Дата документу Справа № 333/4381/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/756/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/4381/15-к
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000112 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марфополь Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого водієм електромонтером в Гуляйпільських районних електричних мережах, одруженого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого - ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що:

- суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що пішохід ОСОБА_8 у швидкому темпі перетинав пішохідний перехід, що суперечить речовому доказу - відеозапису з реєстратора, який знаходився в автомобілі ОСОБА_6 , показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 вибіг із-за мікроавтобусу. Крім того, залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_13 про те, що перед його допитом в якості свідка на досудовому розслідуванні, слідчий показував йому відео з реєстратора, тобто факт вчинення тиску на свідка;

- відхиляючи клопотання сторони захисту про визнання висновку судової автотехнічної експертизи недопустимим доказом, суд не надав уваги тому, що цей висновок є неповним та необ`єктивним, оскільки експерт ОСОБА_14 використовував при досліджені вихідні дані, які йому були відомі зі слів слідчого, без дослідження відеозапису з реєстратора. Крім того, використовував інформаційні джерела держави, якої не існує, та джерела РФ, які неправомірно використовувати та керуватися в Україні. Окрім цього, експерт ОСОБА_14 та слідчий ОСОБА_15 є співробітниками МВС, що викликало сумніви у об`єктивності експерта;

- суд узяв на себе непритаманні йому повноваження експерта відносно дій пішохода ОСОБА_8 , між тим не надав оцінки тому, що останній грубо порушив вимог п. 4.10 ПДР України, що до речі також не було зроблено і під час досудового розслідування;

- під час досудового розслідування та судового розгляду безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту про проведення відтворення обстановки вчиненого правопорушення, чим порушено право ОСОБА_6 на захист. Крім того, також були відхилені клопотання про проведення технічного огляду автомобіля «ВАЗ-2109» держномер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим неперевірені доводи ОСОБА_6 про технічну справність автомобіля та гальмування усіма чотирма колесами, що в свою чергу вказувало на необ`єктивність протоколу огляду ДТП, в якому зазначено тільки про слід від одного правого колеса;

- судом необґрунтовано стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 40000 грн., оскільки залишено поза увагою той факт, що останній сам умисно порушив Правила дорожнього руху, чим створив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої став інвалідом.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

У запереченнях потерпілий ОСОБА_8 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисників, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, потерпілого, представника потерпілого та прокурора, які вважали, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 14823 грн. 15 коп., моральну шкоду в сумі 40000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. Крім того, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 736 грн. 56 коп. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 19.03.2015 року о 10-00 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по середній смузі проїжджої частини проспекту Леніна, рухаючись з боку вул. Комсомольської в напрямку вул. Анголенко в м. Запоріжжі. В цей же час в попутному із водієм ОСОБА_6 напрямку, по лівій смузі проспекту Леніна рухався мікроавтобус «Пежо Експерт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 .

В цей же час, в районі автовокзалу, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 20 проїзну частину пр. Леніна, рухаючись зліва направо за ходом руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_6 по позначеному дорожніми знаками пішохідному переходу перетинав пішохід ОСОБА_8 .

При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід ОСОБА_8 , водій мікроавтобусу «Пежо Експерт» ОСОБА_13 став зменшувати швидкість свого руху та зупиняти керований ним транспортний засіб перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу ОСОБА_8 . Після цього, пішохід ОСОБА_8 продовжив перетинати проїзну частину пр. Леніна у зазначеному вище напрямку по пішохідному переходу.

Водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та мікроавтобус «Пежо Експерт», який зменшував швидкість свого руху перед ним, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, не переконався у відсутності пішохода на пішохідному переході, дорогу пішоходу ОСОБА_8 не надав, а продовжив рух не зменшуючи швидкість, в результаті допустив наїзд передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого подвійного фрагментарно-осколкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням, що кваліфікується, як пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; та рани по внутрішній поверхні правої гомілки (за даними медичної документації) кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_6 , згідно висновку авто технічної експертизи № 174/15 від 17.04.2015 р. вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 про те, що 19 березня 2015 року близько 10-00 год., він підійшов до пішохідного переходу через проспект Леніна в бік автовокзалу, зупинився, побачив, що білий мікроавтобус, який був на крайній лівій полосі дороги, зупинився, надаючи йому дорогу, тому він швидким кроком попрямував через пішохідний перехід, за мікроавтобус він не дивився, на середині переходу його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по середній полосі. Рухався через пішохідний перехід в швидкому темпі для того, щоб не затримувати водіїв автомобілів, які чекали доки він перейде через перехід. Внаслідок ДТП йому спричинений подвійний перелом великої та малої берцової кістки. Син обвинуваченого передав йому 2000 грн. на лікування, більше допомоги не надавав. У зв`язку з переломами йому проводилась операція, після якої тривалий час проводилась реабілітація, витрачались кошти на придбання медикаментів та реабілітацію, витратив він більше 18000 грн., тому просить стягнути понесені ним витрати, зменшені на 2000 грн., які надав обвинувачений. Крім того, він внаслідок цієї травми визнаний інвалідом другої групи, у зв`язку з чим, за станом здоров`я звільнений з роботи, відчуває фізичний біль, тому йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив в 50000 грн. та просив стягнути з ОСОБА_6 ;

- висновками експертизи № 1364МД, згідно якої потерпілому ОСОБА_8 спричинений закритий двійний фрагментарно-осколковий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням, який кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня; та рани по внутрішній поверхні правої гомілки (за даними медичної документації) кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Вказані пошкодження могли виникнути в умовах ДТП. Давність виникнення пошкоджень не суперечить строку вказаному в обставинах справи (19.03.2015 р.);

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що він був пасажиром на передньому сидінні автомобіля ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_6 . Цей автомобіль рухався справа позаду мікроавтобусу. На дорогу вибіг потерпілий, мікроавтобус встиг загальмувати, а ОСОБА_6 не встиг. Він рухався зі швидкістю 30-35 км на год. потерпілого не було видно, його побачили лише коли він вибіг із-за мікроавтобусу;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 про те, що в літку 2015 року бачив як автомобіль ВАЗ восьмої чи дев`ятої моделі на пішохідному переходу збив пішохода, в якому він впізнав ОСОБА_8 ;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, щовін водій автомобіля Пежо Експерт, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сріблястого кольору (цей автомобіль можна вважати мікроавтобусом). Він рухався по проспекту Леніна в м. Запоріжжі, в районі автовокзалу на відстані приблизно 50 метрів побачив пішохода, який знаходився на трамвайний путях біля пішохідного переходу та видно було, що той квапився перейти через дорогу, оскільки їхав трамвай. Він зупинився, щоб пропустити пішохода, пішохід продовжив свій рух через пішохідний перехід, автомобіль ВАЗ, який їхав по сусідній полосі, не зупиняючись доїхав до переходу та збив пішохода, оскільки не бачив його. Пішохід вибіг із-за його автомобіля;

- протоколом огляду місця пригоди від 19.03.2015 р., в якому зафіксована дорожня обстановка після пригоди, розміщення автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до якого та долученої до протоколу схеми, на проїжджій частині нанесені переривчаста біла лінія, нерегульований пішохідний перехід (стертий більше ніж на 70%). Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду: 5-35 1-2. На фототаблиці видний цей знак. Автомобіль НОМЕР_3 знаходиться на проїжджій частині проспекту Леніна на відстані 6,2 м від переднього правого колеса до правого краю пр.. Леніна, а також 1,2 м. від переднього правого колеса до ближнього краю виїзду на територію автовокзалу. Згідно п. 5.35.1-5.35.2 розділу 33 Правил дорожнього руху знак 5.35.1 «Пішохідний перехід» встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.35.2 ліворуч від дороги на дальній межі переходу;

- протоколом огляду предмету від 27.03.2015 року, в якому зафіксовано, що був оглянутий відеозапис на ДВД-диску обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.03.2015 р., наданий органу досудового розслідування водієм ОСОБА_6 та самим відеозаписом, який підтверджує показання обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_13 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 ;

- висновками автотехнічної експертизи, згідно якої в дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинний був діяти у відповідності до вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, саме дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією пригоди. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду;

- показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 про те, що інформаційні джерела, які ним використовувались при експертному досліджені затверджені постановою Кабінету Міністрів України, тому допущені до використання в роботі. Також пояснив, що для проведення експертизи використовував вихідні дані, вказані слідчим в постанові, відеозапис йому не надавався та не міг бути використаний в роботі.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , експерта, а також протоколи слідчих дій, висновки експерта, речові докази, є належними і достовірними та співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Крім того, у цих осіб немає підстав для обмовлення останнього, а тому ці докази обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про визнання висновку судової автотехнічної експертизи недопустимим доказом, а також не надав уваги тому, що цей висновок є неповним та необ`єктивним, оскільки експерт ОСОБА_14 використовував при досліджені вихідні дані, які йому були відомі зі слів слідчого без дослідження відеозапису з реєстратора, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Ст. 93 КПК України встановлює, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Також, як встановлюють положення вимоги ст. 101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Таким чином, враховуючи, що обов`язок збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження, а суд позбавлений права за власною ініціативою збирати будь-які докази, а також те, що захисником на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду, своїх доказів на спростування висновку експерта, наданого як доказ прокурором, не надано, інших висновків експерта (експертів) в суд не представлено, то доводи захисника є неспроможними.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що експерт ОСОБА_14 був допитаний в судовому засіданні і згідно до ч. 3 ст. 356 КПК України, захисник не був позбавлений права задавати йому питання, зокрема і про достатність відомостей, на підставі яких експерт готував висновок, та як фактичні дані відеозапису з реєстратору могли вплинути на його висновки, оскільки ч. 2 ст. 84 та ч. 3 ст. 95 КПК України до процесуальних джерел доказів поряд із висновками експерта віднесено і його показання надані в усній чи письмовій формі під час допиту.

Що стосується доводів захисника про те, що експерт ОСОБА_14 використовував інформаційні джерела держави, якої не існує та джерела РФ, які неправомірно використовувати та керуватися в Україні, то колегія суддів вважає, що це ніяким чином не вплинуло на висновки експерта, з точки зору належності, допустимості та достовірності цього доказу.

Не можуть бути враховані і доводи захисника про те, що експерт ОСОБА_14 та слідчий ОСОБА_15 є співробітниками МВС, а тому ці обставини викликали сумніви у об`єктивності експерта, оскільки підстави, передбачені ст. 77 ч. 1, ст. 79 КПК України, для відводу експерта ОСОБА_14 , в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про необґрунтованість висновку суду щодо перетинання ОСОБА_8 пішохідного переходу у швидкому темпі, через спростовування цього факту речовим доказом - відеозаписом з реєстратора та показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 вибіг із-за мікроавтобусу, оскільки виконання обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. 18.4 ПДР України (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусіднім смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), дозволило б останньому уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , незалежно від того чи у швидкому темпі він перетинав пішохідний перехід, чи перебігав по ньому, так як небезпека руху для водія ОСОБА_6 виникла з моменту, не тоді коли він побачив цього пішохода, а тоді коли автомобіль Пежо Експерт став гальмувати (загорілися сигнальні огні).

Не спростовує висновків суду і довід захисника про те, що суд не надав уваги тому, що перед допитом ОСОБА_13 в якості свідка на досудовому розслідуванні, слідчий показував йому відео з реєстратора, тобто вчиняв тиск на свідка, оскільки згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Безпідставними є доводи захисника і про те, що суд узяв на себе непритаманні йому повноваження експерта відносно дій пішохода ОСОБА_8 , між тим не надав оцінки тому, що останній грубо порушив вимог п.п. 4.10, 4.14 ПДР України, оскільки згідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, попереднього слідства чи суду, колегія суддів вважає, що правова оцінка дій пішохода ОСОБА_8 в даному конкретному випадку не вимагає застосування спеціальних знань, про що в своїх висновках вказав і експерт ОСОБА_14 (т. 1 а.п. 146), а тому районний суд обґрунтовано дав правову оцінку діям пішохода ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що пішохід ОСОБА_8 вийшов на пішохідний перехід проїзної частини дороги раніше чим до неї доїхали, зокрема на автомобілях водії ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , оскільки до того він вже перейшов по пішохідному переходу 3 (три) смуги зустрічної проїзної частини дороги та 2 (дві) трамвайні колії, а тому потерпілий не міг раптово появитися на проїзній частини дороги, по який рухався обвинувачений ОСОБА_6 .

Неспроможними є доводи захисника і про те, що йому необґрунтовано було відмовлено у проведенні відтворення обстановки вчиненого правопорушення, чим порушено право ОСОБА_6 на захист, оскільки з огляду на положення ст. 240 КПК України, метою слідчого експерименту є тільки перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, однак потреби у перевірці та уточненні цих відомостей у цьому кримінальному провадженні, не виникало. Більш того, згідно цієї норми КПК слідчий експеримент це право, а не обов`язок слідчого чи прокурора.

Що стосується посилань захисника на необ`єктивність протоколу огляду ДТП, в якому зазначено тільки про слід від одного правого колеса, хоча гальмування автомобілем під керуванням ОСОБА_6 було усіма чотирма колесами, то вони не є суттєвими і не впливають на суть прийнятого рішення, а тому виходячи з вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням наведеного, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували безумовними підставами для скасування вироку і закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.
Таким чином, судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про неправильне розв`язання цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При розв`язанні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд, з яким погоджується і колегія суддів, врахував характер вчиненого діяння, фізичний біль і страждання, які потерпілий ОСОБА_8 зазнав внаслідок вчиненого злочину, тривалість лікування, а також те, що останній став інвалідом другої групи, у зв`язку з чим був звільнений з роботи за станом здоров`я. При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_8 умисно порушив ПДР чим створив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки, як було зазначено вище, останній вийшов на пішохідний перехід проїзної частини дороги раніше чим до нього доїхав на автомобілі ОСОБА_6 .

З урахуванням цих обставин розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 , визначений районним судом з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого та конкретних обставин справи, і вважати його необґрунтовано завищеним, на думку колегії суддів, підстав немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4