АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/3408/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/1477/15 Доповідач апел.інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 185ч.3 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 639/3408/15-к по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України
за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Центрального регіону України на вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 5 червня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 5 червня 2015 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
05.12.2007 р. за ч. 2 ст.15, ч.ч.2, 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі,
17.10.2011 р. за ч. 5 ст. 185, 69, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185, 70, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,
визнано винним у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.185 КК України і засуджено до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов?язків: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання, навчання, роботи, періодично з`являтись до кримінально - виконавчої інспекції на реєстрації.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сечівка Свободненського району Амурської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , судимого:
23.06.1995 р. за ч. 2 ст.141, ст. 19, ч. 2 ст. 141 КК України 1960р. до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на підставі ст.46-1 КК України на 1 рік,
28.05.1996 р. за ч. 3 ст. 140 КК України 1960р. до 5 років позбавлення волі,
14.07.2004 р. за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі,
22.09.2009 р. за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Постановою Ізюмського міського суду Харківської області від 02.08.2010 р., направлений для відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки,
визнано винним у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.185 КК України і засуджено до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на підставі п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов?язків: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання, навчання, роботи, періодично з`являтись до кримінально виконавчої інспекції на реєстрацію.
В апеляційній скарзі заступник військового прокурора Центрального регіону України ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку, яким просить визнати винними обвинувачених за ч.3 ст.185 КК України з призначенням їм покарання по 4 роки позбавлення волі кожному.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинувачених, перевіривши матеріали матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнані винним в тому, що 29 січня 2015 року, близько 23.50години, знаходячись біля станції «Харків-Левада» у м. Харкові, поряд з пр. Гагаріна, за попередньою між собою змовою, з метою крадіжки, через огорожу проникли на територію Державного підприємства Науково-дослідного технологічного інституту приладобудування за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом пошкодження вікна проникли до будівлі відділу №016 і таємно викрали: корпуси з алюмінію (СИАП.731111.003) та комплектуючі для них у кількості 24 шт., плити алюмінієві, вагою 10 кг. у кількості 9 шт. загальною вагою 90 кг. на загальну суму - 22245,60 гривень, які перекинули через огорожу підприємства та заховали у залізобетонному кільці ліворуч від будинку АДРЕСА_5 .
Крім того, 12 лютого 2015 року близько 23.50 години ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за попередньою між собою змовою, з метою крадіжки через огорожу повторно проникли на територію зазначеного Державного підприємства Науково-дослідного технологічного інституту приладобудування, шляхом знищення вікна потрапили до приміщення відділу № 016, з якого таємно викрали: вузли, деталі та заготівки стоматологічного обладнання, плити алюмінієві, вагою 10 кг. у кількості 26 шт., інверторне джерело зварювального струму SSVA270P (ССВА 270П), загальною вартістю 131076 гривень 53 коп., які перекинули через вікно приміщення, яке виходило на вулицю, та заховали у залізобетонному кільці ліворуч від будинку АДРЕСА_5 .
Висновки суду про доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах справи і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Разом з тим, суд першої інстанції, формально пославшись у вироку на те, що ним враховано дані про особи обвинувачених, те, що вони повністю визнали свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, щиро покаялись у скоєному, відсутні претензій з боку представника потерпілої сторони, необґрунтовано застосував до обвинувачених вимоги ст.ст.75 та 76 КК України.
Так, згідно вимог ст. чч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимог цього закону суд першої інстанції повною мірою не дотримавсь.

Мотивуючи рішення щодо призначення покарання та звільнення від нього з випробуванням, суд необґрунтовано послався на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обидва обвинувачених мають незняті й непогашені у визначеному законом порядку судимості ОСОБА_8 дві, а ОСОБА_9 чотири судимості.

В тому числі, ОСОБА_8 засуджувався за злочин, передбачений ст.304 КК України, а ОСОБА_9 за злочин, передбачений ст.309ч.2 КК України, які не створюють ознаки повторності при кваліфікації кримінальних правопорушень, за які обвинувачених засуджено оскаржуваним вироком. Тобто, така обставина, що обтяжує покарання, як вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, необґрунтовано не була врахована судом першої інстанції і має бути врахована щодо обох обвинувачених.

Суд першої інстанції недостатньо врахував характер правопорушення конкретний характер дій обвинувачених, розмір вкраденого.
Надані документи стосовно обвинувачених, в тому числі в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_9 засвідчують факт працевлаштування останнього і сімейних відносин обох обвинувачений, але ніяким чином не зменшують суспільну небезпеку скоєних правопорушень.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та щодо явної несправедливості вироку в частині призначеного покарання через надмірну м?якість заходу примусу, заслуговують на увагу.
На думку колегії суддів, призначення обвинуваченим покарання із застосуванням вимог ст.ст.75 та 76 КК України, не сприятиме виправленню обвинувачених та запобіганню скоєння ними нових злочинів, є неправильним і не справедливим.
Поряд з цим, колегія суддів, з урахуванням особистого ставлення обвинувачених до скоєного, їхнього посилання на щире каяття, вважає за можливе досягнення мети покарання виправлення обвинувачених та запобігання скоєння ними нових злочинів, без тривалого позбавлення волі, а тому призначає покарання згідно найнижчої межі норми кримінального закону, за якою вони засуджені.
В решті вирок суду є законний та обґрунтованим, а тому вимога прокурора про скасування вироку в цілому не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження й на законі. Крім того, прокурор необґрунтовано заявив вимогу про визнання обвинувачених винними за ст.185ч.3 КК України, за якою останні вже визнані винними оскаржуваним вироком, і в цій частині вирок суду в т.ч. в апеляційній скарзі прокурора не оспорений.
Строк відбування покарання обвинуваченим слід обраховувати з моменту фактичного взяття засудженого під варту. У зв?язку з набранням вироком апеляційного суду законної сили з моменту його проголошення, обвинувачені мають бути взяті під варту в залі суду.

Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Центрального регіону України задовольнити частково
Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 5 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі, ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обраховувати з моменту фактично взяття під варту з 10.00години 12 серпня 2015 року.

Засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяти під варту негайно в залі суду й доправити до Харківського СІЗО № 27 для визначення місця відбування покарання.
В решті вирок суду від 5 червня 2015 року залишити без змін.

Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженим і прокурору.

Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ШЛЯХОВ