АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 11/2390/110/12 Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 04.08.2011 року, яким

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, працюючого директором підприємства «Савичі», не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4000 (чотири тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 24.10.2010 року, близько 5 години ранку, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля кафе-бару «Арена», що в м. Городище, у ході раптово виниклих неприязних відносин, здійснив шість пострілів з пістолета травматичної дії по ОСОБА_6, спричинивши йому тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку експерта № 313 від 23.03.2011 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Як вбачається з поданої апеляції, засуджений просить скасувати вирок Городищенського районного суду від 04.08.2011 р. з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, мотивуючи наступним: суд не зясував у сторін чи не бажають вони примиритись, не було виконано вимоги ст.8 ЗУ «Про амністію» від 15.06.2011 року, так як у нього не зясовано чи не бажає він застосування амністії, а також суд не прийняв до відома, що постановою Городищенського РВ УМВС від 28 жовтня

2010 року відмовлено в порушені кримінальної справи, окрім цього суд не прийняв до уваги АКТ №925 від 24.10.2010 року. Суд не мав права приймати як доказ по справі покази свідка ОСОБА_7, так як він не міг бачити обставин конфлікту та не спростовано і те, що засуджений діяв в межах самозахисту, а також було безпідставно стягнуто на користь ОСОБА_6 3000 грн. в рахунок відшкодування за юридичні послуги.

ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що він притягнений до кримінальної відповідальності безпідставно, тому просить відносно нього закрити справу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду 1 інстанції про винуватість ОСОБА_5 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом 1 інстанції досліджені всебічно, повно і обєктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної справи і дані протоколу судового засідання, органом досудового слідства й судом 1 інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляції засудженого про допущені істотні порушення КПК України, упередженість зі сторони суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку від 04.08.2011 року висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження засудженого ОСОБА_5 про те, що він не здійснював шість пострілів з пістолета травматичної дії по ОСОБА_6, а діяв в межах самооборони, захищався від нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_6, є безпідставними.

Ці заперечення були детально розглянуті судом 1 інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показаннями самого ОСОБА_5, показаннями потерпілого ОСОБА_6, показаннями свідка ОСОБА_8, ОСОБА_7, даними висновку експерта №313 від 23.03.2011 р., даними протоколу огляду місця події від 24.10.2010 р., з яких видно кількість здійснених пострілів, їх характер та локалізація (потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани обличчя зліва, непроникаючих ран грудної клітки зліва, передньої черевної стінки, рани лівого передпліччя в нижній частині), наслідки їх отримання, тому колегія суддів вважає дані доводи апеляції про самооборону з боку ОСОБА_5 такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Дії ОСОБА_5 у даному випадку не можливо вважати самообороною, натомість у останнього тілесних ушкоджень не виявлено, та і сам він стверджує про їх відсутність.

Так мотивуючи висновки про винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_6, який в подробицях розповів про обставини вчинення щодо нього злочину, а саме, що 24.10.2010 року близько 4 години біля бару «Арена» (м. Городище), коли він і ОСОБА_8 вже збиралися йти додому, до них підбіг невідомий чоловік ОСОБА_5 та почав кричачи: «хто бив?», після чого направив пістолет йому в обличчя, почав стріляти в нього, а також здійснив один постріл в ОСОБА_8, що надалі знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_6, суд 1 інстанції не лише у вироку навів зміст цих показань, але й докладно обгрунтував, чому в основу вироку поклав саме ці показання, правильно зазначивши, що вони відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами.

Зокрема, ці покази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_8 про те, що коли він і ОСОБА_6 вже збиралися йти додому, до них підбіг невідомий чоловік ОСОБА_5 та почав кричачи: «хто бив?», після чого направив пістолет в обличчя ОСОБА_6, почав стріляти в останнього, а також здійснив один постріл в нього - ОСОБА_8

З показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що він разом з ОСОБА_5 сіли до останнього в авто, у цей час, почувши удар по автомобілю - ОСОБА_5 зупинився, взяв із бардачка автомобіля пістолет і вийшов, попрямувавши до 2 чоловіків, які стояли неподалік, а він залишився в салоні авто. Він чув, як ОСОБА_5 запитав у даних чоловіків «хто кинув пляшку?», після чого здійснив кілька пострілів.

З показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що 24.10.2010 року, коли він повернувся разом з працівниками ДАІ до бару «Арена», там він помітив ОСОБА_8 та ОСОБА_6, та дізнався, що ОСОБА_5 стріляв у них із пістолета травматичної дії. У ОСОБА_8 було ушкодження в області серця, а у ОСОБА_6 на щоці, в області руки та живота.

З показань свідка ОСОБА_10, який працює інспектором Городищенського ВДАІ, вбачається, що він, вніч з 23 на 24.10.2010 р., був викликаний до бару «Арена» з приводу ДТП, учасником якого був ОСОБА_5. Склавши схему ДТП, він запропонував учасникам пригоди поїхати до лікарні, та сівши в авто, виїхав першим. Коли він доїхав до автовокзалу, йому зателефонував черговий райвідділу міліції та повідомив, щоб він повертався, що він і зробив. По приїзду до місця де він кілька хвилин тому оформляв ДТП, він дізнався, що ОСОБА_5 стріляв із пістолета травматичної дії по ОСОБА_8 та ОСОБА_6.

За висновком експерта №313 від 23.03.2011 р.: ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани обличчя зліва, непроникаючих ран грудної клітки зліва, передньої черевної стінки, рани лівого передпліччя в нижній частині, які могли утворитися від пострілів зброї та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

З протоколу огляду місця події від 24.10.2010 р. з фототаблиці, виявлено 7 гільз від пістолетних патронів.

Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції вжив заходів до перевірки всіх доказів по справі

та в межах своїх прав та обовязків дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.67 КПК України.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені обєктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують вину засудженого ОСОБА_5 у скоєнні ним злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Таким чином, по справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що засуджений 24 жовтня 2010 року близько 05 години ранку, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, біля кафе-бару «Арена», у ході раптово виниклих неприязних відносин, здійснив шість пострілів з пістолета травматичної дії по ОСОБА_6, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Виходячи із сукупності доказів, які отримали відповідну оцінку у вироку, суд 1 інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України, тому доводи його апеляції про не правильну кваліфікацію, у звязку з тим, що з його боку була самооборона в ході якої він наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя, є безпідставними та не грунтуються на матеріалах справи.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про істотні порушення вимог КПК України, а саме, що в порушення ст.6 КПК України, суд не дотримався полежень даної статті, перед судовими дебатами не вияснив у сторін про бажання примиритися підсудного та потерпілого та в результаті закрити справу відносно ОСОБА_5, є безпідставними. Колегія суддів вважає, що вищевказане не є істотним порушенням вимог КПК України і не може бути підставою для скасування вироку, оскільки відповідно до ч.1 ст.27 КПК України справи про злочини, передбачені статтею 125 Кримінального кодексу України щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам окремих громадян, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить у такому разі право підтримувати обвинувачення. Зазначені справи підлягають закриттю, якщо потерпілий примириться з обвинуваченим, підсудним. Примирення може статися лише до видалення суду в нарадчу кімнату для постановлення вироку. Окрім у попередньому судовому засіданні від 02.12.2010 р. суддею було розяснено потерпілому право на примирення з особою, на яку подано скаргу, в дане засідання з невідомих суду причин ОСОБА_5 не зявився, хоча про час та місце був належним чином повідомлений (а.с. - 13). Крім того, на протязі всього розгляду справи, ні підсудний, а ні потерпілий не заявляли про бажання примиритися.

Посилання засудженого в апеляції на те, що він не знаходився в стані алкогольного спяніння та суд першої інстанції не прийняв до відома, АКТ №925 від 24.10.2010 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 не було виявлено алкоголю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд вжив всіх заходів до перевірки всіх доказів по справі, в тому числі і вказаних доказів засудженого ОСОБА_5 та в межах своїх прав і обовязків дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.67 КПК України. Крім того засуджений ОСОБА_5 в ході судового засідання сам зазначив, що вживав алкогольні напої, зокрема ром та шампанське (а.с.31). Також підтвердженням того, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного спяніння під час вчинення злочину є висновок ГРТМО від 24.10.2010 р., складений о 07 год. 10 хв.

Щодо посилань засудженого в апеляції про те, що суд першої інстанції не прийняв до відома, постанову Городищенського РВ УМВС від 31.10.2010 р., якою відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту нанесення тілесних ушкоджень, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки постановою прокурора від 31.10.2010 р. було скасовано постанову о/у СКР Городищенського РВ УМВС у Черкаській області від 31.10.2010 р., а матеріали перевірки направлено начальнику Городищенського РВ УМВС у Черкаській області, після чого було відмовлено в порушенні кримінальної справи саме за ст.ст.296, 121, 122 КК України. А отже, слідує, що кримінальна справа відносно ОСОБА_5 за ст.125 КК України порушена на законних підставах і перешкод процесуального характеру для цього у судді не було.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про істотні порушення вимог КПК України, а саме, що судом не було виконано вимог ст.8 ЗУ «Про амністію» від 15.06.2011 року, так як у нього не зясовано чи не бажає він застосування амністії, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається з даних протоколу судового засідання та матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_5 не заявляв клопотання про застосування амністії, крім того в матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази того, що ОСОБА_5 є субєктом ЗУ «Про амністію».

Доводи апелянта ОСОБА_5 про те, що суд не мав права приймати як доказ по справі покази свідка ОСОБА_7, так як під час конфлікту він перебував у машині та не міг бачити, що відбувалося на вулиці, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки у суду немає обєктивних підстав сумніватися у правдивості і достовірності показів даного свідка. Так, даний свідок є приятелем та підлеглим саме засудженого ОСОБА_5, був попереджений за дачу завідомо неправдивих показань, тому на думку суду він не міг оговарювати засудженого ОСОБА_5 і крім того покази даного свідка не суперечать іншим доказам по справі, покладеним в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про безпідставне стягнення витрат за надання юридичних послуг, а саме те, що немаючи ніяких фіскальних квитанцій, а лише при наявності розписки про отримання захисником від ОСОБА_6 коштів, суд стягнув із засудженого на користь потерпілого 3000 грн., є обгрунтованими, оскільки надані суду: договір про надання адвокатських послуг від 12.11.2010 року та розписка про отримання винагороди в сумі 3000 грн. за надання юридичних послуг від 14.06.2011 року не є документом фінансової звітності та не може бути підставою для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки належним доказом понесених витрат є прибутковий касовий ордер.

За таких обставин вирок суду в частині розвязання питання про стягнення витрат за надання юридичних послуг підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, тому апеляція засудженого в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст.365 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до ст.367 КПК України, підставою для скасування вироку суду є істотне порушення кримінально-процесуального закону, при цьому в ході апеляційного розгляду справи таких порушень не виявлено.

Керуючись ст.ст.362, 365 367 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2011 року стосовно ОСОБА_5 змінити, даний вирок в частині розвязання питання про стягнення витрат за надання юридичних послуг скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2011 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :