АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/6194/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/83/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_7
представник потерпілого - ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного останньому покарання та визначити йому покарання у вигляді обмеження волі та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст..ст.75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вироком суду позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 3000 гривень.
Згідно обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, 20 серпня 2014 року в нічний період часу, з 01:00 до 02:00 години, ОСОБА_7 з іншими особами знаходився на лавці біля будинку АДРЕСА_2 і, порушуючи громадський порядок, тишу та спокій громадян, голосно розмовляв.
Мешканці будинку АДРЕСА_2 неодноразово робили усні зауваження ОСОБА_7 щодо його поведінки, вимагали від нього припинення порушення громадського порядку, на що у відповідь ОСОБА_7 продовжував довгий час порушувати спокій громадян та на їх зауваження зухвало відповідав нецензурною лайкою, образливими словами, погрозами.
Приблизно о 3 годині мешканець вказаного будинку ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_10 вийшли на вулицю, і підійшовши до ОСОБА_7 , зробили тому усне зауваження з приводу того, що він заважає нормально відпочивати та порушує тишу, спокій громадян.
У відповідь ОСОБА_7 , продовжуючи порушувати громадський порядок з хуліганських мотивів, демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі та поведінки, усвідомлюючи протиправний характер своєї поведінки, наблизився до ОСОБА_6 і з особливою зухвалістю, що виразилося в насильстві, наніс удар кулаком в обличчя потерпілого, внаслідок чого той впав на землю, а ОСОБА_7 , продовжуючи хуліганські дії, наніс потерпілому не менше 10 ударів кулаками в обличчя та грудну клітину, завдавши тому легкі тілесні ушкодження у виді синців обличчя з набряком м`яких тканин та спини, садна лівого ліктьового суглобу.
Хуліганські дії ОСОБА_7 припинив та втік після того як ОСОБА_10 відштовхнула його та повідомила, що вона викликала працівників міліції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання вимогам ст.65 КК України через його м`якість. Так, при обранні кримінального покарання ОСОБА_7 , не було належним чином вивчено особу обвинуваченого, який своєї вини не визнав, не розкаявся у скоєному, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, із особливою зухвалістю, порушивши спокій у нічний час не лише потерпілого, а і багатьох інших мешканців прилеглих багатоповерхівок, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою. При цьому, ОСОБА_7 ніде не працює, з потерпілим не примирився, завданої шкоди не відшкодував.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.65 КК України, призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання. Так, судом не враховано, що ОСОБА_7 фактично вину не визнав, у скоєному не розкаявся, пробачення у потерпілого не попросив, цивільний позов не визнав, не відшкодував шкоду і не має наміру її відшкодовувати, наносив удари потерпілому незважаючи на зауваження оточуючих його громадян, цинічно висловлювався нецензурною лайкою. Між тим, потерпілий вказує на те, що судом було безпідставно та необґрунтовано частково відмовлено в задоволенні його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційні скарги прокурора та потерпілого, просив їх задовольнити та призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Під час апеляційного розгляду, представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу задовольнити та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, задовольнивши позовні вимоги потерпілого в повному обсязі.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просив вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволеню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції в даному провадженні має керуватися статтями 412 - 414 КПК України. Відповідно до змісту вказаної норми закону, підставами для скасування або зміни зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м?якості.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст.12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України не були виконані вимоги ст. 65 КК України, відповідно до якої суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого, призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, послався на те, що останній вчинив злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, при цьому ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває.
При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння скоїв злочин, який за направленістю умислу відноситься до навмисних, в результаті якого потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні легкі тілесні ушкодження. При цьому, ОСОБА_7 вину у скоєному фактично не визнав, не покаявся, моральну шкоду не відшкодував, пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини відсутні. Крім того, обвинувачений суспільно корисною працею не зайнятий, характеризується посередньо.
Колегія суддів також звертає увагу на конкретні обставини кримінального правопорушення, яке було вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалося особливою зухвалістю, з нанесенням потерпілому не менше 10 ударів кулаками в обличчя та грудну клітину, наслідком чого стали ушкодження останнього у вигляді синців обличчя з набряком м`яких тканин та спини, садна лівого ліктьового суглобу. Між тим, навіть після приїзду оперативної групи та доставки ОСОБА_7 до райвідділу міліції, той продовжував поводити себе нахабно та зухвало, відмовлявся називати своє прізвище та погрожував співробітникам міліції.
Також, суттєве значення при вирішенні питання щодо призначення покарання обвинуваченому має думка потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, як в суді першої так і апеяційної інстанції.
Втім, ці обставини, які у сукупності свідчать про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично при призначенні покарання обвинуваченому не врахував та не вмотивовував які обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання - з випробуванням.
Призначене покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.
За таких обставин, вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв?язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м?якості та неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст.ст.413 - 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі ближче до мінімальних меж санкції ч.1 ст.296 КК України.

Разом з тим, розглядаючи справу в частині вирішення питання цивільного позову потерпілого щодо стягнення завданої йому моральної шкоди, суд необґрунтовано занадто зменшив її розмір, тому колегія вважає за необхідне вирок суду в частині цивільного позову змінити та збільшити його в частині моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 .

Так, при визначенні розміру морального відшкодування потерпілому та цивільному позивачу суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

У відповідності до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Між тим, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого суд усупереч вимогам ст.1167 ЦК України не в повній мірі врахував характеру вчинених ОСОБА_7 діянь і характеру страждань потерпілого, а також їх тривалість, настання негативних змін у житті останнього. У вироку не наведено переконливих мотивів прийнятого рішення про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_6 3000 грн., хоча той заявив позов на відшкодування моральної шкоди в значно більшому розмірі. Суд обгрунтував надмірне зменшення розміру моральної шкоди лише загальними посиланнями на те, що стягнення на користь потерпілого зазначеної суми коштів буде відповідати характеру страждань останнього.

Як убачається з матеріалів справи, в результаті злочинних дій обвинуваченого, потерпілий спочатку зазнав фізичних страждань та надалі тривалий час зазнає моральних страждань.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що заявлені ним вимоги про відшкодування моральної шкоди судом належним чином не обгрунтовані, що суд безпідставно надмірно зменшив розмір відшкодування моральної шкоди на його користь, грунтуються на матеріалах справи і заслуговують уваги.

За таких обставин, колегія суддів враховуючи дані про сімейний і матеріальний стан обвинуваченого приходить до висновку щодо необхідності збільшення суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , однак в меншому розмірі, ніж про це він просить в позовній заяві.

Тому, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні із збільшенням розміру морального відшкодування ОСОБА_6 до 10 000 грн.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування вироку, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст.296 КК України, в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 , в частині цивільного позову змінити.

Збільшити розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 з 3 000 грн. до 10 000 грн.

В решті вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11