні норми закону.

Так, доводи захисника про те, що ОСОБА_15 не мав умислу завдати ОСОБА_9 тілесне ушкодження, а лише, відштовхуючи ОСОБА_9 від себе, ненавмисно поранив останнього маленьким ножем, який знаходився разом з брелоком для ключів та ключами, і який ОСОБА_7 тримав в своїй руці, є лише припущеннями і нічим не підтверджуються.

Зокрема , експерт ОСОБА_16 суду пояснив, що рана у ОСОБА_9 була спричинена колото-різаним предметом ножем чи подібним ножу. Так як є пошкодження кишковика та брижжі кишковика, то глибина раневого каналу могла бути довжиною до 10 сантиметрів. Ніж з лезом довжиною 3-4 см. не міг зробити такий поріз.
Крім того, висновок експерта № 133 від 26.06.2014 року вказує, що у громадянина ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням великого чіпця, тонкої кишки та її брижжі, які виникли від дії колюче-ріжучого предмета, можливо ножа. Вказані ушкодження виникли 26.05.2014 року і за ознакою небезпеки в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 могло бути нанесено не більше одного удару предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо ножем та при обставинах, зазначених у постанові на експертизу. ( а.с. №176-177).
Допитаний в судовому засіданні лікар-хірург Козятинської ЦРЛ ОСОБА_17 пояснив, що 26.05.2014 року біля 1 год. ночі по швидкій допомозі доставили ОСОБА_9 з ознаками ножового поранення . З розмови потерпілого ножове поранення отримав під час бійки. Проникаюче ножове поранення з пошкодженням петель тонкої кишки, брижі тонкого кишковника та великий чіпець. Йому було зроблено операцію. 02.06.2014 року був виписаний додому .Ширина рани була більше 3 см , приблизно 3-4 см., поранення було лезом ножа. Глибина проходила через всю черевну стінку 3-4 см. Можна вважати, що лезо ножа було більше 20 см. Удар зроблено з права на ліво.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона працює фельдшером швидкої допомоги. В травні 2014 року надійшов виклик, що підрізали чоловіка.. Приїхавши на виклик, побачили, що у потерпілого ОСОБА_9 на животі була рана, не кровоточила. Вона надала першу медичну допомогу і відправила в лікарню. Ширина рани була близько 1 см. Кровотечі не було. По дорозі до лікарні вона зрозуміла, що є глибоке проникаюче поранення живота .
Твердження адвоката про те, що показання потерпілого щодо того, що останній не бачив в руках у ОСОБА_7 ножа і те, що ОСОБА_7 погрожував йому чи наносив удар останньому ножем, не доводять невинуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Потерпілий ОСОБА_11 лише пояснив, що він не помітив, яким чином його вдарив ножем ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_20 пояснював у судовому засіданні, що у ОСОБА_7 в руках нічого не бачив, проте бачив як ОСОБА_7 з-під низу вдарив ОСОБА_9 в живіт.. Бачив замах правою рукою ОСОБА_7 на ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_21 також суду пояснив, що під час суперечки ОСОБА_7 завдав удар ОСОБА_9 та втік.
Апеляційний суд критично ставить до доводів апеляційної скарги захисника в тій частині, що ОСОБА_7 мав в руках весь вечір,тримав на пальці зв`язку ключів, до якої було прикріплено ніж-брелок «бабочка» , і яким він ніби-то необережно наніс тілесні ушкодження потерпілому, відштовхнувши його , при цьому не зазначаючи жодного свідка , який бачив цього невеликого ножа в руках ОСОБА_7 . Крім того, як вже зазначалось свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 чітко та послідовно пояснили , що бачили як ОСОБА_7 вдарив з-під низ ОСОБА_9 та втік.
Суд обґрунтовано не взяв до уваги та поставив під сумнів показання засудженого ОСОБА_7 та доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо того, що ОСОБА_7 не мав умислу заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, визнавши таку його поведінку власним методом захисту, пославшись у вироку на інші досліджені докази в підтвердження його вини.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в нього не було умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 суд вірно оцінив критично та визнав його як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та можливістю уникнення відповідальності за фактично скоєний злочин.

Поведінка ОСОБА_7 , а саме залишення місця події та позбавлення від знаряддя злочину ножа, також вказує на умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 та бажання приховати сліди злочину.

Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд ретельно перевірив обставини, які ставлять під сумнів доводи апеляційної скарги адвоката, дав їм віру юридично-правову оцінку. Крім того, вірно оцінив в сукупності всі докази у справі з відповідними висновками щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину.

Щодо доводів заявленого у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_8 , про передачу ОСОБА_7 на поруки колективу Козятинської міськрайонної організації Української спілки ветеранів Афганістану (воїнів-інтернаціоналістів), то апеляційний суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає ,виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема і відповідно до положень ст. 47 КК України, як зазначено у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 47 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. В разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, особу можна звільнити від кримінальної відповіді дальності з передачею на поруки (ст. 47 КК України) за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості.

Необхідними підставами для застосування положення ст. 47 КК України є такі : особа вперше вчинила злочин, якій відповідно до ст. 12 КК України є невеликої або середньої тяжкості; наявність щирого каяття ; трудовий колектив на загальних зборах прийняв рішення про взяття такої особи на поруки, а також крім цих обов`язкових складових підстав, необхідно також і наявність згоди особи, щодо якої ставиться питання про передачу на поруки..

Підставою такого звільнення є щире каяття особи, яка вчинила злочин невеликої тяжкості. Щирим каяттям при цьому визнається щиросердне визнання особи своєї вини у вчиненні злочину та осуді свого вчинку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та інші позитивні дії, що підтверджують усвідомлення особою негативного характеру своєї поведінки, в тому числі і щиросердне запевнення нею трудового колективу та суду, що вона виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру, не порушуватиме громадський порядок. Крім того, щире каяття особи повинне знайти відображення у процесуальних документах кримінальної справи. Таке каяття може мати місце безпосередньо після скоєння злочину, в період досудового слідства, а також в суді.
Як убачається з матеріалів провадження, щире каяття ОСОБА_7 не знайшло свого відображення, оскільки він вину повністю не визнав, пояснюючи, що не бажав наносити тілесні ушкодження, а визнає себе винним у в чиненні злочину передбаченого ст..128 КК України.

Крім того, злочин, вчинений ОСОБА_22 та передбачений ст. 121 ч. 1 КК України, відноситься до тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України.

В ч.2 ст. 65 КК України зазначено «Особі , яка вчинила злочин , має бути призначено покарання , необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України) та індивідуалізації покарання.

Що стосується призначеного покарання засудженому ОСОБА_22 , то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, врахувавши при цьому, що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, відшкодування заподіяної шкоди потерпілому,думку потерпілого про обрання міри покарання обвинуваченому, а також обставини, які пом`якшують покарання, до яких відніс відшкодування потерпілому шкоди; відсутність обтяжуючих обставин.

Крім того, суд враховує і поведінку засудженого після вчинення злочину він вину визнав частково, після вчинення злочину залишив місця події та викинув знаряддя злочину ніж, пояснюючи у судовому засіданні, що злякався потерпілого і втік, а коли побачив кров на руці, викинув ніж.

Крім того, апеляційний суд враховує і ту обставину,що ОСОБА_7 11 .06.2012 року притягувався до кримінальної відповідальності (арк..справи №165) за ст.. 122 ч. 1 КК України. Згідно відмітки на копії вироку від 11.06.2012 року , «штраф станом на 11.11.2014 року , не сплачено». Вказана обставина свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень насильницького характеру ,та небажанням стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , як особи, що представляє підвищену суспільну небезпеку , лише за умови ізоляції його від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,на суди покладається здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає ,що юридично-правових чи виключно процесуальних підстав для зміни чи скасування вироку районного суду - не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09.12.2015 року залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим протягом того ж часу з моменту отримання копії судового рішення.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

с у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4