Справа № 752/2116/16-к
Провадження №: 1-кп/752/353/16
В И Р О К
Іменем України
31.05.2016 року м. Київ
Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя, Донецької області, громадянина України, українця, який не працює, не одружений, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, а саме: вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2005 року за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення; вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.03.2011 року за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
18.12.2015 року, приблизно о 19.25 год., обвинувачений ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 вирішив вчинити грабіж.
Реалізуючи свій злочинний умисел, він у потерпілої ОСОБА_6 ривком зірвав сумку «Ленсі», вартістю 1000 грн., в якій знаходились мобільний телефон «Meizu», вартістю 3582 грн.50 коп. з сім-карткою мобільного оператора «МТС», на рахунку якої було 100 грн. та грошовими коштами в сумі 150 грн. В подальшому з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій матеріального збитку на загальну суму 4832 грн. 50 коп.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винним за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно.
На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 після розяснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, щиро розкаявся та підтвердив вищезазначені обставини в точній послідовності. Пояснив, що 18.12.2015 року, приблизно о 19.25 год., він в АДРЕСА_2 побачив потерпілу з сумкою в руках та вирішив вчинити грабіж, оскільки потрібні були кошти на життя. Реалізуючи свій злочинний умисел, він у потерпілої ривком зірвав дану сумку та втік. Але незабаром був затриманий перехожими громадянами. Додав, що на даний час викрадене майно повернуте потерпілій, у зв`язку з чим вона не має до нього жодних претензій.
Наявні в справі докази його винуватості він не оспорює.
Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину - злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, відноситься до категорії тяжких, обставини, які помякшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що помякшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі.
При цьому суд не вирішує питання про застосування ст.71 КК України (призначення покарання за сукупністю вироків), з огляду на відсутність в матеріалах провадження інформації про відбування покарання ОСОБА_3 у Західній виправній колонії Донецької області №97 згідно вироку Оболонського районного суду м.Києва від 03.03.2011 року, яким останній засуджений за ч.2 ст.187 КК України до 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна, порядок та умови звільнення.
Згідно листа директора департаменту охорони, нагляду і безпеки, режиму та контролю за виконанням судових рішень ДПтС України від 23.05.2016 року, отримати будь-яку інформацію, пов`язану із зазначеною установою, на даний час не вбачається можливим. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р дана установа знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і установи виконання покарань поступово припинили зв`язок з ДПтС України.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін, у виді тримання під вартою.
Зарахувати засудженому час попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ст.72 КК України.
Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 УДПСУ в м. Києві та Київській області.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 31.05.2016 року.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18.12.2015 року по 30.05.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази жіноча сумка «Ленсі», мобільний телефон «Meizu», з сім-картками мобільних операторів «МТС» та «Київстар», три банківські картки, картка киянина, грошові кошти в сумі 150 грн., які зберігаються у потерпілої ОСОБА_6 - залишити потерпілій ОСОБА_6 .
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1