Ухвала
іменем україни
31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000073 щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Роставиця

Ружинського району Житомирської області,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина

України, уродженця с. Березянка Ружинського

району Житомирської області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України,

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, засуджений ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що висновки судів обох інстанцій щодо наявності у його діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами. Вказує на те, що він не мав умислу саме на крадіжку риби та не знав, що ставок перебував в оренді у ОСОБА_8 . При цьому, зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ставок перебував на праві оренди у потерпілого на день вчинення ними незаконного вилову риби.

У касаційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, засуджений ОСОБА_6 просить вирок та ухвалу щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вказує на неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення. Вважає, що висновки судів не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, оскільки суду не було надано доказів, які б підтверджували наявність права оренди ставка у потерпілого ОСОБА_8 , як і не підтверджено того, що він здійснював зариблення цього ставка.

Крім того, засуджені у своїх касаційних скаргах вказують на істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені під час досудового розслідування кримінального провадження, а саме: порушення вимог ст. 221 КПК України щодо ознайомлення їх з матеріалами досудового розслідування та вимог ст. 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника, що відповідно до ст. 412 ч. 2 п. 4 КПК України є підставою для скасування судових рішень. Просять долучити до матеріалів провадження отримані ними документи: копії заяви ОСОБА_8 щодо поновлення договору оренди ставку, копії розпорядження голови Житомирської ОДА від 15.07.2015 року № 212 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою та укладення договорів оренди», надані їм Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації на відповідні запити, при цьому вважають за необхідне визнати вказані документи належними доказами та врахувати їх при прийнятті остаточного рішення.

Вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року визнано винуватими та засуджено ОСОБА_5 за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, ОСОБА_6 за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
Так, 24 березня 2015 року близько 12 години ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 перебували в центрі с. Бистрик Ружинського району Житомирської області. В цей час та у вказаному місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме риби зі ставка, розташованого поблизу с. Вільнопілля Ружинського району Житомирської області, який перебуває в оренді ОСОБА_8 . За вказаних обставин ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 спільно вчинити таємне викрадення вказаного чужого майна, на що ОСОБА_5 погодився.
Реалізуючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 в той же день близько 20 години, за попередньою змовою групою осіб, переконавшись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, а орендар ставка ОСОБА_8 відсутній, діючи умисно, з корисливих мотивів, за допомогою гумового надувного човна запливли на вказане водоймище, поставили чотири риболовні сітки загальною довжиною 400 метрів, за допомогою яких впіймали 84 одиниці риби короп, загальною вагою 65 кг 900 г, вартістю 40 грн. за 1 кг, 202 одиниці риби карась, загальною вагою 21 кг 100 г, вартістю 20 грн. за 1 кг, 20 одиниць риби товстолобик, загальною вагою 7 кг 800 г, вартістю 25 грн. за 1 кг, та склали до поліпропіленових мішків з метою подальшого викрадення, проте, одразу були затримані працівниками міліції. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі. Своїми злочинними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 намагались таємно викрасти належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 3 253 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без зміни, а їх апеляційній скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційних скарг та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах засуджених, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та доведеності їх вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив обставину того, що зазначений ставок дійсно перебуває у нього в оренді тривалий час, він проводив роботи з уселення живих ресурсів, а також те, що ставок перебуває під охороною.

Врахував суд і показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили такі показання потерпілого та вказали на ОСОБА_6 , і ОСОБА_5 як на осіб, що 24.03.2015 року здійснювали незаконний вилов риби зі ставка.

Місцевий суд дав належну оцінку і іншим зазначеним у вироку доказам, які у своїй сукупності підтверджують обставину перебування даного ставка в оренді ОСОБА_8 та виконання ним певних робіт із зариблення цього ставка, а саме: договір оренди земельної ділянки водного фонду від 15 березня 2010 року, укладений між Ружинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_8 , акти виконання робіт з уселення живих ресурсів від 25.04.2013 року та від 27.03.2014 року, якими підтверджено факт відвантаження та уселення вказаного ставка живими ресурсами (риби): товстолоб, короп, карась та іншими видами риби, лист департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації від 27.05.2015 року № 1058/2-1/5-4-1014, з якого вбачається, що у користуванні ОСОБА_8 на праві оренди перебуває водний об`єкт та земельна ділянка водного фонду на території Вільнопільської та Малочернявської сільських рад Ружинського району Житомирської області площею 11,45 га., ОСОБА_8 до Житомирської ОДА подано відповідний пакет документів, необхідний для впорядкування договірних відносин і 22 травня 2015 року на засіданні комісії облдержадміністрації з розгляду звернень підприємств, установ, організацій і громадян прийнято протокольне рішення про поновлення договору оренди між ОСОБА_8 та Житомирською ОДА на новий строк.

Встановивши фактичні обставини, врахувавши позицію Верховного Суду України, викладену у пункті 12 постанови Пленуму ВСУ № 17 від 10 грудня 2004 року, про те, що вилов риби чи тварин зі спеціально облаштованих або пристосованих водоймищ, у яких вони вирощуються підприємствами, організаціями чи громадянами, не можна кваліфікувати за ст. 249 КК України, а за наявності відповідних підстав дії винної особи можуть кваліфікуватись як посягання на чужу власність, суд дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які аналогічні доводам їх апеляційних скарг, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили свою обізнаність щодо зариблення ставка, на якому вони здійснювали вилов риби, та не заперечували, що їм було відомо про наявну споруду для охорони ставку, дамбу зі спорудами допоміжного призначення. З урахуванням вказаного, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачені були обізнані про перебування вказаного ставка в оренді та про те, що він був спеціально облаштованим і пристосованим водоймищем.

При розгляді апеляційних скарг засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції їх доводи перевірив і своє рішення належним чином мотивував. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційних скарг засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зверталися із клопотаннями про надання їм захисника за призначенням в порядку ст. 49 КПК України. Відповідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, є злочином середньої тяжкості, а тому участь захисника у вказаному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Отже, доводи касаційних скарг щодо необхідності скасування вироку та ухвали з підстави, визначеної пунктом 4 частини 2 статті 412 КПК України, є необґрунтованими.

Порушень вимог ст. 221 КПК України щодо ознайомлення з матеріалами досудового розслідування також не встановлено, оскільки в матеріалах провадження відсутні заяви чи клопотання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про ознайомлення їх з матеріалами досудового розслідування і дані на підтвердження наявності таких заяв чи клопотань ними не надані.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та правильність кваліфікації їх дій.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг, скасування судових рішень та закриття кримінального провадження не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а їх касаційні скарги - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3