Єдиний унікальний номер 201/5200/15-к
Номер провадження 1-кп/201/11/2016
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 05 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000568 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, громадянина України, який має середню світу, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:

-03 березня 2000 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. ст. 140 ч. 2, 143 ч. 2, ст. 42 ч. 1, 2 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з конфіскацією майна;

-08 листопада 2001 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

-25 вересня 2003 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-05 серпня 2008 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. ст. 309 ч. 2, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

-19 лютого 2008 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

-10 березня 2009 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. 309 ч. 2 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 років 6 місяців позбавлення волі;

-13 грудня 2010 року за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 309 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

-11 листопада 2011 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ст. ст. 307 ч. 2, 317 ч. 1, 70 ч.1 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією майна, звільненого від покарання відповідно до ухвали Солонянського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 08 квітня 2014 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
31 січня 2015 року, близько 07 годин 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час раптово виниклої сварки, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, умисно, наніс один удар кулаком лівої руки в область лівого передпліччя потерпілої ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_5 наніс ще один удар своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, в район обличчя потерпілої ОСОБА_6 , а саме: в щелепу праворуч. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 в той же день та в той же час, знаходячись у вказаній вище спальній кімнаті зазначеної вище квартири, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на завдання тяжких тілесних ушкоджень, наніс ще один удар своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, в район лівого боку спини потерпілої ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми черева з двухмоментним розривом селезінки та явища внутрішньочеревної кровотечі (500 мл. крові зі згортками в черевній порожнині), з приводу чого було проведено оперативне втручання - спленектомія (видалення селезінки).

Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не визнав та суду показав, що мешкає разом із матір`ю ОСОБА_8 та рідною сестрою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . 31 січня 2015 року, у суботу, приблизно о 7 годині, вдома знаходився він, його мати, яка спала у своїй кімнаті та сестра, з якою у нього виникла сварка. Вони сварилися в голос, прийшла мати та просила їх заспокоїтися. Тоді вони пішли до кімнати сестри і там продовжили сваритися. Мати зайшла до кімнати сестри, де все відбувалося. В ході конфлікту він наніс удар лівою рукою, точніше долонею в праву частину обличчя сестри, на що остання словесно у грубій формі відповіла, він хотів піти з кімнати, проте повернувся і вдарив лівою рукою зігнутою в кулак потерпілу в праве плече і пішов. При цьому, мати весь час знаходилася у кімнаті сестри. Після чого, потерпіла викрикнула щось образливе на його адресу, він повернувся до кімнати, в цей момент мати сказала, щоб він не чіпав сестру, але ж він відсунув мати і підійшов до ліжка сестри, яка побачивши, що він хоче вдарити її, лягла на ліжко спиною до нього. В цьому положенні він наніс не сильний удар лівою рукою з зігнутими лише пальцями в область спини своєї сестри, можливо в область нирки, від якого у потерпілої збилося дихання. Він сказав сестрі, щоб більше вона так не казала і пішов в свою кімнату, дивився телевізор, а потім заснув. В цей день, пізніше до нього заходила мати і питала, за що він вдарив сестру, на що він відповів, щоб вона запитувала у ОСОБА_9 . У вівторок 03 лютого 2015 року потерпіла потрапила у лікарню, де їй зробили операцію. За цей період він не бачив жодного погіршення стану здоров`я своєї сестри, на стан здоров`я остання не скаржилась і мати нічого не казала йому. Додав, що умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій у нього не було, наполягав на тому, що наніс не сильний удар потерпілій в область спини, від якого не могли наступити такі наслідки.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що обвинувачений її брат, відносини між ними нормальні. Вона разом із ним та матір`ю мешкають за адресою: АДРЕСА_3 . 31 січня 2015 року, вона повернулась додому у сьомій ранку, мати спала, обвинувачений знаходився у залі. Вона пішла у свою кімнату та почула, як обвинувачений покликав її, але ж вона втомилась і не хотіла до нього підходити, у зв`язку із чим, нецензурно висловилась із своєї кімнати. Тоді обвинувачений зайшов у її кімнату та наніс один удар в обличчя лівою рукою, в цей момент прийшла мати. Перед першим ударом, вона спеціально кричала голосно, так як зрозуміла, що він буде бити її. Далі, обвинувачений наніс їй другий удар кулаком руки у праве плече, при цьому, вона стояла обличчям до нього. Потім обвинувачений вийшов з її кімнати, а вона продовжувала знаходитись у кімнаті. Вона встигла сісти на ліжко і нецензурно висловлювалася у бік обвинуваченого, при цьому, мати стала заспокоювати її. В цей момент, забіг обвинувачений та став підходити до неї, вона закрила обличчя руками і відвернулась від нього на правий бік і лежала в такому положенні на ліжку. В цей момент обвинувачений наніс їй удар кулаком в спину, нижче лівої нирки, після чого, вона перестала дихати хвилини на дві. Після чого, обвинувачений вийшов із кімнати, а мати бігала поміж них. Хвилин п`ять вона полежала, потім переодягалась і вони з матір`ю пішли до сестри і пробули там до 11 години дня. Після цього, вона повернулася додому о 12 годині того ж дня та відпочивала вдома. Наступного дня, в неділю, вона також знаходилася вдома, оскільки відчувала слабкість, втому і погано себе почувала, але не надала цьому значення. Обвинувачений просив пробачення. В понеділок 02 лютого 2015 року вона пішла на роботу до школи та весь день почувала себе погано, але не дала цьому факту значення. У вівторок, 03 лютого 2015 року, вона знаходилася на роботі у школі, приблизно о 12 годині вона відчула коліки під лопаткою, їй стало погано, було важко дихати, кидало у жар, хотілося спати, у зв`язку із чим, її колеги викликали швидку медичну допомогу, яка о 14 годині 30 хвилин того ж дня доставила її до лікарні, де їй встановили діагноз - розрив селезінки, прооперували та видалили селезінку. Вона знаходилась у лікарні два тижні і місяць вдома. Додала, що в період після нанесення обвинуваченим удару кулаком в спину, більше її ніхто не бив, вона ніде не падала, з цього часу постійно відчувала втому і слабкість. Мати постійно запитувала про її стан здоров`я, але ж вона відповідала, що відчуває втому та боляче ковтати. Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являла, претензій матеріального та морального характеру до нього не має, висловила думку щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання.

В судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_10 показала, що обвинувачений і потерпіла - її діти, з якими вона проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 . В цій квартирі три кімнати, всі окремі і у кожного своя кімната. 30 чи 31 січня 2015 року, точну дату не пам`ятає, але ж це було в суботу, о сьомій ранку вона, перебуваючи у своїй кімнаті, почула, як діти не дуже голосно лаялися. Через деякий час, вона почула, як син і дочка стали лаятися вже на підвищених тонах, тоді вона вийшла до них. Вони знаходилися у кімнаті ОСОБА_6 , тільки вона зайшла і побачила, як ОСОБА_5 вдарив рукою потерпілу в плече. Тоді вона сказала потерпілій, заспокоїтися, і в цей момент ОСОБА_5 вдарив останню рукою в обличчя, чи навпаки, вже точно не пам`ятає. Вона стала заспокоювати доньку, а обвинуваченому сказала вийти з кімнати, на що останній став виходити, але ж ОСОБА_9 слідом обізвала його, тоді він повернувся, підійшов до потерпілої, яка в цей момент лягла на ліжко та повернулася до нього спиною, і завдав удар рукою зігнутою в кулак в спину з лівого боку, пішов у свою кімнату і більше не повертався. Після удару вона почула, що у потерпілої ненадовго збилося дихання. В подальшому ОСОБА_9 скаржилась на втому та слабкість. В понеділок, 02 лютого 2015 року, вони із ОСОБА_11 пішли разом на роботу у школу. В цей день, донька скаржилася на сильну втому, але ж вони не надали цьому значення. У вівторок вранці, 03 лютого 2015 року, потерпіла скаржилася на погіршення стану здоров`я, нудоту і втому, на роботі близько 13 годин донька зателефонувала і повідомила, що у неї сильно болить живіт і їй важко пересуватися. Тоді вона дала їй таблетку знеболюючого і потерпіла прилягла в роздягальні, швидку викликати відмовлялася. Через час, вона дізналася, що її донці викликали швидку медичну допомогу і госпіталізували в лікарню, де провели обстеження і терміново прооперували. Вона приїхала з лікарні додому і повідомила ОСОБА_5 , що потерпілій зробили операцію. Він хотів їхати в лікарню, але вона сказала, що його не пустять і він не поїхав. На наступний день ОСОБА_5 забрала міліція.

В судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_12 показала, що працює вчителем фізкультури у СЗШ № 107 м. Дніпропетровська, в цій же школі працює ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_6 прибиральницями. Між нею та потерпілою склалися нормальні відносини. Обвинувачений ОСОБА_5 їй знайомий, проте ніяких стосунків вони не підтримують. У понеділок, 02 лютого 2015 року, вона бачила ОСОБА_6 на роботі, яка погано виглядала. Вона запитала у неї, чому остання так виглядає, на що ОСОБА_6 відповіла, що погано себе почуває. Наступного дня, у вівторок, 03 лютого 2015 року, вона побачила маму ОСОБА_10 , яка запитала в неї, де знаходяться знеболюючі таблетки. Вона побігла на третій поверх і побачила, що ОСОБА_6 вже зеленого кольору і втрачає свідомість. Тоді вона принесла їй нашатир і попросила, щоб викликали швидку медичну допомогу. Приїхав лікар оглянув ОСОБА_6 , яка не могла самостійно пересуватися і повідомив, що терміново госпіталізують останню до лікарні, оскільки є підозра, що у неї щось з селезінкою. Потерпілу повезли до лікарні, з нею поїхала ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_6 залишиться в лікарні. Також їй стало відомо, що ОСОБА_6 прооперували. Зі слів ОСОБА_6 їй стало відомо, що на вихідних її вдарив брат. Більш нічого остання не розповідала, оскільки дуже боялася брата. Потерпілу може охарактеризувати лише з позитивної сторони.

В судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_13 показала, що працює завідуючою у бібліотеці в СЗШ № 107 м. Дніпропетровська, потерпіла ОСОБА_6 їй знайома, так як працює прибиральницею в цій школі, відносини між ними нормальні. Обвинувачений ОСОБА_5 їй знайомий, оскільки раніше навчався в цій школі, проте ніяких стосунків вони не підтримують. Вона працює в бібліотеці поруч із кабінетом прибиральниці. У лютому 2015 року, точну дату не пам`ятає, але точно це було у вівторок, вона проходила повз кабінету прибиральниці і побачила, як ОСОБА_12 підносить вату до лиця ОСОБА_6 . Через деякий час приїхала швидка медична допомога і потерпілу госпіталізували до лікарні, оскільки, як сказав лікар у останньої проблеми з внутрішніми органами. В подальшому вони дізналися, що ОСОБА_6 прооперували, бо у неї був розрив селезінки. Напередодні, у понеділок у ОСОБА_5 був хворобливий вигляд, вона була сумна, млява і повідомила, що погано себе почуває. Зі слів потерпілої ОСОБА_6 їй стало відомо, що на вихідних її вдарив брат ОСОБА_5 .

В судовому засіданні допитана у якості свідка ОСОБА_14 показала, що працює техперсоналом в СЗШ № 107 м. Дніпропетровська, разом із нею працює потерпіла ОСОБА_6 , між ними складися дружні відносини. Обвинувачений ОСОБА_5 їй незнайомий і ніяких стосунків між ними не має. У лютому 2015 року, точну дату не пам`ятає, але це точно був вівторок, вона зайшла в кабінет прибиральниці, побачила ОСОБА_6 , яка сиділа зігнувшись та повідомила, що їй погано та її мати вже пішла за пігулками для неї. Після чого, вона пішла прибирати, а в подальшому дізналася, що ОСОБА_6 госпіталізували до лікарні. Напередодні, у понеділок, вона бачила ОСОБА_6 , яка ходила невесела та млява. Вона запитувала, що трапилося, але ж ОСОБА_6 відповіла, що перепрацювала і вона зрозуміла, що остання не хоче нічого розповідати. Також ОСОБА_6 не розповідала про свої стосунки з рідним братом.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 000568 вбачається, що заяву ОСОБА_6 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2015 року, правова кваліфікація за ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 994е по кримінальному провадженню № 000568 та додатку до цього висновку від 24 лютого 2015 року, встановлено, що у потерпілої виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритої тупої травми черева з двухмоментним розривом селезінки та явища внутрішньочеревної кровотечі (500 мл крові зі згортками в черевній порожнині), з приводу чого було проведено оперативне втручання спленктомія (видалення селезінки). Виявлене у неї тілесне ушкодження у вигляді: закритої тупої травми черева з двухмоментним розривом селезінки та явища внутрішньочеревної кровотечі (500 мл крові зі згортками в черевній порожнині), спричинено від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) в проекцію селезінки, яким могла бути і рука стиснена в кулак, взута нога або інші предмети з аналогічними властивостями. За свої характером виявлене тілесне ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, що в момент заподіянні (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Згідно п. 2.1.2 (п. 2.1.3 «л,о») «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. Враховуючи характер та локалізацію виявленого у потерпілої тілесного ушкодження, дані медичної документації та судово-гістологічного дослідження, можливо вказати, що воно спричинено за тривалий час до надходження на стаціонарне лікування (3-4 доби), тобто і в термін на який вказує потерпіла та слідчий у постанові.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту та додатку до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 24 лютого 2015 року встановлено, що свідок ОСОБА_10 в присутності двох понятих, слідчого і за участю експерта та статиста, на місці показала, як ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_6 , зокрема, зазначила, що перший удар був нанесений лівою рукою зажатою в кулак у ліве плече потерпілій, другий удар був нанесений лівою рукою зажатою в кулак у праву щоку потерпілої, а після чого ОСОБА_10 точно вказала, що третій удар був нанесений рукою зажатою в кулак в область спини зліва в районі ребр потерпілої.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 1009е по кримінальному провадженню № 000568 від 24 лютого 2015 року, встановлено, що локалізація та характер виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження не суперечить механізму його спричинення, на який вказує свідок ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту за її участі, тобто при ударах кулаками в область спини ліворуч.

Разом із цим, з метою з`ясування причин зазначення експертом ОСОБА_15 у висновку судово-медичної експертизи № 1009е обставин, що нібито свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за її участю, вказувала про нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 трьох ударів кулаком в область спини ліворуч потерпілій, у той час, коли це не випливає ані з безпосередньо показів свідка ОСОБА_8 , ані з протоколу слідчого експерименту, ані з постанови слідчого про призначення проведення судово-медичної експертизи, за ініціативою суду під час судового розгляду допитаний експерт ОСОБА_15 , яка показала, що зазначені в експертизі вищенаведені обставини механізму утворення тяжких тілесних ушкоджень нею зазначені помилково з механічних причин, оскільки це дійсно не відповідає первинним даним, здобутим під час досудового розслідування, зокрема показам свідка ОСОБА_8 , відтворених під час слідчого експерименту, а тому просила суд не враховувати наданий нею висновок в частині зазначення механізму спричинення тяжких тілесних ушкоджень, зокрема, при ударах кулаками в область спини ліворуч через механічну помилку, стверджуючи, при цьому, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_6 могли утворитися при ударі кулаком в область спини ліворуч, як нею встановлено при проведенні в рамках даного кримінального провадження судово-медичних експертиз № 994е, № 995е.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту та додатку до цього протоколу у вигляді фото таблиці від 24 лютого 2015 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 в присутності двох понятих, слідчого і за участю експерта та статиста, на місці показала, як ОСОБА_5 наніс їй удар кулаком лівої руки у ліве передпліччя, одразу після нанесеного удару, останній наніс удар в обличчя кулаком, в район правої частини обличчя, якою рукою точно не пам`ятає, але припускає, що напевно лівою. В той час коли вона лягла на ліжко, а саме на лівий бік та припирала голову лівою рукою, побачивши, що обвинувачений збирається її вдарити, відчула сильний удар кулаком в область спини, а саме її лівої частини, в районі ребр ближче до середини, після чого вона почала задихатися.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 995е по кримінальному провадженню № 000568 від 24 лютого 2015 року, встановлено, що локалізація та характер виявленого у потерпілої тілесного ушкодження не суперечить механізму його спричинення на який вказує ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударі в область задньої поверхні грудної клітини (спини) ліворуч.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту та додатку до цього протоколу у вигляді відеозапису на оптичному носії інформації «RIDATA 16X DVD-R» від 17 березня 2015 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 в присутності двох понятих, слідчого і за участю експерта та статиста, на місці показав, як наніс ОСОБА_6 удари, а саме основою долоні лівої руки завдав удару в область обличчя потерпілої, удар був не сильний. Другий удар був правою рукою в область лівого плеча ОСОБА_6 момент другого удару вони стояли на ногах. При третьому ударі він заскочив на ліжко двома ногами, в той час потерпіла вже лежала на ліжку на лівому боці, тоді він внутрішньою частиною долоні лівої руки завдав їй удару в область спини, а саме в нижню область спини, при цьому вказував на те, що удар був не сильний.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту та додатку до цього протоколу у вигляді відеозапису на оптичному носії інформації «RIDATA 52х СD-R Silver-Silver» від 23 березня 2015 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 в присутності двох понятих, слідчого і за участю експерта та ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , показав обставини та механізм нанесення ним ОСОБА_6 ударів. Зазначив, що один удар він наніс правою рукою зжатою в кулак в область лівого плеча потерпілої, інший удар був нанесений основою долоні лівої руки в область обличчя потерпілої, при третьому ударі потерпіла вже лежала на ліжку на лівому боці, коли він лівою рукою завдав їй удару в область спини, а саме в нижню область спини.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 1165е по кримінальному провадженню № 000568 від 23 березня 2015 року, встановлено, що оцінити свідчення підозрюваного ОСОБА_5 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту не представляється можливим, оскільки він вказує на нанесення ударів руками в область обличчя та лівого плеча потерпілої ОСОБА_6 , однак за даними медичної документації в даних областях тілесних ушкоджень не зазначено.

З посвідчення серія НОМЕР_1 від 12 липня 1999 року видане ОСОБА_5 , як громадянину, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році, встановлено, що останній є потерпілим від Чорнобильської катастрофи згідно Закону Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 19 грудня 1991 року.

Інших доказів винуватості ОСОБА_5 стороною обвинувачення суду не надано.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом не встановлено, вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

При цьому, визнаючи умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_5 , спрямованих на спричинення потерпілій ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, суд насамперед, виходить з показань потерпілої, яка чітко зазначила механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, зокрема, як останній наніс їй один сильний удар кулаком руки зжатої в кулак в область лівої частини спини в районі ребр ближче до середини, що в повній мірі узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_10 та дослідженими висновками судово-медичних експертиз, а тому з урахуванням такої впевненої позиції потерпілої, у суду відсутні жодні сумніви щодо правильної кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 121 КК України.

Такі показання потерпілої ОСОБА_6 повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_8 , яка до речі була очевидцем цих подій та зазначила аналогічний показанням потерпілої механізм спричинення останній тілесних ушкоджень обвинуваченим. При цьому, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 щодо механізму спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій узгоджується з показаннями, наданими ними в ході досудового розслідування під час проведення за їх участю слідчого експерименту та з висновками судово-медичних експертиз, відповідно до висновків яких, зазначено, що локалізація та характер виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпіла та свідок ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту, тобто при ударі в область задньої поверхні грудної клітини (спини) ліворуч, а тому суд приймає їх до уваги.

Такі показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 суд вважає достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою з іншими доказами. При цьому, не довіряти показанням потерпілої та свідка у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду не встановлено мотивів з яких би потерпіла або свідок обумовили обвинуваченого, та більш того, потерпіла ОСОБА_6 будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має, висловила думку щодо призначення обвинуваченому не суворого покарання.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення наявності умислу на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, зокрема нанесення сильного удару кулаком в область спини ОСОБА_6 ліворуч, оскільки насамперед, вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , які є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та з іншими доказами. Тому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 надав показання в цій частині, з метою введення суд в оману, переслідуючи, при цьому, мету уникнення більш суворого покарання.

При цьому, суд виходячи із показань обвинуваченого ОСОБА_5 враховує підтвердження ним факту конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 і застосування ним фізичного насилля відносно останньої, а також знаходження спільно із потерпілою у час та місці скоєння злочину, як це зазначено у фактичних обставинах, викладених в обвинувальному акті. Більш того, показання ОСОБА_5 в цій частині повністю узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 , а також із показаннями обвинуваченого, наданими ним в ході досудового розслідування під час проведення за його участю слідчого експерименту, а також з іншими доказами, а тому суд приймає в цій частині їх до уваги.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження з боку органу досудового розслідування, грубого порушення права на захист обвинуваченого і не надання доступу до матеріалів досудового розслідування були перевірені під час судового розгляду, за результатами чого, суд дійшов висновку, що вони є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і спростовуються наступним.

Під час судового розгляду допитаний у якості свідка слідчий СВ Жовтневого ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 суду показав, що у нього в провадженні перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Під час досудового розслідування ним проведено низку слідчих (розшукових) дій за участю ОСОБА_5 із залученням захисника про що, відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу України, складено відповідні протоколи, з якими обвинувачений ОСОБА_5 знайомився та підписував в його присутності. Крім того, ОСОБА_5 06 лютого 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, останній ознайомився із цим повідомленням про підозру та підписав його. При цьому, йому вручено пам`ятку про права та обов`язки, з якою останній також ознайомлений під підпис. Зазначив, що по закінченню досудового розслідування ОСОБА_5 та його захиснику у присутності перекладача надано доступ до матеріалів досудового розслідування, про що складено відповідний протокол, в якому розписалися захисник ОСОБА_18 та ОСОБА_5 . При цьому, він заперечував факт можливої підробки підпису ОСОБА_5 під час досудового розслідування, оскільки останній все процесуальні документи підписував власноруч в його присутності.

З метою перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо факту підробки його підпису у повідомленні про підозру від 06 лютого 2015 року, за клопотанням сторони захисту судом призначено судово-почеркознавчу експертизу процесуального документу «Повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 06 лютого 2015 року».

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 2200-16 від 25 травня 2016 року підписи від імені ОСОБА_5 та рукописні записи « ОСОБА_5 », що розташовані на лицьовій стороні другого та третього аркушу в графі «Підозрюваний» - виконані ОСОБА_5 , діагностичних ознак, що свідчили б про зміну ознак власного почерку та ознак наслідування справжнього почерку особи не виявлено.

При цьому, після отримання судом наведеного висновку судової почеркознавчої експертизи, з метою дотримання прав обвинуваченого щодо дослідження документів мовою, якою він володіє, висновки зазначеної експертизи були оголошені судом та переведені перекладачем обвинуваченому на російську мову, якою він володіє. Більш того, за клопотанням захисника ОСОБА_4 їй надано додатковий час для окремого ознайомлення із висновком судової почеркознавчої експертизи, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою останньої про ознайомлення із даною експертизою у повному обсязі (а. с. 88 том № 3).

А отже, доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо ненадання останньому можливості ознайомитися із висновком судової почеркознавчої експертизи і не вручення йому перекладу цієї експертизи на російську мову, чим, на їх думку, грубо порушено право обвинуваченого на захист, є необґрунтованими та такими, що свідчать про зловживання громадянином України ОСОБА_5 своїми процесуальними правами та їх спотворення з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, під час судового розгляду судом безпосередньо досліджено протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 30 березня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_18 за участю перекладача ОСОБА_19 надані для ознайомлення матеріали досудового розслідування в одному томі на 176 аркушах, з якими обвинувачений та його захисник були ознайомлені у повному обсязі, що засвідчили своїми підписами у цьому протоколі. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив у судовому засіданні, що у даному протоколі стоїть саме його підпис.

Більш того, посилання сторони захисту захисника ОСОБА_4 на те, що стороною обвинувачення під час судового розгляду їй не були надані для ознайомлення матеріали досудового розслідування в повному обсязі, чим, на її думку, прокурором порушені вимоги ст. 290 КПК України, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою, написаною особисто захисником ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у томі № 1 з 1 по 130 аркуш (а. с. 23 т. 2), де містяться саме ті докази, на які посилався прокурор у судовому засіданні на підтвердження факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого злочину.

При цьому, інші докази або матеріали досудового розслідування, які не були відкриті стороні захисту, прокурором не заявлялися, а судом не досліджувалися, а тому суд критично відноситься до посилання захисника ОСОБА_4 про порушення вимог ст. 290 КПК України з боку прокурора.

Більш того, протягом всього судового розгляду під час дослідження тих чи інших доказів, в тому числі і свідків, заявлених стороною обвинувачення, захисником ОСОБА_4 не було висловлено жодних заперечень щодо їх дослідження або допиту, а навпаки підтверджено, що ці докази та свідчення свідків їй та її підзахисному ОСОБА_5 були відкриті стороною обвинувачення, а тому посилання сторони захисту у судових дебатах на порушення вимог ст. 290 КПК України та не відкриття їй доказів, що були досліджені у судовому засіданні, є безпідставними.

Крім того, доводи захисника ОСОБА_4 щодо обмеження її права на здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_5 через нібито не надання стороною обвинувачення інших матеріалів досудового розслідування, які не були заявлені прокурором та досліджені судом, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_4 завчасно була ознайомлена з матеріалами досудового розслідування, наданими прокурором на доведення факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до ст. ст. 42, 46, 93 КПК України захисник ОСОБА_4 мала право і можливість самостійно здійснювати збирання доказів, які б його виправдовували або пом`якшували вину її підзахисного, користуючись різноманітними засобами їх збирання, передбаченими законодавством, проте вказаним правом сторона захисту не скористалася, при цьому, у вільному користуванні зазначених прав її ніхто не обмежував, а фактів порушення або обмеження цих прав останньою суду не наведено.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що останній має середню освіту, не одружений, після звільнення з місць позбавлення волі офіційно не працевлаштований та веде дозвільний образ життя, за місцем відбування покарання та проживання характеризується з посередньої сторони, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровській наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 09 лютого 2015 року за № 107 під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога перебуває з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності». Знятий з обліку з 04 травня 2014 року, у зв`язку з відсутністю даних.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий злочин, пов`язаний з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними в момент їх заподіяння.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.

Разом із цим, суд враховує, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. При цьому, під час судового розгляду, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та враховує тяжкі наслідки, що наступили у результаті цього правопорушення, зокрема у вигляді розриву селезінки у ОСОБА_6 та подальшого її видалення, що майже не привело, у разі несвоєчасного надання медичної допомоги потерпілій, до втрати нею життя, при цьому, суд не може залишити поза увагою і той факт, що обвинувачений спричинив тяжкі тілесні ушкодження, по-перше, відносно жінки, яка є його рідною сестрою, а по-друге, яка у момент заподіяння тілесних ушкоджень знаходилася у лежачому стані і жодним чином не могла себе захистити, а також суд враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, на даний час ніде не працює та веде дозвільний образ життя та обставину, що обтяжує його покарання, приведену вище, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення надано суду ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний у вигляді тримання під вартою.

При цьому, протокол про затримання особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, як зазначено стороною обвинувачення, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 не складався.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладена у такій редакції: «5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

Отже, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати положення ст. 72 КК України (в редакції зазначеного вище Закону) та зараховувати строк попереднього ув`язнення, враховуючи його до моменту постановлення вироку.

Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто у вигляді 2 років 11 місяців 2 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 06 лютого 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат по проведенню судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6 355 (шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення зазначеної експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати з 06 лютого 2015 року, при цьому, в строк призначеного останньому основного покарання у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, розрахований відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у вигляді 2 (двох) років 11(одинадцяти) місяців 2 (двох) днів.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати по проведенню судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6 355 (шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок, на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1