Справа №480/1381/14-к 03.11.2015 03.11.2015 03.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/278/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 :
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок у частині покарання скасувати та постановити новий, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна у кримінально-виконавчій установі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, що вирок в частині звільнення засудженого від відбування покарання підлягає скасуванню через безпідставне застосуванні ст.75 КК України.
Вказує, що суд у вироку не умотивував підстави прийняття рішення про звільнення обвинуваченого.
Зазначає, що висновки суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання не відповідають сукупності даних про особу обвинуваченого, обставинам провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Крім того, при ухвалені вироку суд не достатньо врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення аналогічного корисного злочину, новий злочин вчинив у період відбування покарання за попереднім вироком, не працює, характеризується посередньо.
Також, під час досудового розслідування і судового розгляду не встановлений факт добровільного відшкодування завданої шкоди, оскільки ОСОБА_6 видав викрадений мобільний телефон та мотоцикл «Дніпро-11» працівникам міліції після приїзду до його помешкання, а також активного сприяння ним розкриттю злочину.
До того ж, обвинувачений не проживає за вказаною адресою, систематично ухилявся від суду.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
25 травня 2014 року, о 18 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись з дозволу ОСОБА_9 у приміщенні для охорони, розташованому на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-енерго» в с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, скориставшись тим, що ОСОБА_9 спить, таємно викрав належний останньому мобільний телефон «Самсунг С 3322», вартістю 300 гривень, в якому знаходилась картка мобільного оператору «МТС», вартістю 10 гривень, та картка мобільного оператору «Київстар-Діджус», вартістю 10 гривень, на рахунку яких грошових коштів не було, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 320 гривень.
Після того, він же, перебуваючи там же, скориставшись тим, що ОСОБА_9 спить, заволодів належним останньому мотоциклом «Дніпро-11», державний № НОМЕР_1 , який знаходився на зазначеній вище території, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 3500 гривень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація ним скоєного, вид та розмір призначеного йому покарання апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд 1-ї інстанції зазначив, що ним враховані ступінь тяжкості та громадську небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_6 , який хворіє на стійкий психічний розлад - легку розумову відсталість, його характеристику та ставлення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, наявність постійного місця проживання, а також обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Зваживши на викладене, суд дійшов висновку про необхідність покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, а також з урахуванням зазначених даних про особу ОСОБА_6 та наявних пом`якшуючих покарання обставин - про можливість звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.75 КК України.
Разом з тим, із змісту мотивувальної частини вироку не вбачається, що саме конкретно враховано судом стосовно суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, обставин провадження, характеристики обвинуваченого, його ставлення до скоєного та, у чому полягало його активне сприяння розкриттю злочину, окрім загального вислову про їх врахування.
За результатами апеляційного перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинуваченим вчинені один тяжкий злочин та один злочин середньої тяжкості, дані про особу - наявність судимості за аналогічний корисливий злочин (ст.185 КК України), позитивну характеристику за місцем проживання, хворобу - легку розумову відсталість, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, обтяжуючу покарання обставину, зазначену районним судом у вироку.
Апеляційним судом не знайдено підтвердження у провадженні пом`якшуючих покарання обставин - добровільного відшкодування завданої злочином шкоди, оскільки викрадене майно (мобільний телефон та мотоцикл) були вилучені працівниками правоохоронного органу, а не добровільно видані обвинуваченим; активного сприяння у розкритті злочину, тому як таке сприяння відсутнє; ставлення обвинуваченого до скоєного, оскільки це фактично і є щирим каяттям, яке вже враховане судом.
Щодо постійного місця проживання обвинуваченого та відсутності у потерпілого претензій матеріального характеру, ці обставини не мають відношення до призначення покарання або звільнення від його відбування.
Таким чином у провадженні відносно ОСОБА_6 є лише одна пом`якшуюча покарання обставина - щире каяття, а також одна позитивна обставина щодо його особи - задовільна характеристика.
З урахуванням викладеного, а також вчинення обвинуваченим тяжкого злочину (ч.2 ст.289 КК України), наявності судимості за скоєння аналогічного корисливого злочину (ч.2 ст.185 КК України), вчинення нових злочинів у період відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про схильність ОСОБА_6 до продовження злочинної діяльності та його небажання стати на шлях виправлення, а також з урахуванням обтяжуючої покарання обставини, висновок районного суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання є хибним, оскільки підстави для застосування положень ст.75 КК України щодо ОСОБА_6 відсутні, а сам він є особою, що становить підвищену суспільну небезпеку, отже має відбувати покарання у кримінально-виконавчій установі.
Виходячи з наведеного, викладені прокурором апеляційні доводи про невірне застосування випробування є прийнятними, тому вирок суду 1-ї інстанції у частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України має бути скасовано, відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.405,407,420,424,426,532 КПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївського р-ну Миколаївської області задовольнити.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України - скасувати.
Ухвалити свій вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим:
-за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.
В іншій частині вищевказаний вирок районного суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий
Судді: