Провадження по справі 1-кп/521/487/16

У Х В А Л А
м. Одеса 31 березня 2016 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

в підготовчому судовому засіданні за результатами проведення підготовки до судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
У підготовчому судовому засіданні захисник і обвинувачена заявили про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейській суд з прав людини (пункт 34 Рішення у справі Абрамян проти Росії від 09.10.2008 року) наголошує на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який надійшов на розгляд до суду, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, встановлені слідчим за результатами досудового розслідування і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє формулювання обвинувачення.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному виготовленні, зберіганні з метою збуту і збуті наркотичних засобів. Кожна із зазначених дій містить окремий склад злочину і має бути чітко сформульована. Однак, формулювання обвинувачення в частині незаконного виготовлення наркотичних засобів не містить місця, часу, способу вчинення, наслідків злочину, форми вини і його мотивів, а лише констатує, що вона незаконно виготовила наркотичний засіб, тобто не сформульовано, які ж саме дії є злочинними.

Законодавчо визначено (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), що обвинувачення має бути індивідуалізоване і містити передбачені законом відомості щодо конкретних злочинних діянь конкретної особи, в даному випадку обвинуваченої ОСОБА_4 .

Також, частиною 4 статті 291 КПК України встановлено вичерпний перелік документів, які додаються до обвинувального акту. Однак, всупереч зазначеним положенням, прокурором до обвинувального акту долучені і передані суду всі письмові докази, чим було порушено принцип змагальності сторін. Зазначена обставина поставила сторону захисту у нерівне становище зі стороною обвинувачення і може стати підставою для сумнівів в неупередженості суду, який мав можливість ознайомитись з доказами сторони обвинувачення і сформувати власну думку з приводу провадження і свою позицію щодо його вирішення.

Зазначені недоліки обвинувального акту були встановлені і зазначені також і в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року.

Суд вважає, що порушення кримінального процесуального закону, допущені стороною обвинувачення при складенні обвинувального акту, є істотними і такими, що тягнуть порушення права ОСОБА_4 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд. Зазначені недоліки перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливлюють постановлення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення за результатами розгляду.

Таким чином, встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що є підставою для його повернення прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 179, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України.

Залишити незмінним обраний обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, встановлених ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1