пр. № 1-кп/759/148/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року Святошинський районний суд міста Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001901 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в м. Києві, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, освіта неповна середня, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1 , раніше судимого 20 липня 1993 року Ватутінським райнним судом м. Києва за ст. ст. 140 ч. 2, 229-6 ч. 2, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 12 січня 1999 року Ватутінським райнним судом м. Києва за ст. 140 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 03 січня 2002 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 08 листопада 2005 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 24 березня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі; 16 липня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року, вирок змінено пом`якшено призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК Укрнаїни із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі; згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2014 року на підставі ст. 84 КК України, звільненого 27 серпня 2014 року від подальшого відбування покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 29 жовтня 2015 року приблизно 08.00 годин, діючи умисно, з корисних спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи біля вхідних дверей, які працюють на вхід до станції метро "Святошин" КП "Київський метрополітен" знаходячись поруч з ОСОБА_5 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав з лівої кишені куртки в яку була одягнена ОСОБА_5 , мобільний телефон «Hisiki» імеі: НОМЕР_1 , в чохлі світло фіолетового кольору, який належить батьку останньої ОСОБА_6 , вартість якого згідно висновку експерта від 06 листопада 2015 року № 383тв складає 825 гривень, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «3mob», яка матеріальної цінності для ОСОБА_6 не представляє, з абонентським номером НОМЕР_2 , на рахунку якої грошові кошти були відсутні, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 825 гривень. Заволодівши вище вказаним майном, ОСОБА_3 отримав можливість розпорядитись ним на власний розсуд, проте в подальшому, був зупинений працівниками міліції та запрошений до службового приміщення, розташованого на станції метро "Святошино" КП "Київський метрополітен", де у присутності двох понятих, викрадене майно працівниками міліції у нього було вилучено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та показав, що 29 жовтня 2015 року, приблизно 08.00 годин, знаходячись біля вхідних дверей на станцію метро «Святошин» в м. Києві він, в кишені куртки дівчини, яка знаходилась поруч та, якою виявилася потерпіла ОСОБА_5 , помітив мобільний телефон, який вирішив таємно викрасти. З метою обернення на свою користь та особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він рукою з лівої кишені куртки потерпілої витяг мобільний телефон «Hisiki», який відразу сховав до кишені своєї куртки. Після чого, його зупинили працівники міліції та запросили до службового кабінету на станції метро «Святошин», де у присутності понятих, викрадений ним мобільний телефон, у нього було вилучено.
В скоєнному щиро кається, просить суворо не карати.
Оскільки обвинуваченим ОСОБА_3 та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини, судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого учасники судового провадження не заперечували.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю, й кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки він повторно, таємно викрав чуже майно.
Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення суспільно-корисною працею зайнятий не був, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, стан його здоров`я, його відношення до скоєного, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочину, обставиною що пом`якшує покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, та вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі, так як приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього ст. ст. 69 та 75 КК України.
Суд, вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, а саме: вартість проведення товарознавчої експертизи, що підтверджується розрахунком її вартості.
Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , до вступу вироку в закону силу, залишити без змін, тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 30 жовтня 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 245 гривень 52 копійок.
Речові докази по справі: мобільний телефон «Hisiki» імеі: НОМЕР_1 , в чохлі світло фіолетового кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «3mob», залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: