Справа № 357/9264/15-к
1-кп/357/651/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.09.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000062 від 26.03.2015 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Броварів, Київської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, розлученого, несудимого, працюючого сантехніком в КП «УФКСТ`м. Славутича, жителя АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , будучи призваним по мобілізації Славутицьким МВК Київської області на військову службу, зарахованим наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) від 20.03.2014 року, № 59, до списків особового складу частини та призначеним наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 25.03.2014 року, № 62, командиром бойової машини командиром відділення механізованої роти 3-го механізованого батальйону, ВОС 121 144, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), яка дислокується у АДРЕСА_2 на б-рі 50-річчя Перемоги, діючи впорушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, 12 січня 2015 року, близько 08-00 год., самовільно залишив розташування військової частини і до 3 квітня 2015 року, упродовж 81 доби, був відсутній на службі, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання у АДРЕСА_1 , та ухиляючись від виконання обов`язків військової служби.

3 квітня 2015 року, близько 10 год., ОСОБА_7 добровільно з?явився до розташування своєї військової частини.

Допитаний судом ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненому і в повному обсязі підтвердив факт самовільного, за встановлених досудовим слідством обставин, залишення 12.01.2015 року дислокованої у АДРЕСА_2 , військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), у якій проходив військову службу, та відсутності на службі до 03.04.2015 року.

Ствердив, що залишив розташування військової частини без дозволу командування у зв?язку з необхідністю здійсненням догляду за одинокою матір?ю, котра, зламала ногу і протягом тривалого часу хворіла. Весь цей час, тобто до 03.04.2015 року, він знаходився за місцем свого з матір?ю проживання та здійснював догляд за останньою. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винним у вчиненому, в повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому злочину, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ст. 349 ч. 3 КПК України та наслідками їх застосування, ОСОБА_7 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його власним визнанням своєї винуватості.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненому повністю доведена в судовому засіданні, і що дії останнього вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

При обранні покарання для ОСОБА_8 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом?якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини, як то вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, добровільне з?явлення із зізнанням, повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність статусу учасника бойових дій - учасника антитерористичної операції на сході України, у ході якої отримав поранення, враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проходження військової служби та по роботі, а також відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, і вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 407 ч. 3 КК України, звільнити від його відбування з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК Уукраїни звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 /один/ рік, зобов?язавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця постійного проживання та регулярно з?являтись на реєстрацію.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,