Справа № 357/4918/16-к
1-кп/357/453/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, розлученого, з середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за рахунок тимчасових заробітків на будівництві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України не судимого, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2010 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 липня 2010 року. На підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-4634/2010 р. від 13.07.2010 року.

Будучи фізично здоровим, працездатним та неодноразово 13.08.2010 року та 30.06.2011 року попередженим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС МРУЮ про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів за ст. 164 КК України, ОСОБА_4 попередження про кримінальну відповідальність проігнорував, став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, допомогу в будь-якій формі на утримання сина ОСОБА_6 не надавав, жодної участі в його вихованні не приймає. Маючи тимчасові, а протягом часу з 23 травня 2014 року по 01 грудня 2015 рік, постійне джерело доходу, ОСОБА_4 покладені на нього рішенням суду обов`язки в період з 01 січня 2014 року до 30 листопада 2015 року не виконував, встановлений розмір аліментів не сплачував, в результаті чого склалася заборгованість по сплаті аліментів, а саме: січень 2014 року 672 грн., лютий 2014 року 672 грн., березень 2014 року 672 грн., квітень 2014 року 672 грн., травень 2014 року 672 грн., червень 2014 року 672 грн., липень 2014 року 672 грн., серпень 2014 року 691 грн., вересень 2014 року 691 грн., жовтень 2014 року 691 грн., листопад 2014 року 691 грн., грудень 2014 року 691 грн., січень 2015 року 723 грн., лютий 2015 року 723 грн., березень 2015 року 723 грн., квітень 2015 року 723 грн., травень 2015 року 723 грн., червень 2015 року 723 грн., липень 2015 року 723 грн., серпень 2015 року 723 грн., вересень 2015 року 734 грн., жовтень 2015 року 734 грн., листопад 2015 року 775 грн.

В цілому, внаслідок злісного ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів, у період із січня 2014 року по листопад 2015 року склалася заборгованість в сумі 16186 грн. (шістнадцять тисяч сто вісімдесят шість), що сукупно перевищує суму виплат за 6 місяців відповідних платежів.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з нього було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які він повинен був сплачувати на користь ОСОБА_5 . Оскільки після розлучення з ОСОБА_5 остання не давала йому бачитись із дитиною він не платив аліменти на її утримання. При цьому зазначив, що будь-яких передбачених законом заходів, з метою примусити колишню дружину надавати йому можливість брати участь у вихованні дитини не вживав посилаючись на їх даремність.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, потерпіла не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості, наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді позбавлення дитини засобів до існування та повноцінного розвитку, особу обвинуваченого, який відповідно до характеристики по місцю проживання характеризується добре, на утриманні інших дітей крім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має.

З огляду на поведінку засудженого в судовому засіданні, ставлення до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, визнання ним своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину. Водночас в ході судового засідання судом не встановлено обставин, які б свідчили, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненні злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 йому необхідно і достатньо призначити покарання в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі.

Суд також враховує думку потерпілої, яка просить призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі без звільнення від покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням суд враховує одночасно не лише мету виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, але і інтереси дитини, та вважає, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме можливість більш повно забезпечувати матеріальне утримання дитини.

Цивільний позов не заявлявся.

На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.164 КК України у виді України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

До набрання вироком законної сили підстав для застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу немає.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Суддя: ОСОБА_1