У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_10

суддів: ОСОБА_11 і ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 23 лютого 2016 року заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Засуджений ОСОБА_3 1 лютого 2016 року звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року, ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року щодо нього з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить зазначені судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу своїх вимог засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зазначає, що судами неправильно дана оцінка доказів, а касаційним судом неоднаково застосовано норму статті 384 КПК, яка передбачає роз'яснення обвинуваченому права на суд присяжних. Вказує, що прокурором не було виконано вимог статті 384 КПК, а саме: прокурором не роз'яснено обвинуваченому можливість розгляду кримінального провадження судом присяжних та не додано відповідне письмове роз'яснення до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування. Суд першої інстанції в ході провадження не тільки не виправив ці недоліки, але й сам припустився порушення вимог статті 394 КПК, оскільки не роз'яснив обвинуваченому його право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.

Крім того, ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що оскаржуване судове рішення суду касаційної інстанції суперечить висновку, сформульованому Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2015 року (справа № 5-111кс15), згідно з яким право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід'ємною складовою права обвинуваченого на захист і його порушення свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом із заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України засуджений ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення строку для подання такої заяви, обґрунтовуючи причини його пропуску тим, що йому не було надано для ознайомлення всіх матеріалів провадження. Вважає, що пропустив строк з поважних причин.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву, колегія суддів дійшла висновку про таке.

З наявних у Верховному Суді України даних убачається, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року ОСОБА_3 засуджено за частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та з позбавленням на підставі статті 54 КК спеціального звання «майор міліції»; за частиною другою статті 15, пунктами 6, 9, 12 частини другої статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та з позбавленням на підставі статті 54 КК спеціального звання «майор міліції»; за пунктами 6, 9, 12, 13 частини другої статті 115 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та з позбавленням на підставі статті 54 КК спеціального звання «майор міліції»; за частиною першою статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі частини першої статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та з позбавленням на підставі статті 54 КК спеціального звання «майор міліції».

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2014 року вирок щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року у порядку статті 433 КПК вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2014 року щодо засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 змінено, виключено рішення про їх засудження за пунктом 9 частини другої статті 115 КК за епізодами замаху на вбивство та вбивства потерпілого ОСОБА_6, вбивства потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У решті вирок щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 447 КПК встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подачі заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК, а саме: день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції (з підстави, передбаченої пунктами 1, 2 частини першої статті 445 КПК); день ухвалення оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції або день прийняття постанови Верховного Суду України з висновком про застосування норм права (з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК); день, коли особі, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного (з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК). Строк, пропущений з причин, визнаних поважними, суд може поновити за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України. У разі відмови в клопотанні про поновлення строку заява залишається без розгляду.

Таким чином, для вирішення питання щодо дотримання строків подачі заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень насамперед належить з'ясувати, з якої саме підстави, визначеної у частині першій статті 445 КПК, подана заява і чи порушені у ній питання є предметом перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 445 КПК, підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Верховний Суд України у своїх рішеннях вже висловлював правову позицію про те, що перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання в таке рішення є необхідним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зумовлює Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми, зокрема, і процесуального права (справа № 5- 324кс15).

Вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України судових рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Як убачається з наявних у Верховному Суді України даних, засуджений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_9 у своїх апеляційних та касаційних скаргах порушували питання про скасування вироку тільки з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині порядку дослідження доказів, однобічності та неповноти досудового та судового слідства у кримінальному провадженні.

Відповідно, суд касаційної інстанції у своєму рішенні взагалі не висловлювався щодо правозастосування норми права, яка передбачена у частині першій статті 384 КПК.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних випадків в акті застосування норм права.

Отже, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні.

В оспореному судовому рішенні касаційного суду відсутній висновок щодо правильності/неправильності застосування норми процесуального права, передбаченої статтею 384 КПК, що виключає можливість Верховного Суду України здійснити перегляд такого судового рішення з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Отже, з огляду на положення статті 445 КПК заявлені засудженим вимоги не є предметом перегляду Верховним Судом України, у зв'язку із чим відсутні підстави для відкриття провадження, а відтак і для вирішення питання щодо дотримання строків подання заяви про перегляд судового рішення.

Окрім того, відповідно до вимог статей 448, 449 КПК до заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України повинні бути долучені копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву та копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального чи процесуального права, що передбачено пунктами 1, 2 частини першої статті 445 цього Кодексу.

Всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_3 не долучив до заяви копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву та копії різних за змістом судових рішень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що в межах заявлених вимог немає даних про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за замістом судових рішень, а тому вважає, що подана засудженим ОСОБА_3 заява про перегляд Верховним Судом України судових рішень, у тому числі й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 446, 447, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_3 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України постановлених у цій справі судових рішень, у тому числі ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12