УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4841/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 2016 року про накладення арешту на майно
з участю: прокурора ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
встановила:
Згідно вищезазначених матеріалів кримінального провадження 05.03.2016 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , умисно наніс декілька ударів по голові ОСОБА_9 , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.
28.03.2016 року слідчий СВ Житомирського ВП ГУ НП України в Житомирській області ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобіль.
Суд умотивував своє рішення тим, що зазначений транспортний засіб є речовим доказом по кримінальному провадженні, зберігає на собі сліди вчиненого злочину, може бути доказом обставин, які підлягають встановленню під час досудового розслідування, існує необхідність у проведенні судових експертиз.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить цю ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно повернути.
Адвокат зазначив, що арештований автомобіль був тимчасово вилучений під час огляду місця події 22.03.2016 року. Вказав, що у зв`язку з цим, слідчий, відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України повинен був звернутися до суду з клопотанням про арешт автомобіля не пізніше наступного робочого дня за днем вилучення. Однак, слідчий звернувся до суду з даним клопотанням лише 28.03.2016 року, тому, як вважає апелянт, слідчий суддя мав постановити ухвалу про повернення цього клопотання.
Також адвокат зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, суддя посилається на ряд обставин, які не мали місця взагалі, а факти, визначені в ньому не відповідають дійсності. Крім того, слідчий суддя не зазначив строк дії ухвали щодо арешту майна.
Також апелянт звертає увагу на те, що підозрюваний є людиною похилого віку та інвалідом другої групи і арештований автомобіль необхідний йому для вільного пересування.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши ухвалу суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Арештовуючи автомобіль, який визнаний у провадженні речовим доказом і належить підозрюваному ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно керувався положеннями ч.ч.2,3 ст. 170 КПК України, оскільки дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Що стосується доводів апелянта про те, що суддя мав постановити ухвалу про повернення клопотання слідчого про арешт майна, у зв`язку з несвоєчасним зверненням з ним до суду, то колегія суддів вважає, що саме порушення строку звернення до суду з клопотанням про арешт майна, не може бути підставою про відмову у ньому.
Також норми Кримінально - процесуального кодексу України не передбачають встановлення строку дії ухвали про накладення арешту на майно, натомість статтею 174 КПК України визначений порядок скасування арешту майна.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України колегія суддів,-
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: