1-кп/381/146/16
381/1766/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2016 року м. Фастів
Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

інших учасників судового розгляду:

представника потерпілої ОСОБА_8

провівши в приміщенні суду в залі судового засідання підготовче судове засідання в кримінальному провадженні № 0001105 від 29.04.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно, Завітинського району, Амурської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153 та ч. 2 ст. 156 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 27.04.2016 року.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (реєстраційний № 0001105).
Вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст.ст. 32, 291 КПК України.
Обвинувачений та його захисник проти такої думки прокурора заперечували, вважаючи те, що обвинувальний акт належить повернути прокурору.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, законного представника потерпілої, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, колегія суддів вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Натомість вказані вимоги закону виконані не були.
Так, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проте, як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.3 ст.156 та ч.3 ст.156 КК України, тобто у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, задоволенні статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої, а також у повторному задоволенні статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої. Таким чином обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 за ч.3 ст.156 КК України, якої взагалі не існує.
При цьому ст. 62 Конституції України, навпаки, тлумачить, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
До того ж, саме формулювання обвинувачення ОСОБА_10 не узгоджується і з приписами п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, оскільки містить у собі лише констатування диспозиції статей і не більше.
За таких обставин прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону також не висунуто зазначеній особі обвинувачення у вчиненні ним злочинів.
Завданням кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом.
Недотримання цих принципів є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпечення дотримання законності, правильного правозастосування та винесення обґрунтованого судового вироку, а тому є неприпустимим.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення підстав, меж та змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.
Таким чином, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
У зв`язку з тим, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не закінчено, а строк дії обраного запобіжного заходу закінчується, прокурор, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину, наявний ризик його переховування від суду внаслідок його негативної репутації, а також впливу на свідків та потерпілих, заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою на два місяця.
У свою чергу захисник ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_11 , також заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого, на більш м`який цілодобовий домашній арешт, оскільки, на її думку, ризики, які раніше бралися до уваги судом, відпали, обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, він забезпечений постійним місцем проживання в місті Києві та має на утриманні дитину.
Заслухавши з цього приводу думку прокурора, представника потерпілої, які підтримали доводи заявленого клопотання, обвинуваченого, захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід належить продовжити на максимальний строк з таких підстав.
Продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що ОСОБА_11 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра у вчиненні в зухвалий спосіб, у тому числі і особливо тяжкого злочину проти статевої свободи малолітніх осіб, відтак наявний ризик його можливого впливу на очевидців подій (потерпілих) та ризик його можливого переховування, оскільки за місцем розгляду справи у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки (зареєстрований і проживає у м. Києві). Також приймаючи до уваги стан його здоров`я щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, ОСОБА_11 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення; підозри у вчиненні злочинів, за кожен з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Тому за сукупністю цих ознак колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі і домашній арешт, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Доводи захисту про необхідність зміни запобіжного заходу не можна визнати такими, що ставлять під сумнів висновки колегії суддів.
Дане кримінальне провадження стосується обвинувачення у тому числі і в особливо тяжкому злочині, вчиненого із погрозою застосування насильства, а тому колегія суддів, вважаючи необхідним продовжити тримання під вартою ОСОБА_12 , керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.
При цьому погоджуючись з прокурором про необхідність продовження терміну дії обраного раніше запобіжного заходу, колегія суддів враховує те, що такий запобіжний захід був обраний ОСОБА_12 до «11 серпня 2016 року, а враховуючи час, необхідний для вступу цієї ухвали в законну силу, прокурор об`єктивно буде позбавлений можливості в іншому порядку звернутися з клопотанням до слідчого судді про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням суспільного резонансу цього провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 205, 314, 315, 369-372 КПК України, ст. ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,
У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001105) з додатками стосовно ОСОБА_9 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, - повернути прокурору Васильківської міжрайонної прокуратури (зараз Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області) юристу 3 класу ОСОБА_5 - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.
Клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою задовольнити, а сторони захисту залишити без задоволення.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - тримання під вартою залишити без зміни та вважати продовженим на два місяці, а саме до 25 вересня 2016 року включно.
Ухвала в частині рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: ОСОБА_1
СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3