печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В.,

при секретарі Липській І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури м. Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2013 року до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури м. Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 посилається на те, що 4 листопада 2013 року він звернувся до Прокурора м. Києва із заявою про вчинення злочинів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ст.ст. 364, 366 КК України. Проте, заява ОСОБА_1 прокуратурою м. Києва була скерована до прокуратури Шевченківського району м. Києва.

До судового засідання ОСОБА_1 та представник прокуратури м. Києва не з'явилися з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 надав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд скарги у його відсутність, що є проявом принципу диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів та без участі представника прокуратури м. Києва на підставі ч. 3 ст. 306 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В ході розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що 4 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Прокурора м. Києва із заявою про вчинення злочинів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ст.ст. 364, 366 КК України (а.с. 3-4).

Утім прокуратурою м. Києва до цього часу не внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочато досудове розслідування, оскільки заява ОСОБА_1 прокуратурою м. Києва була скерована до прокуратури Шевченківського району м. Києва для її розгляду та прийняття відповідного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об'єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов'язковими елементами складу будь-якого злочину є об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт, суб'єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

Системний аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об'єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов'язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 1 ст. 216 КПК України, слідчі органів внутрішніх справ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, реєстрація кримінальних правопорушень шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також реєстрація осіб, які їх учинили, слідчим (прокурором), під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, не суперечить положенням ст.ст. 214, 218 КПК України.

А тому, дії прокуратури м. Києва щодо направлення заяви ОСОБА_1 до прокуратури Шевченківського району м. Києва за підслідністю відповідають вищезазначеним положенням закону.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури м. Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя О.В. Батрин