гСправа № 358/1606/15-к Провадження № 1-кп/358/4/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2016 року

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження №1-кп/358/4/16 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого, не працюючого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.12.2003 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, 69 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 22.05.2006 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 27.12.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст. 289 ч. 2, 358 ч. 4 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Саварка, Богуславського району, Київської області, громадянина України, українця, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості відповідно до ст. 89 КК України,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
13 лютого 2015 року близько 04.00 години, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, перебуваючи на автомобільному майданчику прибудинкової території, що розташована за адресою: вул. 40 Років Перемоги, 1, м. Богуслав, Київська область, скориставшись відсутністю очевидців злочинної діяльності, шляхом розбиття заднього скла автомобіля «ВАЗ 2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , проник до салону автомобіля та відчинив дверцята для вільного доступу своєму співучаснику ОСОБА_5 . Після цього діючи умисно з метою завершення умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою фізичної сили спільно з ОСОБА_5 з метою уникнення викриття їх злочинної діяльності сторонніми особами, відкотили автомобіль далі від місця його знаходження за межі прибудинкової території, де запустивши двигун вказаного автомобіля, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли на цьому автомобілі, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду в розмірі вартості автомобіля, а саме 33 683 гривні, та в подальшому розпорядились автомобілем на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, не визнав та пояснив суду, що в лютому місяці 2015 року він приїхав на власному автомобілі ВАЗ - 2101 жовтого кольору в м. Богуслав, Київської області з метою продажу вказаного автомобіля. З ним також приїхав ОСОБА_5 . Продавши автомобіль він забрав з автомобіля ящик з інструментами та передав його ОСОБА_5 , а сам пішов у гості до своєї знайомої ОСОБА_10 в район «фінського містечка». По дорозі він купив торт в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і прибув в квартиру ОСОБА_10 , яка мешкає в одному з будинків в районі «фінського містечка». Протягом ночі він разом з ОСОБА_10 та її співмешканцем ОСОБА_11 пили чай та їли торт і спілкувались. Близько 5 години він вийшов із квартири та пішов в сторону кафе «Голівуд» в напрямку центру міста. Йдучи по вулиці він зателефонував ОСОБА_5 і сказав йому, що йде в сторону автостанції та запропонував йому їхати разом. У відповідь ОСОБА_5 сказав, щоб він підходив до нього і що вони поїдуть на машині. При цьому ОСОБА_5 повідомив своє місце знаходження в районі «фінського містечка». Він відразу повернувся назад та вийшов на вулицю між будинками, де помітив автомобіль ВАЗ - 2108 світлого кольору, біля якого стояв ОСОБА_5 . На цей час двигун в автомобілі вже працював. Потім він сів в даний автомобіль і вони поїхали в сторону Бородянського району Київської області. На якомусь відрізку шляху автомобіль зупинявся та ОСОБА_5 вставляв заднє вітрове скло. Весь час автомобілем керував ОСОБА_5 . По дорозі в напрямку Бородянського району він помітив, що дроти замка запалення з`єднані між собою, після чого став запитувати про це ОСОБА_5 , але останній йому нічого не повідомив. Через деякий час вони приїхали на територію кафе в с. Поташня Бородянського району, яке перебувало в його оренді. Він вийшов з автомобіля ВАЗ - 2108, зайшов у кафе, після чого завів свій автомобіль марки ГАЗ-24 і поїхав в сторону м. Бородянка по своїх справах. Вечором він приїхав до приміщення кафе, але автомобіля ВАЗ-2108 вже не бачив. ОСОБА_5 повідомив, що автомобіль поламався та він його покинув біля якоїсь «промзони». Будь-яких грошей він ОСОБА_5 не давав. 01 липня 2015 року він був затриманий працівниками Богуславського районного відділу міліції, які запідозрили його у незаконному заволодінні автомобілем марки ВАЗ-2108 разом з ОСОБА_5 . Він категорично заперечив цей факт, але на вимогу працівників міліції погодився показати місце, де може знаходитись вказаний автомобіль, оскільки зі слів ОСОБА_5 він зрозумів, що це територія бувшого хімзаводу так як ближче подібної території не було. Він не знав точного місця знаходження автомобіля і показав працівникам міліції лише територію, де міг бути автомобіль. Через деякий час працівники міліції розшукали автомобіль марки ВАЗ-2108 на вказаній території.

Щодо обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, ОСОБА_4 пояснив, що його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення не є доведеною, так як посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , в якому була вклеєна його ( ОСОБА_4 ) фотографія, було вилучене слідчим з салону автомобіля, яким він користувався, у незаконний спосіб на порушення вимог кримінального процесуального кодексу України. На його переконання протокол огляду автомобіля, висновок судово-технічної експертизи та саме посвідчення водія є недопустимими доказами, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Тому за даним обвинуваченням його необхідно виправдати.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, визнав повністю і пояснив суду, що на початку лютого 2015 року він почав працювати в кафе в с. Поташня, Бородянського району, Київської області, куди його запросив ОСОБА_4 12.02.2015 року він разом із ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ-2101 прибули в м. Богуслав, де останній продав вказаний автомобіль. Після цього ОСОБА_4 передав йому пакет з коробкою, в якій знаходились інструменти та сказав йому, щоб він чекав його в місті. В подальшому 12.02.2015 року вночі він прибув на автомобілі таксі в ресторан «Стефанія», де спільно з якимось чоловіком, який завів з ним бесіду, вживав алкогольні напої. В ході відпочинку в ресторані на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_4 і сказав щоб він їхав до приміщення кафе «Голівуд», що знаходиться в районі «фінського містечка». Він потім на автомобілі таксі приїхав на місце по вул. 40 років Перемоги, яке вказав ОСОБА_4 . По прибуттю на місце ОСОБА_4 зателефонував йому і сказав, щоб він піднімався вверх по вулиці і підходив до автомобільної зупинки, яка знаходиться між трьома двох-поверховими будинками, а потім сказав щоб він відкрив автомобіль марки «ВАЗ 2108» світлого кольору за допомогою інструментів, які він передав у пакеті. Однак у нього не було вказаних інструментів, так як він забув їх у ресторані. Після цього він поїхав назад в ресторан, але цей заклад був уже зачинений. Через деякий час він знову повернувся на місце знаходження автомобіля ВАЗ-2108. По телефону він сказав ОСОБА_4 , що інструментів немає. Тоді ОСОБА_4 сказав йому знайти металеву проволоку та з її допомогою через кватирку автомобіля відчинити дверцята. Проволоку він не знайшов і через деякий час до нього підійшов ОСОБА_4 , який розбив заднє скло автомобіля. Потім ОСОБА_4 знайшов в автомобілі викрутку і за допомогою неї розблокував кермо автомобіля і спробував завести автомобіль, однак у нього це не вийшло. Після цього ОСОБА_4 сказав йому, щоб допоміг відкотити вказаний автомобіль вниз по вулиці. Вони почали штовхати автомобіль вниз по вулиці в сторону магазину «Хуторок. Так як він був в стані алкогольного сп`яніння, то він спотикався і з труднощами допомагав переміщати автомобіль. Вже на вулиці між домами ОСОБА_4 завів автомобіль і сказав йому, щоб він побув біля автомобіля, а сам кудись пішов. Через деякий час ОСОБА_4 повернувся до автомобіля, при цьому в руках тримав заднє скло від автомобіля марки «ВАЗ 2108» чи можливо «ВАЗ 2109», яке поклав в багажник автомобіля. Потім вони сіли в автомобіль і поїхали в бік с. Розкопанці, де перед спуском в село ОСОБА_4 зупинив автомобіль і вставив викрадене скло на місце розбитого скла в їх автомобілі. Потім вони поїхали в сторону Бородянського району через с. Ольшаниця, с. Леонівка, а звідти через м. Київ потрапили до кафе ОСОБА_4 в с. Поташня Бородянського району. Біля приміщення вказаного кафе він вийшов з автомобіля і зайшов в приміщення кафе. ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ-2108 поїхав та через деякий час повернувся. Потім ОСОБА_4 дав йому 3000 гривень за викрадений автомобіль. Ще деякий час він залишився працювати у ОСОБА_4 де допомагав йому в кафе, а потім поїхав від нього і не зустрічався.

Щодо подій, які мали 01 липня 2015 року після затримання ОСОБА_4 працівниками міліції в с. Поташня, Бородянського району, він пояснив, що цього дня з працівниками міліції прибув до вказаного кафе, де ОСОБА_4 був затриманий працівниками міліції. Оскільки він не знав, де міг знаходитись автомобіль марки ВАЗ-2108, то саме ОСОБА_4 показав місце знаходження автомобіля на території біля складських приміщень.

Вина обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, підтверджується сукупністю доказів досліджених та перевірених під час судового розгляду справи, а саме: показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , показаннями потерпілого, показаннями свідків, документами, висновком експерта.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він має у власності автомобіль марки ВАЗ-2108, 1987 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , світло-бежевого кольору. 12 лютого 2015 року близько 24.00 години він припаркував свій автомобіль на майданчику біля будинку АДРЕСА_3 та замкнув запираючі пристрої на дверцятах автомобіля, після чого направився відпочивати до своєї квартири. Близько 07 години 25 хвилин він вийшов на вулицю і не виявив свого автомобіля на місці стоянки. Про факт зникнення автомобіля він повідомив правоохоронні органи. 09.07.2015 року він отримав на відповідальне зберігання вилучений працівниками міліції свій автомобіль. Оглянувши автомобіль він виявив відсутність певних речей, частин автомобіля та пошкодження. Зокрема, на автомобілі було пошкоджено переднє праве крило, відсутній заводський диск із зимовою гумою, відсутні два бокові дзеркала заднього огляду, відсутні два передні сидіння, які знаходились в автомобілі на момент крадіжки, пошкоджено замок запалювання автомобіля, відсутні передні двірники, відсутній акумулятор 60 мАч, пошкоджено задній двірник, відсутня автомобільна магнітола китайського виробника, відсутні плати в задніх ліхтарях, пошкоджено праву протитуманну фару, пошкоджено кришку бензобаку, пошкоджено лівий та правий декоративні накладні пороги, пошкоджено замок задніх дверей, пошкоджено номерний знак рами автомобіля (затерті механічним чином), відсутні реєстраційні номерні знаки, пошкоджена ходова частина автомобіля. Також на його думку автомобілем користувалися, оскільки показники спідометра суттєво відрізнялися від тих, які були на час крадіжки автомобіля, а також пошкоджена передня права частина автомобіля та замість водійського сидіння, яке було в автомобілі, на час повернення автомобіля в ньому було сидіння невідомого виробника.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що на виконання доручення слідчого в межах кримінального провадження щодо незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_9 , ним спільно зі слідчим в даному кримінальному провадженні ОСОБА_14 та працівниками служби кримінального розшуку Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_15 і ОСОБА_16 було здійснено виїзд на територію Бородянського району Київської області з метою встановлення місця знаходження автомобіля марки ВАЗ 2108, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно матеріалів кримінального провадження рахувався в угоні та для встановлення місця знаходження ОСОБА_4 , який міг бути причетний до вчинення даного злочину, оскільки на це вказав ОСОБА_5 , який був перед цим затриманий в с. Медведівка Миронівського району та зізнався у вчиненні незаконного заволодіння автомобілем марки ВАЗ-2108.

01.07.2015 року близько 15.20 години поблизу придорожнього кафе в с. Поташня, Бородянського району, Київської області при спробі втекти від працівників міліції на автомобілі ГАЗ-24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був затриманий ОСОБА_4 , якого в силу виконання посадових обов`язків він знав особисто. В ході затримання ОСОБА_4 останнім було здійснено опір працівникам міліції і він намагався втекти на своєму автомобілі, але за допомогою професійних дій ОСОБА_15 автомобіль було зупинено. Під час затримання ОСОБА_4 він звертався до останнього по імені « ОСОБА_17 », на що той повідомив, що він не ОСОБА_17 і що вони помилились особою. На пропозицію пред`явити посвідчення особи, ОСОБА_4 пред`явив посвідчення водія на прізвище ОСОБА_18 , в якому була вклеєна фотокартка ОСОБА_4 . В подальшому, в ході бесіди ОСОБА_4 повідомив, що він придбав вказане підроблене посвідчення.

Оскільки ОСОБА_5 не міг вказати, де може знаходитись викрадений автомобіль марки ВАЗ-2108 та стверджував, що автомобілем розпорядився ОСОБА_4 , то останньому було запропоновано показати місце знаходження автомобіля. ОСОБА_4 погодився показати, де може знаходитись автомобіль, після чого вони за вказівкою ОСОБА_4 прибули в с. Немишаєво Бородянського району Київської області, де на території колишнього заводу біля складських приміщень було виявлено автомобіль марки ВАЗ-2108 світло бежевого кольору, який належав потерпілому ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в судовому засіданні дали показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що 02.07.2015 року близько 17.00 години працівниками міліції його було запрошено до участі в якості понятого у проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_5 . Перед початком проведення цієї дії слідчий повідомив його та іншого понятого про мету та порядок проведення слідчого експерименту. Потім слідчий запропонував підозрюваному ОСОБА_5 повідомити про обставини його участі у незаконному заволодінні транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2108, що мало місце в лютому 2015 року. Під час розповіді ОСОБА_5 вільно розповідав та демонстрував обставини події сам, без будь-якого психологічного та фізичного впливу з боку працівників міліції. Потім по прибуттю на місце в районі «фінського містечка» ОСОБА_5 продемонстрував напрямок свого руху до місця вчинення злочину, місце розташування автомобіля та напрямок подальшого руху з місця його викрадення.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 вона бачила в лютому 2015 року, точної дати не пам`ятає. Прийшов він того дня пізно і був в її квартирі до початку п`ятої години ранку. Протягом ночі вона, її співмешканець ОСОБА_11 та ОСОБА_4 розмовляли, пили каву. Вона пропонувала ОСОБА_4 залишатись в них відпочити, але він сказав, що йому потрібно рано на маршрутку.

Із протоколу огляду місця події від 13 лютого 2015 року та фототаблиці до протоколу (т.1, а.с. 80-85) вбачається, що при огляді території парковочного майданчика поряд з будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 було виявлено чотири прогалини на снігу, які залишись від стоянки автомобілів. На одну з прогалин вказав потерпілий ОСОБА_9 , як на місце, де стояв його автомобіль марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Поряд було виявлено автомобіль марки «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , в якому на задній ляді було відсутнє вітрове скло. Також було виявлено викрутку з зеленим руків`ям і зігнутою робочою частиною, а також вставку замка до дверей автомобіля.

Із протоколу огляду місця події від 01 липня 2015 року та фототаблиці до протоколу (т.1, а.с.161-167) видно, що при огляді території гаражно-складського комплексу в АДРЕСА_4 , біля складського приміщення було виявлено автомобіль марки «ВАЗ-2108» без номерних знаків бежевого кольору, номер кузова НОМЕР_4 . При огляді салону автомобіля виявлено відсутність переднього пасажирського сидіння, на показнику лічильника пробігу в нижній частині показник 78952. При огляді системи запалення встановлено відсутність замка запалення, в підкапотному просторі виявлено відсутність акумулятора.

Із протоколу слідчого експерименту від 02.07.2015 року та фототаблиці до нього (т.2, а.с. 1-9) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 відтворив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що мало місце 13 лютого 2015 року. Зокрема, про обставини вчинення кримінального правопорушення він дав показання, які співпадають із його показаннями, які він дав суду під час судового розгляду справи.

Під час проведення слідчого експерименту, по прибутті на місце: АДРЕСА_5 , підозрюваний ОСОБА_5 вказав на місце, де в ніч з 12.02.2015 на 13.02.2015 року знаходився автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_5 на пропозицію слідчого вказав на будинок та на алею, якою ОСОБА_4 виходив до моменту проникнення в салон автомобіля. В подальшому на пропозицію слідчого ОСОБА_5 продемонстрував траєкторію подальшого руху, якою він з ОСОБА_4 відкочував вказаний автомобіль.

Висновком експерта - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_21 №03-08/15 від 03.08.2015 року (т. 2 а.с. 60-64) підтверджується, що середня ринкова вартість наданого на дослідження автомобіля ВАЗ-2108, 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , станом на 13.02.2015 року становить 33683 гривні; середня ринкова вартість відновлювальних робіт станом на 03.08.2015 року становить 11907 гривень.

Оцінюючи досліджені та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні незаконного заволодіння автомобілем марки ВАЗ-2108 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , є повністю доведеною, оскільки підтверджується вищевказаними письмовими документами, показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 та свідків.

Суд критично підходить до показів ОСОБА_4 в частині, де він заперечує свою причетність до незаконного заволодіння транспортним засобом, що мало місце 13 лютого 2015 року, та перекладає всю вину на обвинуваченого ОСОБА_5 .

В той же час ОСОБА_4 стверджує, що він знаходився поблизу місця вчинення злочину, був в одній із квартир будинку, біля якого був припаркований автомобіль марки ВАЗ-2108. Він пояснює, що сів в автомобіль на певній відстані від місця, звідки цей автомобіль був угнаний ОСОБА_5 і в нього була впевненість, що автомобіль міг належати ОСОБА_5 , що останній правомірно ним володіє, так як лише по дорозі замітив з`єднані дроти запалення, на що не отримав відповіді від ОСОБА_5 .

Натомість, показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо спільних дій з ОСОБА_4 під час заволодіння автомобілем марки ВАЗ-2108 знайшли своє об`єктивне підтвердження, а саме без телефонного повідомлення зі сторони ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_5 не міг знати, де перебуває останній. Випадковість заволодіння автомобілем ОСОБА_5 саме біля будинку, в одній із квартир якого був ОСОБА_4 , без участі ОСОБА_4 є малойморівною, а з урахуванням того, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 мав вплив на ОСОБА_5 з метою змінити показання, що підтвердив обвинувачений ОСОБА_5 та надав через свого захисника письмові записи рукою ОСОБА_4 про те, які будуть поставлені питання та які мають бути відповіді на ці запитання, то суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 в частині, де він заперечує свою участь в незаконному заволодінні автомобілем.

Крім того, саме за допомогою ОСОБА_4 було знайдено автомобіль марки ВАЗ-2108 на території с. Немишаєво Бородянського району Київської області, що дає підстави суду вважати правдивими показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковані злочинні дії обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за ст. 289 ч. 2 КК України, оскільки вони вчинили умисні протиправні дії, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ-2108 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , вчиненим за попередньою змовою групою осіб. Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дане кримінальне правопорушення за кваліфікуючої ознаки повторність, оскільки має не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 4, 289 ч. 2 КК України.

Із обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачувався органом досудового розслідування також в тому, що в 2014 році, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, він перебуваючи на території м. Київ, за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим розслідуванням особою придбав у неї завідомо підроблене посвідчення водія, виготовлене з його фотокарткою на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане ДАІ МВС-УВС м. Києва, серії НОМЕР_5 від 30.04.2002 року, яке в подальшому використовував як власне посвідчення особи при поданні та перевірці документів уповноваженим працівникам державних органів.

Зокрема 01.07.2015 року близько 15.20 години, в с. Поташня, Бородянського району, Київської області при затриманні ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та встановленні його особи працівниками Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області останній видаючи себе за іншу особу з метою уникнення кримінальної відповідальності, пред`явив уповноваженим працівникам органів внутрішніх справ посвідчення водія, виготовлене з його фотокарткою на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане ДАІ МВС-УВС м. Києва, серії НОМЕР_5 від 30.04.2002 року.

Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 358 ч. 4 КК України (використання завідомо підробленого документа).

Натомість в судовому засіданні даний факт не знайшов свого підтвердження об`єктивними, достовірними та допустимими доказами.

Під час судового розгляду ухвалою суду від 18 лютого 2016 року визнано недопустимими доказами по справі: протокол огляду місця події від 1 липня 2015 року під час якого було оглянуто автомобіль марки ГАЗ-24 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував обвинувачений ОСОБА_4 та в ході якого вилучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 від 30 квітня 2002 року; висновок судово-технічної експертизи № 3-03/933 від 21 серпня 2015 року, під час якої досліджувалися недопустимі докази вилучені під час огляду місця події від 1 липня 2015 року, та припинено їх дослідження.

Суд в даному випадку керувався наступними положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо вони отримані в порядку , встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при прийнятті судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Зокрема, статтею 87 КПК України передбачено недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення надані докази на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 , в тому числі: протокол огляду місця події від 1 липня 2015 року, під час якого було оглянуто автомобіль марки ГАЗ-24, яким керував обвинувачений ОСОБА_4 та в ході якого вилучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 ; висновок судово-технічної експертизи № 3-03/933 від 21 серпня 2015 року, під час якої досліджувалось посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 .

Із протоколу огляду місця події від 1 липня 2015 року (т. 1 а.с. 156-160) видно, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданого ДАІ МВС-УВС м. Києва, серії НОМЕР_5 від 30 квітня 2002 року, було вилучене в салоні автомобіля марки ГАЗ-24 номерний знак НОМЕР_2 у відділенні для зберігання документів.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що слідчий після проведення огляду вказаного автомобіля звертався до слідчого судді з поданням про проведення обшуку транспортного засобу.

Згідно положень ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд, що здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи за результатами розгляду відповідного клопотання слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 КПК України, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 КПК України.

Оскільки стороною обвинувачення не було надано суду відомостей про те, що слідчий після проведення огляду вищевказаного автомобіля звертався до слідчого судді з поданням про проведення обшуку транспортного засобу, то як наслідок встановлені під час огляду автомобіля докази є недопустими, так як отримані в порушення вимог КПК України.

Тобто, недопустимими є такі докази: протокол огляду місця події від 1 липня 2015 року під час якого було оглянуто автомобіль марки ГАЗ-24 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував обвинувачений ОСОБА_4 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 від 30 квітня 2002 року, яке було вилучене під час огляду автомобіля; висновок судово-технічної експертизи № 3-03/933 від 21 серпня 2015 року, під час якої досліджувався недопустимий доказ вилучений під час огляду місця події від 1 липня 2015 року.

Показання працівників поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 щодо пред`явлення ОСОБА_4 посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , в якому була вклеєна фотографія ОСОБА_4 , не можуть бути достатніми доказами на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, оскільки речовий доказ, яким є посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 серії НОМЕР_6 від 30 квітня 2002 року, являється недопустимим доказом.

Також сумнівним є сам факт пред`явлення посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 обвинуваченим ОСОБА_4 працівникам правоохоронного органу, оскільки зазначене посвідчення водія було виявлене в салоні автомобіля марки ГАЗ-24 номерний знак НОМЕР_2 у відділенні для зберігання документів.

В разі коли ОСОБА_4 пред`являв вказане посвідчення водія працівникам, на той час міліції, то як наслідок у встановленому кримінальним процесуальним кодексом України порядком, посвідчення водія мало бути вилучене при проведенні його особистого обшуку при затриманні, що відповідало б положенням ч. 3 ст. 208 КПК України.

Тому суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність непогашених судимостей за вчинення корисливих злочинів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше засудженим 27.12.2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, від відбування якого ухилився, тому суд не вбачає підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України та вважає за необхідне призначити йому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ст. 289 ч. 2 КК України з конфіскацією майна, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів та призначити йому остаточне покарання згідно положень ст. 71 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить те, що він вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також зважаючи на те, що він не має судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, що він бажає виправитись та змінити свою поведінку на краще, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України та відповідно призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 289 ч. 2 КК України без конфіскації майна, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині солідарного стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майнової шкоди в розмірі 11907 гривень необхідно задовольнити в повному обсязі, оскільки висновком товарознавчої експертизи від 03 серпня 2015 року (т. 2 а.с. 60-64) підтверджується вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «ВАЗ-2108» номер кузова НОМЕР_4 , яка становить вказану суму 11907 гривень.

Щодо вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Способами захисту цивільних права та інтересів можуть бути, в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ( п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вчинили протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_9 , а тому мають відшкодувати моральну шкоду потерпілому.

Суд вважає, що потерпілий внаслідок незаконного заволодіння його автомобілем, порушенням його права власності дійсно переніс моральні страждання та докладав відповідних зусиль для відновлення становища яке існувало до порушення його прав. Розмір моральної шкоди в сумі 40000 гривень на переконання суду відповідає ступеню і характеру моральних страждань, які переніс потерпілий.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 поніс судові витрати в сумі 2000 гривень на оплату правової допомоги адвоката, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АКАА №735143 від 15.08.2015 року виданою його представником адвокатом ОСОБА_8 , та 487 гривень 20 коп. понесених на оплату судового збору, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» від 12.10.2015 року, всього на загальну суму 2487 гривень 20 коп.

Вказані судові витрати повинні відшкодувати обвинувачені на користь потерпілого в рівних частках по 1000 гривень судових витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката та 243 гривні 60 коп. понесених на оплату судового збору.

Речові докази по справі: автомобіль марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , необхідно повернути потерпілому; посвідчення водія серії НОМЕР_5 (номер ламінату НОМЕР_7 ), яке видане на ім`я ОСОБА_12 , необхідно знищити після набрання вироком законної сили.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання в виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2015 року до дня набрання вироком законної сили та зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2013 року по 01 серпня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 01 липня 2015 року.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

ОСОБА_4 в пред`явленому обвинуваченні за ст. 358 ч. 4 КК України визнати невинуватим і виправдати.

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу змінити із тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти із залу суду після проголошення вироку.

Речові докази по справі: автомобіль марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , повернути потерпілому; посвідчення водія серії НОМЕР_5 (номер ламінату НОМЕР_7 ), яке видане на ім`я ОСОБА_12 , знищити після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 11907 гривень за заподіяну майнову шкоду та 40000 гривень за моральну шкоду, всього 51907 (п`ятдесят одну тисячу дев`ятсот сім гривень) гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 1000 гривень судових витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката та 243 гривні 60 коп. понесених на оплату судового збору, всього 1243 (одну тисячу двісті сорок три) гривні 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 1000 гривень судових витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката та 243 гривні 60 коп. понесених на оплату судового збору, всього 1243 (одну тисячу двісті сорок три) гривні 60 коп.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, через Богуславський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1