Провадження № 1-кп/331/246/2016
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, освіта вища, який працює охоронцем відділу поліції охорони Вознесенівського району міста Запоріжжя, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,

Встановив:

14.03.2016 року о 07 годині 50 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вулиці Фортечній (колишня вулиця Грязнова) в напрямку вулиці Шкільної (колишня вулиця Героїв Сталінграду) з боку проспекту Соборного в місті Запоріжжі.

В цей же час, пішохід ОСОБА_4 почав здійснювати перетин проїзної частини вулиці Шкільної, рухаючись з права наліво за ходом руху транспортних засобів вбік вулиці Запорізької по позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідному переходу, на зелений для себе сигнал світлофора.

На регульованому перехресті проїзних частин вулиці Фортечної та вулиці Шкільної водій ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконався в безпеці своїх дій, а, діючи в порушення вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає…», почав виконувати маневр правого повороту, не надавши перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , який переходив проїзну частину, на яку він повертав. В результаті грубого ігнорування вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 , останній скоїв наїзд передньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_4 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1224 від 27.04.2016 року, пішоходу ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження, а саме: закриті переломи хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, «підшкірних гематом в проекції переломів», які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 217/16 від 14.04.2016 року, автомобіль «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 , до дорожньо-транспортної пригоди був технічно справним.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 246/16 від 14.04.2016 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання ним вимог, зазначених вище пунктів Правил дорожнього руху України.

Крім цього, 14.03.2016 року о 07 годині 50 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Хюндай Акцент» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр правого повороту з проїзної частини вулиці Фортечної на проїзну частину вулиці Шкільної в місті Запоріжжі, діючи в порушення п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_4 , який здійснював перетин проїзної частини вулиці Шкільної по пішохідному переходу на зелений для себе сигнал світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1224 від 27.04.2016 року, були спричинені тілесні ушкодження, а саме: закриті переломи хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, «підшкірних гематом в проекції переломів», які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Усвідомлюючи це, ОСОБА_5 був зобов`язаний згідно п. 2.10 «г» Правил дорожнього руху України вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілого до лікувального закладу.

Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_4 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому останній, внаслідок безпорадного стану, був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП надати допомогу постраждалому, маючи таку об`єктивну можливість, заходів для надання допомоги ОСОБА_6 не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся, а втік з місця події, завідомо залишивши постраждалого без допомоги на проїзній частині.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив суду, що у цей день він поспішав на дуже важливу зустріч. Як трапилось, що він не побачив пішохода на пішохідному переході, він пояснити не може. Пішохода він побачив вже тоді, коли наїхав на нього передньою правою частиною автомобіля, яким він керував. Місце пригоди він залишив тому що перелякався та розгубився. Через деякий час він повернувся на місце пригоди, але там вже нікого не було. На теперішній час він відшкодував потерпілому шкоду у розмірі 9000 гривень та написав розписку, що до 01.08.2016 року передасть потерпілому ще 6000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження; за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не має судимості і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив злочини невеликої тяжкості, офіційно працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, мешкає разом із мамою, яка є пенсіонером, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину у вчиненні злочинів визнав повністю, своїми правдивими показаннями сприяв розкриттю злочинів та встановленню істини у справі, відшкодував потерпілому матеріальні збитки на лікування.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України.
При вирішенні питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує ту обставину, що обвинувачений допустив грубе порушення правил дорожнього руху України, маючи обов`язок залишитись на місці пригоди та надати першу допомогу потерпілому, залишив потерпілу особу у небезпеці, а тому вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

Засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, і призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає, покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1