АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6877/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/114/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 296КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ;

захисника-адвоката ОСОБА_6 ;

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

потерпілого ОСОБА_9

при секретарі ОСОБА_10 ,

із застосуванням технічного комплексу Оберіг,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28 грудня 2015 року, яким визнано винним та призначено покарання:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Тернополя, громадянину України, з повною середньою освітою, одруженому, виховує троє малолітніх дітей, непрацюючому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2(два) роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого керівником ТОВ "Мікрокредитний центр банку Михайлівського", проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2(два) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 3083.73 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 75000 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 30 000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решта позовних вимог - відмовлено.

Згідно вироку суду 07 грудня 2014 року о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи належним йому автомобілем "ВАЗ 2107", 2005 року випуску, зеленого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 з своєю донькою ОСОБА_11 , котра сиділа на правому передньому сидінні пасажира, рухався в м. Тернополі по вул. Живова в напрямку до кільцевої транспортної розв`язки вулиць Живова, Замонастирська, Микулинецька. У цей же час у цьому ж напрямку, керуючи автомобілем "КІА Спортейдж", 2008 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_2 , належним ОСОБА_12 , рухався обвинувачений ОСОБА_13 з пасажиром у салоні автомобіля - обвинуваченим ОСОБА_8 . Коли обидва зазначені автомобілі порівнялися біля міжміського автовокзалу в м. Тернополі по вул. Живова, 7 і зупинилися на червоне світло світлофора таким чином, що автомобіль "ВАЗ 2107" був ліворуч, а автомобіль "КІА Спортейдж" праворуч від нього, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля, підійшли до належного ОСОБА_9 автомобіля і в цей час у них виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 07 грудня 2014 року о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи у громадському місці - поблизу міжміського автовокзалу в м. Тернополі по вул. Живова, 7, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 , котра в цей час вийшла з салону автомобіля та стояла біля відчиненої правої передньої дверки, і маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, діючи із особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, лівою рукою схопив її за праве плече і стиснув, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на зовнішній поверхні верхньої та середньої третин правого плеча, після чого відштовхнув її від себе. Після цього, продовжуючи свої хуліганські дії, об`єднанні одним злочинним умислом, обвинувачений ОСОБА_7 стоячи на тому ж самому місці, через відчинену праву передню дверку автомобіля "ВАЗ 2107", реєстраційний № НОМЕР_3 наніс водію - особі похилого віку ОСОБА_9 два удари взутою у кросівок лівою ногою в область грудей, чим завдав фізичного болю потерпілому. Захищаючись від протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 схопив його за ліву ногу, зняв кросівок та відмовився його повертати. У цей час обвинувачений ОСОБА_8 , що перебував біля автомобіля "КІА Спортейдж", реєстраційний № НОМЕР_2 , маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись в очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, діючи із особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, приєднався до хуліганських дій обвинуваченого ОСОБА_7 , та підійшовши до сидячого за кермом свого автомобіля особи похилого віку ОСОБА_9 , взяв рукою за комір куртки, у котру був одягнений останній, потягнув на себе та наніс йому кулаками два удари в область носа, два удари в область верхньої щелепи та один удар у область правої скроневої ділянки голови, спричинивши потерпілому закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин правої скроневої ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним (понад 6 днів) розладом здоров`я, а також наніс три удари в груди, завдавши фізичного болю потерпілому. Після цього, ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, підійшов до обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий стояв неподалік, і запитав, за що той наносив йому удари. У відповідь обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії, об`єднанні одним злочинним умислом, наніс йому один удар кулаком в область грудей, чим завдав йому фізичного болю. При цьому, втративши рівновагу, потерпілий ОСОБА_9 впав на асфальтобетонне покриття дороги. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , побачивши, що на місці події стали збиратися сторонні особи, після вчинення описаних хуліганських дій сіли в автомобіль КІА Спортейдж" і з місця події втекли.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28 грудня 2015 року змінити:

- дослідити : показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_14 (аудіо запис від 03.08.2015 та 11.11. 2015 року), (яким чином і де не зазначив);

- перекваліфікувати дії ОСОБА_7 , з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України, та ОСОБА_8 з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, призначивши їм мінімальне покарання в межах санкцій вказаних статей;

- у разі, якщо суд прийде до переконання про доведення вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, пом`якшити покарання, застосувавши ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на один рік.

Як слідує із апеляційної скарги, з показань обвинувачених та свідка ОСОБА_15 причиною словесного конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 став той факт, що ОСОБА_9 створив аварійну ситуацію виїжджаючи на вул. Живова, дії ОСОБА_7 не були направлені на порушення громадського порядку, а були викликані неправомірною поведінкою самих потерпілих; втручання в конфлікт ОСОБА_8 було зумовлено тим, що ОСОБА_9 зняв з ноги і утримував в себе кросівку ОСОБА_7 і він хотів повернути її власнику. Констатований в обвинуваченні його умисел на грубе порушення громадського порядку є виключно декларативним і ніякими доказами не підтверджений.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_11 , слідує коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, потерпілий ОСОБА_9 фактично сам спровокував ОСОБА_8 на конфлікт. Дії ОСОБА_8 не переслідували мету грубого порушення громадського порядку, а були направлені виключно на повернення належного ОСОБА_7 кросівка, якого незаконно утримував потерпілий.

Проте суд ухвалюючи вирок не дав належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_11 , яка вказувала, що коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля то він просив ОСОБА_7 припинити конфлікт, а також показанням потерпілого ОСОБА_9 , який також підтвердив, що ОСОБА_8 заспокоював ОСОБА_7 і ці відомості не навів викладаючи у вироку показання вказаних осіб, а також безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , які узгоджуються з наведеними вище показаннями.

Поза увагою суду та без належної оцінки залишилися показання свідка ОСОБА_14 яка стверджувала, що ОСОБА_8 не наносив ударів в обличчя ОСОБА_9 , а між ними була тільки шарпанина.

На думку сторони захисту за таких обставин дії ОСОБА_7 , і ОСОБА_8 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого відповідно ч.1 та ч.2 ст. 125 КК України, оскільки не були направленні на грубе порушення громадського порядку, а вчиненні внаслідок неправильної поведінки потерпілих.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_11 в сумі 15 000 грн., та частково позовні вимоги ОСОБА_9 в сумі 30 000 грн., суд не дотримався рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.05 р. (зі змінами та доповненнями).

Сторона захисту вважає, що задоволені суми цивільного позову не співрозмірні з фізичними та моральними стражданнями потерпілих і є надто високими. Достатньою сумою відшкодування, яка б покривала моральні та фізичні страждання потерпілої ОСОБА_11 є 5 000 грн., а ОСОБА_9 10 000 грн.

По провадженні була подана апеляційна скарга прокурором, яка відкликана.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах: міркування прокурора, який згідний із вироком, захисника та обвинувачених, які вважають що вирок суду першої інстанції слід змінити, застосувавши ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити від відбування покарання, потерпілого, який згідний із позицією захисника та просить застосувати ст. 75 КК України, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія вважає наступне.

Так, у відповідності до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод Право на справедливий судовий розгляд, рішення Європейського суду у справі Н. і Й. проти України від 21 квітня 2011р. - рішення національних суддів мають бути аргументованими, а також кожен при вирішенні питання про встановлення обгрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як встановлено, висновок суду про винність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, належно аргументований, та мотивований.

При цьому, судом враховано і правові позиції висловлені Верховним судом України в постанові Пленуму Верховного суду України № 10 від 22 грудня 2006 року Про судову практику у справах про хуліганство та в постанові Верховного суду України від 04 жовтня 2012 року № 5-17кс12 - , згідно з якими хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Зазначений у ч. 1 ст. 296 КК термін «грубе порушення» є оціночною категорією. Його предметний зміст залежить від конкретних обставин вчинення винним діяння. Такими закон визначає лише дії, якими спричинено істотну шкоду громадському порядку. Грубість порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їхніх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Особа, яка вчиняє хуліганські дії, грубо нехтує правилами поведінки в суспільстві.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною (очевидною як для винної особи, так і для потерпілих чи оточуючих) неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством.

Так, твердження захисника про те, що умислу на вчинення хуліганських дій в ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було, а лише було вчинено злочин, передбачений ч.1, 2 ст. 125 КК України, про яке він зазначає в апеляційній скарзі, спростовується твердженнями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , протоколом прийняття заяви про вчинення правопорушення від 17 грудня 2014 року, даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 22 січня 2014 року та 27 лютого 2015 року, висновків експертів № 1849, №015, проведеної комісійної судово-медичної експертизи від 25 лютого 2015 року.

Так, з пояснень потерпілих вбачається :

- ОСОБА_9 , який повідомив, що 07 грудня 2014 року близько 17 години 30 хвилин він рухався власним автомобілем з дочкою ОСОБА_11 по вул.Живова в м.Тернополі в сторону автовокзалу. В цей час його підрізав автомобіль марки "Кіа" сірого кольору. Потім біля автовокзалу по вул. Живова в м. Тернополі на пішохідному переході, коли він зупинився, оскільки загорілось червоне світло світлофора, до нього підійшов ОСОБА_7 і розпочав з ним конфлікт, в ході якого кричав до нього, щоб він сидів вдома.

Далі, ОСОБА_7 відштовхнув його доньку ОСОБА_11 і вдарив його лівою ногою в груди два рази, коли він знаходився у автомобілі. В цей час він забрав кросівок з ноги ОСОБА_7 , коли він нею наносив йому удари. Після цього, з автомобіля марки "Кіа" вийшов ОСОБА_8 , підійшов до нього і витягнув його з машини. Потім ОСОБА_8 наніс йому біля п`яти ударів руками в обличчя. На якийсь час він втратив свідомість.

Заявлений ним цивільний позов про солідарне стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 3083.73 грн. майнової шкоди та 75000 гривень моральної шкоди підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. Майнову шкоду в розмірі 3083.73 грн. обґрунтовує тим, що поніс витрати у зв`язку із придбанням ліків та підтверджує це копіями квитанцій з аптек. Моральну шкоду в розмірі 75000 грн. обґрунтовував тим, що внаслідок протиправних дій обвинувачених, йому спричинено фізичний біль, душевні переживання та хвилювання, приниження з боку обвинувачених, які не усунули негативні наслідки своїх дій та надалі продовжують заперечувати свій вчинок розраховуючи па безкарність, завдання непоправної шкоди здоров`ю та як він являється особою похилого віку;

- ОСОБА_11 , яка повністю підтвердила пояснення потерпілого ОСОБА_9 та повідомила, що 07 грудня 2014 року біля 17 години вона знаходилась по місцю праці. Саме тоді за нею приїхав її батько ОСОБА_9 . Тоді вона сіла у його автомобіль, і вони виїхали в бік автовокзалу по вул. Живова в м.Тернополі. Під час руху автомобіль сірого кольору, у якому перебували обвинувачені прижали їх транспортний засіб, перешкоджаючи рух. Потім, коли вони зупинились на сигнал світлофора, вона відчинила двері автомобіля, у якому перебувала і запитала у водія ОСОБА_7 в чому справа. Тоді, ОСОБА_7 вийшов із автомобіля штовхнув її у праве плече, потім підійшов до батька ОСОБА_9 , зі сторони пасажира та почав його бити ногою, коли останній знаходився в транспортному засобі. Коли ОСОБА_7 бив батька ногою, то останній зловив його і зняв кросівок. Потім підійшов ОСОБА_8 відчинив двері автомобіля і наніс декілька ударів руками в лице батьку. Крім обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у їхньому автомобілі нікого не було. Серед тілесних ушкоджень їй спричинений синець на правій руці. У батька ОСОБА_9 вона бачила розбитий ніс, кров, на правій стороні обличчя синець, скаржився на сильний головний біль. ОСОБА_9 звернувся за медичною допомогою, коли прийшов додому з міліції.

Вказані показання є послідовними, об`єктивно підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , згідно яких :

- ОСОБА_14 , повідомила, що у першій половині грудня 2014 року біля 18 години вона з ОСОБА_16 йшли від центрального базару м. Тернополя по вул. Живова в напрямку вул.Гайова. Тоді вони почули крик жінки про допомогу і вирішили підійти. Підійшовши ближче вона побачила два автомобіля один "ВАЗ зеленого кольору, другий "джип" сірого кольору, які стояли на проїзній частині паралельно один одному. Двоє чоловіків кричали, нецензурно виражаючись, один шарпав жінку, а другий вимагав у водія марки "ВАЗ" вийти з автомобіля. Стверджує, що чоловік худорлявої тілобудови бив старшого чоловіка у верхню частину тіла на вулиці біля автомобіля. ОСОБА_16 підійшов їх розбороняти. Потім двоє молодих людей сіли у свій автомобіль та поїхали. Старший чоловік погано себе почував, а саме, важко дихав, на обличчі у нього була кров (мабуть з носа);

- ОСОБА_16 , повідомив, що 07 грудня 2014 року він разом із дружиною йшов по вул. Живова в м. Тернополі. Саме тоді він побачив, як на проїзній частині зупинились автомобілі "ВАЗ" та "джип". Далі він був очевидцем того, як високий за зростом чоловік, якого він впізнає в залі судового засідання як ОСОБА_7 підбіг до пасажира автомобіля "ВАЗ" та шарпав її за руку. Потім, другий нижчий за зростом чоловік якого він впізнає в залі судового засідання як ОСОБА_8 підбіг до водія автомобіля "ВАЗ і почав його бити, наносячи декілька ударів руками в лице потерпілого та при цьому кричав : навчись їздити". Далі він, водій маршрутного таксі та ще один молодий чоловік почали розбороняти учасників бійки, захищаючи потерпілого. У потерпілого від нанесених ударів він бачив розбитий ніс, йшла кров.

Ними спростовуються твердження захисту в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_8 були направлені виключно на повернення ОСОБА_7 кросівка, а також твердження про те, що діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було скоєно хуліганства.

Крім того, і сама обстановка та обставини скоєння злочину свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після початку конфлікту, який вони розпочали використовуючи малозначний привід, безпричинно почали бити в громадському місці на вулиці біля міжміського автовокзалу, в присутності сторонніх громадян спочатку похилого віку чоловіка, потім жінку з якою він був, показуючи свою зверхність та зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутверджуючись за рахунок приниження інших осіб.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_7 були викликані неправомірною поведінкою самих потерпілих, та що Він лише хотів зробити зауваження потерпілому ОСОБА_9 , який сидів за кермом, спростовуються дослідженими матеріалами, з яких слідує, що Він наніс два удари ногою через відчинену праву дверку автомобіля в груди потерпілому, а ОСОБА_8 взяв сидячого за кермом ОСОБА_9 за комір куртки потягнув на себе та наніс біля 4 ударів кулаком в голову. Дії були припиненні громадянами.

Захист не зміг пояснити в апеляційній скарзі, що мав на увазі під зауваженням з боку ОСОБА_7 , як встановлено було не зауваження, а нанесення ударів в голову та по тулубу.

Крім того, як слідує із матеріалів жодної протиправної поведінки в момент зупинення автомобіля і перед побиттям з боку потерпілого не було. Вказані твердження захисту колегія вважає безпідставними.

Твердження захисту про те, що ОСОБА_8 лише насильно забрав кросівок ОСОБА_7 , а участі в побитті перед тим не приймав, суперечать самій же позиції захисту в апеляційній скарзі, де Він просить перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 125 КК України, тобто фактично визнає, що побиття мало місце. Крім того, вищенаведеними доказами спростовується дане твердження. Також, і сам захисник фактично не заперечує в апеляційній скарзі участі ОСОБА_8 у побитті потерпілого, оскільки Він просить кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 125 КК України.

Крім того, колегія враховує і те, що сам захисник в апеляційній скарзі так і не визначився, що Він просить в апеляційній інстанції :

перекваліфікувати дії ОСОБА_7 , з ч. 2 ст. 296 КК Україна на ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

чи пом`якшити покарання призначене судом першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України.

В той же час, в апеляційній інстанції захисник та обвинувачені змінили свої вимоги і просять розглядати апеляційну скаргу лише в частині пом`якшення покарання, згідні з кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 296 КК України. При цьому обвинувачені визнали себе повністю винними у скоєнні інкримінованого злочину та розкаялися, від дослідження доказів заявлених в апеляційні скарзі захисник та обвинувачені відмовилися.

Таким чином, суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_17 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України.

З приводу твердження захисту в апеляційній скарзі про необгрунтованість судом задоволених матеріальних збитків, колегія вважає їх безпідставними, оскільки в результаті вчинення злочину обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 потерпілим спричинені моральні страждання, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, з урахуванням документальної і достатньої доведеності, обставин заподіяння шкоди, характеру страждань, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, ступеню моральних страждань і переживань потерпілих через заподіяну шкоду, відповідно до ст. 23, ст. 1167 ЦК України, суд вірно її стягнув солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в користь потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 . Крім того, в апеляційній інстанції захисник та обвинувачені повністю погодилися із вироком в частині вирішення цивільного позову.

Як встановлено, міра покарання призначена ОСОБА_17 та ОСОБА_8 у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, в частині належної аргументації прийнятого рішення та статей 65-67 КК України із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, осіб винних та обставин вчинення правопорушення, а саме : ОСОБА_7 , який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває, має троє малолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, роль у вчиненому злочині та ставлення до вчиненого; ОСОБА_8 , який раніше не судимий, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується по місцю проживання та за місцем праці, вчинення злочину щодо особи похилого віку, характер та ступінь участі у вчиненні злочину та відношення до скоєного, в зв`язку з чим і було призначене покарання близьке до мінімального, передбачене санкцією ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В той же час із врахуванням позиції потерпілого в апеляційній інстанції, який спільно з іншою потерпілою просили пом`якшити покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , погодившись із твердженням захисту про необхідність застосування ст. 75 КК України, розкаяння обох обвинувачених в апеляційній інстанції, визнання вини, повне відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків, колегія приходить до переконання про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, в зв`язку з чим у відповідності до ст. 75 КК України слід їх звільнити від відбування покарання з випробуванням із застосуванням п. 2, 4 ст. 76 КК України, встановивши іспитовий строк 2 роки.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А.
Провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_18 - закрити.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити.

Вважати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засудженими за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки з покладенням на них відповідно до вимог п. 2, 4 ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2