Справа № 438/398/15-к
Номер провадження 1-кп/438/12/2016
В И Р О К
Іменем України
10 лютого 2016 року Бориславський міський суд Львівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000061 від 10 лютого 2015 року

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, проживає АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньо спеціальною освітою, тимчасово не працючого, інваліда 3 групи, одруженого, на утриманні - малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніш не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в :
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що не будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, не маючи спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено Законом України «Про металобрухт», в період з жовтня місяця 2014 року по 09 лютого 2015 року, в приміщенні гаражу неподалік будинку АДРЕСА_2 , з метою одержання прибутку здійснював операції з брухтом чорних металів, а саме: у фізичних осіб - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших невстановлених громадян мешканців м. Борислава, здійснив закупівлю 6,01 тонн металобрухту чорних металів, у яких він купляв брухт чорних металів за ціною 1 гривня 80 копійок за один кілограм, які в подальшому мав на меті реалізувати на пункт приймання «Краб», що знаходиться в м. Дрогобич за ціною 2 гривні 30 копійок за один кілограм чорних металів, отримавши від цього прибуток.
09 лютого 2015 року під час огляду місця події було оглянуто приміщення гаражу неподалік будинку АДРЕСА_2 та автомобіль марки «ЗИЛ 130» р.н.з. « НОМЕР_1 », у ході якого в даному приміщенні та на автомобілі виявлено брухт чорних металів загальною вагою 6,01 тонн, який ОСОБА_3 купив в період жовтня місяця 2014 до 09 лютого 2015 року і який вилучено та в подальшому передано на зберігання у ТзОВ «Шольц-Утилізатор АГ».
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст. 213 КК України як здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, приходить до переконання, що висунуте стосовно ОСОБА_3 обвинувачення не знайшло свого підтвердження у судовому розгляді.

Обвинувачений ОСОБА_3 у межах пред`явленого обвинувачення винним себе не визнав, надав суду наступні показання, що він користується металевим гаражем, який розміщений неподалік будинку АДРЕСА_2 , де зберігає побутові речі та побутовий металобрухт, які втратили експлуатаційну придатність, а також інший непотріб, який накопичився в результаті ремонтів його квартири чи житла його родичів. Крім цього, в гаражі зберігались вага, холодильник, які належать дружині обвинуваченого ОСОБА_9 , яка займається підприємницькою діяльністю, а також інші старі побутові речі, зокрема холодильники, пральні машини, соковижималка, газова плита, дитячі візочки та вживані автозапчастини. Також в гаражі зберігались близько 600 кг металевого брухту: старі труби, пороги, обрізки, які сам обвинувачений назбирав по смітниках, по берегах річки.

Зранку 9 лютого 2015 року зателефонував до свого знайомого ОСОБА_10 , щоб останній допоміг своїм вантажним автомобілем перевести частину металобрухту в м.Дрогобич для здачі на металобрухт, оскільки виникла гостра потреба в грошах; дружина лежала в лікарні, їй призначили дорогі ліки.

Після 9 години 9 лютого 2015 року, на автомобілі ОСОБА_10 під`їхали під гараж. Обвинувачений покликав перед цим на допомогу Миськіва, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і разом почали вантажили брухт на кузов автомобіля.

Близько 11 години приїхав наряд міліції, які вияснили кому належить цей брухт, оскільки нібито поступив сигнал про крадіжку металу. Після чого наряд міліції поїхав. Через 15 хвилин приїхав начальник Бориславського міського відділу міліції разом із заступником, викликав на місце слідчо-оперативну групу. Безпосередньо начальник міліції дав розпорядження слідчій провести огляд та все описати.

На момент приїзду працівників міліції вантажний автомобіль був завантажений частково. Працівники міліції заставили завантажити на автомобіль все що знаходилось в гаражі, в тому числі холодильники, ліжка, швелера, пральну машину та інші речі, які обвинувачений не збирався здавати на брухт.

Вважає себе невинуватим, просить винести відносно нього виправдувальний вирок.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд визнає їх достовірними, оскільки вони узгоджуються з показаннями свідків, допитаними під час судового розгляду.

Зокрема показами свідків обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_7 показав, що 09 лютого 2015 року близько 10 години, на прохання ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_8 , почали грузити брухт на машину з гаражу. Під час погрузки приїхав наряд міліції, але згодом поїхали. Однак, після цього приїхали інші працівники міліції, серед яких дві жінки, які заставили свідка, Миськіва та інших продовжити грузити весь металобрухт та речі з гаража, в тому числі газові плити, холодильники, які обвинувачений не мав наміру здавати на металобрухт. Свідок заперечує, що здавав обвинуваченому будь-які речі на металобрухт, а також те, що йому відомо що інші люди здавали обвинуваченому металобрухт за гроші. На другий день свідок зайшов в міськвідділ міліції, де йому дали якийсь папір підписати.

Свідок ОСОБА_8 надав суду аналогічні покази показам свідка ОСОБА_14 , доповнивши покази останнього, що працівники міліції до гаража ОСОБА_3 09 лютого 2015 року приїжджали двічі: спочатку була синя «Нива», потім інші працівники міліції, які заставили їх грузити все з гаража.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що на прохання обвинуваченого ОСОБА_3 , який попросив свідка перевезти з гаражу стару бляху, позичив у знайомого вантажний автомобіль «ЗіЛ», держ номер НОМЕР_1 , приїхав до гаражу ОСОБА_3 близько 10 години. Доки чекали вантажників, свідок пішов в магазин, де пробув певний час. Після дзвінка обвинуваченого, свідок підійшов до гаражу, на місці були працівники міліції. Автомобіль був завантажений наполовину. Працівники міліції заставили вантажників загрузити все повністю з гаража, не звертаючи уваги що обвинувачений та вантажники заперечували проти завантаження холодильника, газової плитки та інших речей. Потім разом із працівником міліції поїхали на вторчормет, де відбулось зважування металобрухту. Свідок стверджує, що при зважуванні були відсутні як поняті так і слідча.

Аналізуючи показання свідків обвинувачення суд визнає їх достовірними, оскільки підстав оговорювати обвинуваченого або допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення під час судового розгляду не було встановлено. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_8 показали про те, що обвинувачений металобрухт у них не приймав. Покази свідків не узгоджуються із висунутим ОСОБА_3 обвинуваченням, відповідно до якого останній обвинувачується в тому, що приймав металобрухт за ціною 1 гривня 80 копійок за один кілограм в період з жовтня місяця 2014 року по 09 лютого 2015 року. Відповідно суд не може прийняти показання свідків обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , як доказ, що свідчив про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Із показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що на момент проведення огляду місця події 9 лютого 2015 року останній займав посаду начальника Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області. Крім цього, цього дня в чергову частину біля 11 години 30 хвилин поступила інформація про незаконне здійснення прийому металобрухту від невідомої особи, після чого на місце виїхала оперативна група, в подальшому знову зателефонувала ця ж особа та вимагала, щоб на місце події виїхав саме начальник МВ міліції. Разом із ОСОБА_17 виїхали на місце події, а саме до металевого гаражу по АДРЕСА_2 з якого на вантажний автомобіль загружали металобрухт. На цей час вже працювала слідчо-оперативна група. Обвинувачений ОСОБА_3 признався свідкові, що приймає металобрухт у населення, крім цього показав вагу. Свідок дав вказівку підлеглим, чи даний металобрухт не являється краденим.

Свідок ОСОБА_17 показав суду, що на початку лютого 2015 року близько 11-12 години виїхали на місце події. Зі слів начальника ОСОБА_16 стало відомо, що є повідомлення про злочин, а саме про незаконний прийом брухту. На місці події знаходився автомобіль ЗІЛ і 2-3 людей здійснювали завантаження. Начальник МВ Яріш дав вказівки працівникам слідчо-оперативної групи, після цього вони разом з Ярішем поїхали.

Зазначені показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суд оцінює як неналежний доказ, оскільки фактичний зміст показань свідків не підтверджують подію кримінального правопорушення. Крім цього покази свідка ОСОБА_16 , що обвинувачений признався йому, що приймає металобрухт у населення, не можуть бути визнані судом допустимим доказом в порядку ч.7 ст.97 КПК України.

Крім цього, суд зазначає, що в порушення вимог п.11 ст.290 КПК України прокурор не виконав вимоги про обов`язок здійснювати відкриття сторонам кримінального провадження додаткових матеріалів , отриманих до або під час судового розгляду. Так, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, що є додатком до обвинувального акта у вказаному кримінальному провадженні, відсутнє посилання на допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а тому стороні захисту не відомо було про існування зазначених свідків та відомості які вони можуть повідомити. Тобто, суд приходить до переконання, що стороною обвинувачення отримано додаткові відомості під час судового розгляду які, відповідно до положень ст. 290 КПК України, прокурор зобов`язаний відкрити перед стороною захисту. Натомість прокурором було заявлене лише клопотання про допит зазначених свідків під час судового розгляду, а сторона захисту не заперечувала проти задоволення клопотання про допит зазначених свідків.

Натомість показання обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджуються показами в суді свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Зокрема свідок ОСОБА_19 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 є її зятем. Свідок показала суду, що оскільки обвинувачений заробляв на життя, в тому числі, збираючи по берегах річок та смітниках нікому не потрібний метал, віддала йому стару бляху, сітку, 11 штук метрових каналізаційних труб, стовці від криниці та огорожі, які залишились після ремонту будинку.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що обвинувачений є її чоловіком та інвалідом 3 групи. Постійного місця праці немає. Протягом тривалого часу займається збиранням побутового металобрухту. В користуванні сім`ї є гараж. В гаражі зберігались усякі речі, які були вивезені з квартири обвинуваченого та свідка, з квартири матері свідка та інших родичів. Це були старі побутові речі, які були замінені купленими новими речами. В гаражі знаходились два справні холодильники та два холодильники, які потребували ремонту, також були стара пральна машина, соковижималка, старі ванни, дитячі візки тощо. В гаражі знаходилась вага, яку свідок використовує для здійснення підприємницької діяльності.

9 лютого 2015 року свідок ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні у центральній міській лікарні м.Борислава. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем чоловік свідка обвинувачений у справі вирішив здати частину металобрухту, який зберігався в гаражі, на вторчермет.

Свідок ОСОБА_18 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 її син. Також свідок показав, що на початку 2014 року проводила ремонтні роботи, міняла труби на холодну і гарячу воду, каналізацію, ванну, опалення, міняла також холодильник та газову плиту, усі старі труби та інші будматеріали, старі побутові речі спершу зберігала в кладовій, але потім сказала синові, щоб вивіз усі ці речі до себе гараж.

Свідок ОСОБА_20 показав суду, що допомагав обвинуваченому ОСОБА_3 на його прохання вантажити металобрухт на вантажну машину 9 лютого 2015 року. Свідкові не відомо, що обвинувачений збирав металобрухт у населення за гроші.

Аналізуючи показання свідків сторони захисту суд визнає їх достовірними, а також такими що спростовують винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Судом також були досліджені надані стороною обвинувачення докази на підтвердження інкримінованого ОСОБА_3 обвинувачення.

Згідно протоколу огляду місця події від «09» лютого 2015 року підтверджено фактичні дані про наявність на час проведення огляду гаражу та прилеглої до нього території по АДРЕСА_2 металобрухту чорних металів загальною вагою 6,01 тони. В протоколі зазначено, що даним гаражем користується ОСОБА_3 . Весь металобрухт загальною вагою 6,01 тонни , механічна вага вилучається та передається на зберігання ТзОВ «Шольц-Утилізатор АГ». Однак , вказані фактичні дані , самі по собі, не підтверджують подію кримінального правопорушення , що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні ( час, місце, спосіб , тощо).

Враховуючи, що огляд приміщення гаражу, яким користується обвинувачений, було проведено з грубим порушенням вимог КПК України, зокрема ч.2 ст.237 та ч.3 ст.233 КПК України, ухвалою суду від «14» вересня 2015 року було визнано недопустимими та виключено з переліку доказів: протокол огляду місця події від 9 лютого 2015 року та постанову про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, як такі що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім цього, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 надали суду покази про те, що були залучені в якості понятих при проведенні огляду місця події. В цей день їх запросили працівники міліції бути понятими. Коли свідки підійшли до гаражу, побачили наполовину завантажений вантажний автомобіль металевим брухтом. Були присутні до повного завантаження автомобіля металобрухтом. На прохання слідчої, розписались на протоколі. Стверджують, що не були присутні під час зважування вилученого металобрухту.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , суд вважає за необхідне звернути увагу на порушення вимог до проведення слідчих дій (ст.223 КПК України), оскільки із показів свідків вбачається, що останні не були присутні до завершення слідчої дії; зважування металобрухту відбулось у їх відсутності.

Згідно протоколу огляду місця події від «22» вересня 2015 року, проведеної відповідно до ухвали суду від «12» травня 2015 року про проведення детального огляду вилучених 09 лютого 2015 року з приміщення гаражу поблизу будинку АДРЕСА_2 та автомобіля марки «ЗіЛ 130» речей та брухту чорних металів, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні з проведенням повторного зважування по категоріях підтверджено фактичні дані про наявність на час проведення огляду на території ТзОВ «Шульц-Утилізатор АГ» по вул.Тарнавка,53 в м.Бориславі зваленого металобрухту загальною вагою 4 тн. 915 кг. Однак , вказані фактичні дані , самі по собі, не підтверджують подію кримінального правопорушення , що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні ( час, місце, спосіб , тощо).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №105 від 16 лютого 2015 року у період інкримінованих дій ОСОБА_3 психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав та міг усвідомлювати значення своїх та керувати ними.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні вимоги визначені ст.17 КПК України, де особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно вимог ст.ст.91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається із обвинувального акту, який надійшов до суду для розгляду ОСОБА_3 обвинувачується у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, яке виявилось у здійсненні операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, чим вчинив кримінальне правопорушення, ознаки якого передбачені ч.1 ст.213 КК України. одночасно.

Однак, об`єктивну сторону цього кримінального правопорушення характеризують альтернативні дії: 1)здійснення операцій з металобрухтом без державної реєстрації, 2) здійснення операцій з металобрухтом без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством та інші.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про металобрухт» операції з металобрухтом це: заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів.

Під заготівлею металобрухту потрібно розуміти діяльність, пов`язану із збиранням, купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту юридичними або фізичними особами - суб`єктами господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом;

Збирання металобрухту - діяльність фізичних або юридичних осіб, пов`язана з переміщенням металобрухту від місця його утворення або знаходження до території розташування спеціалізованих або спеціалізованих металургійних переробних підприємств та їх приймальних пунктів;

Купівля та/або реалізація металобрухту - діяльність, пов`язана із передачею права власності на металобрухт іншому власнику в обмін на еквівалентну суму коштів або боргових зобов`язань.

Здійснення операцій з металобрухтом без державної реєстрації означає здійснення будь-якої операції з брухтом кольорових і чорних металів особою, яка не зареєстрована в установленому законом порядку як суб`єкт господарювання. Така державна реєстрація здійснюється відповідно до вимог ст. 89 ЦК України, ст. 58 ГК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Отже , заготівля побутового металобрухту, здійснювана фізичною особою, яка не зареєстрована як суб`єкт підприємництва, за умови, якщо така діяльність фактично є підприємницькою, містить ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України. У цьому разі має місце здійснення операцій з металобрухтом без державної реєстрації, що є підставою притягнення винного до відповідальності за ст. 213 КК України незалежно від дотримання обмежень, пов`язаних із ліцензуванням такого виду підприємництва.

Таким чином, при кваліфікації кримінального правопорушення необхідно врахувати, що в цьому випадку мова йдеться про відсутність державної реєстрації, обов`язковість якої обумовлена тим, що особа здійснює відповідну діяльність, яка має загальні законодавчі ознаки підприємницької чи іншої господарської діяльності, передбачені вимогами ст.ст. 3, 42 ГК України.

Згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як і будь-яка діяльність, підприємницька діяльність характеризується рядом ознак: 1) самостійність та ініціативність; 2) систематичність, що передбачає здійснення такої діяльності постійно, регулярно та на професійній основі; 3) ризиковий характер, що передбачає економічну самостійність підприємця і тісно пов`язану з цим відповідальність за результати своєї діяльності; 4) спрямування на отримання прибутку - основна ознака підприємництва, оскільки визначає безпосередньо мету, задля якої здійснюється така діяльність.

Питання про те, чи має діяльність особи ознаки підприємницької чи іншої господарської діяльності вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням тривалості та інтенсивності протиправних дій, розміру отриманого або очікуваного доходу, чи є така діяльність для винної особи основним або додатковим , але істотним джерелом її доходу, чи здійснюється вона регулярно, постійно, на професійній основі.

Здійснення операцій з металобрухтом без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, слід розуміти як здійснення будь-якої з названих вище операцій без законного отримання ліцензії і за умови, що отримання ліцензії на здійснення таких операцій є обов`язковим згідно із законодавством.

Суть, вказаного поділу ознак об`єктивної сторони полягає в тому, що відповідальність за здійснення операцій без спеціального дозволу можуть нести лише суб`єкти, які мають державну реєстрацію, оскільки відповідно вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами. Ліцензії на заготівлю та переробку металобрухту кольорових і/або чорних металів можуть видаватися лише спеціалізованим підприємствам. Згідно із Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» норми вказаного Закону розповсюджуються на суб`єктів господарювання, тобто зареєстрованих в установленому законодавством порядку осіб незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять господарську діяльність.

Відповідно обвинувачений ОСОБА_3 , який не був зареєстрована як суб`єкт господарювання, що здійснює операції з металобрухтом, не міг здійснювати операції без ліцензії, оскільки взагалі не міг отримати вказану ліцензію. Відповідальність за здійснення операцій без ліцензії настає лише після державної реєстрації, як суб`єкта господарської діяльності та здійснення після цього операцій без спеціального дозволу (ліцензії).

Аналізуючи зібрані у вказаному кримінальному провадженні докази щодо їх належності, допустимості, достовірності , а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення , суд прийшов до висновку, що діяльність обвинуваченого ОСОБА_3 не мала ознак підприємницької чи іншої господарської діяльності, а тому не потребувала державної реєстрації відповідно до вимог ст. 89 ЦК України , ст. 58 ГК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Щодо інкримінованого ОСОБА_3 діяння у формі здійснення операцій з металобрухтом без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, то суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, вчиненого у вказаній формі, є лише зареєстровані суб`єкти господарської діяльності, які мають державну реєстрацію. Обвинувачений ОСОБА_3 , як зазначено в обвинувальному акті та встановлено судом, не був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

Таким чином, суд вважає, що дослідженими доказами не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дії, які б давали підстави твердити про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.213 ч.1 КК України.

Будь-яких інших доказів під час судового розгляду суду не надано, тому на підставі викладеного, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, тобто здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним обвинуваченого ОСОБА_3 виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт відсутнє.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та виправдати за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у справі: брухт чорних металів загальною вагою 6,01 тонни та металеву вагу, передані на зберігання ТзОВ «Шольц-Утилізатор АГ» повернути володільцю ОСОБА_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку.

Головуючий: суддя ОСОБА_1