Дата документу Справа № 337/2429/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/2429/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/1741/15 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2015 року року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель м. Запоріжжя, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 КК України і йому призначено покарання

- за ч.1 ст. 172 КК України у вигляді виправних робіт строком на 2 роки;

- за ч.2 ст. 272 КК Україниу вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатись діяльністю пов`язаною з виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 70,72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю, пов`язаною з виконаннням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом випробування строком на 2 роки не вчинить нового злочину, та виконає наступні обов`язки: періодично з`являтись на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без відома зазначеної інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 53769 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., а всього стягнути 73 769 грн..

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, не погоджується з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, вважає, що вирок в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Вказує, що встановлена судом сума матеріальної шкоди завданої злочином перевищує гранично допустимі розміри визначені Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з ним ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року №45, зареєстрованою в Мінюсті 28 жовтня 2008 року за №1040/15731 і встановлені в максимальному розмірі 7 302 грн..

Посилаючись на положення вказаної постанови вважає, що максимальний розмір витрат, які мав право стягнути з нього суд, виходячи із заявлених позивачкою витрат є 6 043 грн. Визначену судом суму моральної шкоди в розмірі 20000 грн. також вважає надто високою. Просить вирок в частині задоволення цивільного позову скасувати, постановити новий вирок, яким відмовити в цивільному позову в повному обсязі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи директором приватного підприємства «ЗонТ», одним з видів діяльності якого є виконання висотних робіт, в період часу з вересня по жовтень 2014 року, в порушення вимог ст.43 Конституції України та ст. 24 КЗпП України, відповідно до якої при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми трудового договору є обов`язковим, використовував працю найманих працівників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , без укладення з ними трудового договору.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи директором приватного підприємства «ЗонТ», вчинив грубе порушення законодавства про працю, та порушення правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило загибель людини.

29 жовтня 2014 року ОСОБА_6 , знаючи про те, що очолюване ним підприємство не отримувало висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва при виконанні робіт підвищеної небезпеки, та про відсутність необхідного навчання у працівників підприємства, прийняв замовлення від ОСОБА_12 на виконання робіт з підвищеною небезпекою, пов`язаних із утепленням фасаду квартири, за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, з метою виконання зазначеного замовлення, директор ПП «ЗонТ» ОСОБА_6 , в порушення пункту 18 додатку № 2 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт із підвищеною небезпекою та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ № 1107 від 26.11.2011, яким передбачено, що роботи верхолазні та скелелазні, які виконуються на висоті 5 метрів і вище над поверхнею ґрунту, з перекриття або робочого настилу, та роботи, що виконуються за допомогою підйомних і підвісних колисок, механічних підіймачів та (будівельних підйомників, є роботами з підвищеною небезпекою, в порушення ст.13 Закону України «Про охорону праці», а також вимог розділу 7.10. Правил охорони праці при виконанні робіт на висоті затверджених наказом від 27 березня 2007 року № 62, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 04 червня 2007 року за № 573/13840), доручив проведення робіт, пов`язаних із утепленням фасаду квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В результаті виконання робіт з підвищеною небезпекою, неотримання директором ПП «ЗонТ» ОСОБА_6 дозволу на виконання робіт із підвищеною небезпекою, та, як наслідок відсутність у ОСОБА_14 належного рівня знань, необхідних для проведення висотних робіт, недотримання ним норм та правил, передбачених Правилами охорони праці при виконанні робіт на висоті щодо закріплення та використання спеціального спорядження, додержання норм безпеки при його використанні, проходження

спеціального навчання, медичного огляду перед виконанням робіт, ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на висоті десятого поверху вказаного будинку, зірвався та впав з висоти зазначеного поверху на асфальтне покриття, після чого був доставлений до 5 міської лікарні м. Запоріжжя, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно з висновком експерта № 4108 від 02 грудня 2014 року, смерть ОСОБА_14 настала від поєднаної тупої травми тулуба і кінцівок із забоями внутрішніх органів, переломами кісток тазу та нижніх кінцівок що ускладнилася розвитком важкого травматичного шоку.

В суді апеляційної інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник повністю підтримали апеляційну скаргу, вважають, що розмір сум на відшкодування витрат на поховання потерпілою не доведено, розмір суми, заявленої на установлення пам`ятника, суперечить розміру, встановленому Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з ним ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», а сума, яку суд стягнув на користь потерпілої на відшкодування моральної шкоди, визначена без урахування всіх обставин справи, сімейного та матеріального становища обвинуваченого;

- прокурор вважає апеляційну скаргу частково обгрунтованою, вважає, що вирок в частині вирішення позову про стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, в частині відшкодування моральної шкоди вважає судове рішення обґрунтованим і належним чином вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні грубого порушення законодавства про працю, порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило загибель людини, правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 КК України і призначене покарання в апеляційній скарзі не оспорюється.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення заявленої суми матеріальної шкоди, суд першої інстанції допустив такі порушення вимог закону, які тягнуть скасування вироку у цій частині.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Стягуючи із обвинуваченого на користь потерпілої матеріальну шкоду в заявленому нею розмірі, суд належним чином не дослідив долучені до цивільного позову потерпілої докази на підтвердження понесених нею витрат на поховання сина, та передчасно стягнув матеріальну шкоду саме у розмірі 53769 грн., не з`ясувавши, чи є всі заявлені витрати складовою частиною процесу поховання, з достатньою повнотою не з`ясував чи відносяться вони до витрат передбачених у 1201 ЦК України та ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", і у вироку не навів детально, які саме витрати вважає обґрунтованими і стягує на користь потерпілої, не навів мотивів, з яких задовольнив цивільний позов повністю (т. 3 а.п. 157, 158).

Крім того, суд вирішив цивільний позов без урахування постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03.10.2008 року, якою визначена граничну вартість витрат на поховання та встановлення пам`ятників і огорож.
Відповідно до вимог ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги і за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається із журналів судового засідання і аудіо запису судового засідання, судом першої інстанції були долучені до матеріалів кримінального провадження копії квитанції, доданих до цивільного позову, які в судовому засіданні не досліджувались, були лише перераховані квитанції, надані потерпілою.

В судовому засіданні апеляційного суду клопотань про дослідження доказів обвинувачений та його захисник не заявляли, потерпіла - цивільний позивач на неодноразові повідомлення апеляційного суду в судове засідання не з`являється.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд, за даних обставин, позбавлений можливості дослідити докази в апеляційній інстанції, оскільки вони не були досліджені судом першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

Виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.15 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, згідно з п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України ухвалений стосовно ОСОБА_6 вирок в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині розміру стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими, суд належним чином врахував всі обставини, які впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, визначена судом сума відшкодування потерпілій моральної шкоди відповідає розміру завданих їй фізичних та моральних страждань і зменшенню не підлягає.

Доводами апеляційної скарги про матеріальний та сімейний стан обвинуваченого правильність рішення суду в цій частині не спростовується.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року року стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, призначити новий розгляд даного кримінального провадження в цій частині в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В іншій частині, в тому числі в частині стягнення моральної шкоди вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4