Дата документу Справа № 310/65/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/65/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/1580/15 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференцзвязку із Бердянського міськрайсуду Запорізької області

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Караганда, Казахстан, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 1242 грн. 33 коп., моральну шкоду в сумі 1500 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., а всього 5 742 грн. 33 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи правильність висновку суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також неповнотою судового розгляду в частині вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Просить вирок суду скасувати частково, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі на строк 6 місяців з іспитовим строком 1 рік і покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України. Крім того, просив повністю задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 14 000 грн..

Обвинувачена ОСОБА_7 звернулась з апеляційною скаргою, в якій вважає вирок суду незаконним, необгрунтованим та немотивованим, ухваленим без належної оцінки всіх наявних в справі доказів, що свідчать про протиправність дій потерпілої ОСОБА_10 ..

Не заперечуючи факт спричинення потерпілій легкого тілесного ушкодження, зазначає про відсутність своєї вини у скоєному, посилається на заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження в результаті сильного душевного хвилювання, викликаного образою останньої, що, на її думку, виключає караність діяння і дає підстави для закриття кримінального провадження. Просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити. Також посилається на необґрунтованість рішення суду в частині стягнення на користь потерпілої відшкодувань матеріальної та моральної шкоди.

Як встановив суд першої інстанції, 24 жовтня 2014 року близько 13 години, знаходячись на території ринку по вул. Морозова 15-Б в м. Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 , умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень, взяла з прилавку фрагмент бетону, який кинула в обличчя ОСОБА_9 справа, спричинивши потерпілій, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 841 від 04.11.2014 року, синець на обличчі, забій м`яких тканин голови, травма супроводжувалась струсом головного мозку, які у сукупності кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти доводів обвинуваченої, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги,заперечували проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 ,вислухавши думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої не вбачається.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та правильної юридичної кваліфікації її дій, заснований на доказах, добутих в установленому законом порядку, належним чином досліджених і оцінених судом в їх сукупності.

Не зважаючи не те, що обвинувачена ОСОБА_7 не визнає себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, її вина повністю підтверджується зібраними у справі доказами.

Так, описуючи події 24 жовтня 2014 року, що мали місце на ринку ринку по вул. Морозова, 15-Б в м. Бердянську, ОСОБА_7 не заперечувала ні факт виникнення конфлікту між нею та потерпілою ОСОБА_9 , ні факт спричинення останній тілесних ушкоджень, які вона завдала потерпілій, кинувши в неї камінь, що потрапив в обличчя, однак як і в суді першої інстанції наполягала на спричиненні тілесних ушкоджень не в наслідок умислу, а врезультаті сильного душевного хвилювання, що виникло в результаті образи.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій в стані сильного душевного хвилювання, викликаного в результаті тяжкої образи з боку ОСОБА_10 , що, в даному випадку, виключає кримінальну відповідальність, спростовується доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 24 жовтня 2014 року о 13 год. 00 хв., під час сварки з ОСОБА_9 на території ринку по вул. Морозова, 15-Б в м. Бердянську, ОСОБА_7 кинула в останню камінь і потрапила в обличчя.

Свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 показали, що бачила, як ОСОБА_7 кинула камінь в лице ОСОБА_9 , яка стояла на ринку за своїм прилавком.

Свідок ОСОБА_16 показав, що зі слів своєї цивільної дружини ОСОБА_9 йому відомо, що під час сварки потерпілу вдарила каменем в лице ОСОБА_7 , у зв`язку з чим потерпіла проходила лікування.

Потерпіла ОСОБА_10 взагалі заперечувала обопільну сварку з обвинуваченою, наполягала на тому, що не ображала ні ОСОБА_7 , ні її близьких, а саме ОСОБА_7 ображала її, а потім заподіяла їй тілесні ушкодження.

Під час слідчого експерименту потерпіла розповіла про обставини спричинення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, показала, як остання кинула їй в обличчя камінь, коли потерпіла знаходилась на своєму робочому місці за прилавком на ринку.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №841 від 04.12.2014 року і № 951 від 15.12.2014 року у ОСОБА_9 виявлено синець на обличчі, забій м`яких тканин голови, травма супроводжувалась струсом головного мозку, які у сукупності кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, які могли утворитись за обставин, вказаних потерпілої під час слідчого експерименту.

Згідно з актом судово-психіатричної експертизи №230 від 07 квітня 2015 року, проведеної судом за клопотанням захисника обвинуваченої, ОСОБА_7 в досліджуваний період не виявляла характерних ознак будь-якого особливого емоційного стану, що впливав би на свідомість та поведінку і мав юридичне значення. В даній ситуації її дії були імпульсивними і викликані образою з боку потерпілої, однак ОСОБА_7 могла повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. (а.с.121-128).

За таких обставин висновок суду про доведеність її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованим, а доводи обвинуваченої спростовуються вищезазначеними доказами.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд послався на ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відносить до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч.2 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі може бути призначено на строк від одного до п`яти років. Таким чином, призначення покарання у виді 6 місяців обмеження волі, про що просить в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , суперечитиме положенням ст. 61 КК України.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 55, 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачаної і попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав для призначення більш суворого покарання, виходячи із доводів і вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , переглядаючи судове рішення відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в частині цивільного позову колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила відносно потерпілої ОСОБА_9 умисний злочин, внаслідок чого потерпіла проходила лікування, несла матеріальні витрати, та зазнала моральних страждань.

Відповідно до ст. 56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої та дослідивши надані нею документи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що потерпіла у кримінальному провадженні понесла витрати на лікування і правову допомогу.

Розмір витрат на лікування підтверджений потерпілою наданими нею квитанціями та товарними чеками на суму 1242, 33 грв..

Відповідно до ст.118 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами.

Згідно із ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Розмір стягнення на користь потерпілої витрат на правову допомогу підтверджено квитанціями, за якими нею сплачені послуги адвоката.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій діями обвинуваченої, суд, пославшись лише на матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_7 , не врахував міру заподіяних фізичних та моральних страждань потерпілої, характер і наслідки ушкоджень, заподіяних потерпілій, що дає підстави для збільшення суми відшкодування моральної шкоди до 3 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_17 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Збільшити розмір стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди до 3 000 гривень.

Всього стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 7 242, 33 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4