Єдиний унікальний номер справи 191/550/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
09.06.2016 року від захисника обвинуваченого надійшло письмове клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме:

1) постанови про порушення кримінальної справи від 19.07.2012 року, оскільки за цим документом слідство доручається старшому прокурору, а не слідчому;

2) рапорту працівника ДСБЕЗ ОСОБА_7 від 05.06.2012 року, оскільки він був складений за місяць до подій, що інкримінуються підзахисному;

3) акту судово-медичного обстеження №168 від 06.07.2012 року, оскільки в ньому потерпілий посилається на отримання тілесних ушкоджень біля кафе «Дворик», а в матеріалах кримінальної справи місцем злочину є кафе «Откритка»;

4) розпорядження начальника УМВС №440 від 05.2012 року, оскільки воно не підписано начальником та не виконано потерпілим, - що виключає взагалі їх дослідження в судовому засіданні

Захисник та обвинувачений наполягають на задоволені заявленого письмового клопотання.

Прокурор вважає, що очевидної недопустимості перелічених стороною захисту письмових доказів не встановлено, навпроти ці докази повинні бути дослідженні в судовому засіданні, і їм оцінку суд буде давати під час перебування в нарадчій кімнаті.

Потерпілий заперечує проти задоволення клопотання захисника.

Суд, вивчивши клопотання, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне:

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Випадки очевидної недопустимість доказу закріплена в ст. 87 та 88 КПК України.
Вказані захисником письмові докази були зібрані за правилами КПК України (в редакції 1960 року). Відповідно до п.8 перехідних положень КПК України, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Стаття 64 КПК України ( в редакції 1960 року) передбачала, що доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.
У відповідності вимог ст. 67 КПК України (в редакції 1960 року), суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.
Отже, оцінка доказів за кримінальним провадженням, що частково були зібрані за дії КПК України (в редакції 1960 року) провадиться судом після всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У зв`язку з викладеним керуючись, перехідними положеннями КПК України, ст. 64, 67 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів недопустимими відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1