Провадження №1-кс/127/8620/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу щодо
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в станції Безрічній Четинської області РФ, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , заміжню, з освітою середньою, раніше не судиму, громадянку України,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 408, ч.1 ст. 111 КК України,
в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 . Клопотання мотивував тим, що у нього в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000204 за підозрою військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 408, ч.1 ст. 111 КК України, виділеного 23 липня 2015 року з кримінального провадження №0000133 від 25 грудня 2014 року.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , на посаді старшого радіотелеграфіста у військовому званні «старший солдат».
Відповідно до Директиви Міністерства Оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06 травня 2014 року № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» (далі Директива №Д-1), яка 07 травня 2014 року розміщена на офіційному сайті Міністерства оброни України, у строк до 12 травня 2014 року військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 повинні були прибути до пункту збору у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) для подальшого розподілу по військовим частинам Повітряних Сил Збройних Сил України.
Згідно з п. 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.
Проте, старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 у
АДРЕСА_2 подала до військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил Російської Федерації власний військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 02.02.1993, та 21.03.2014 вступила до лав Збройних Сил Російської Федерації, а саме військової частини НОМЕР_3 , де проходила військову службу на посаді старшого радіотелеграфіста до 30.12.2014, виконуючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України службові обов`язки в інтересах Збройних Сил іншої держави Російської Федерації, надаючи іноземній державі допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.
30 грудня 2014 року в м. Севастополі АР Крим ОСОБА_6 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №187 від 30 грудня 2014 року звільнено з військової служби в Збройних Силах Російської Федерації на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 8 грудня 2014 року №90 по досягненню граничного віку перебування на військовій службі, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , виплачено премію за сумлінне та ефективне виконання службових обов`язків в розмірі 25% окладу грошового утримання з 01 по 30 грудня 2014 року та направлено для постановки на військовий облік до відділу військового комісаріату по АДРЕСА_2 .
Крім того, протягом 2014-2015 років старший солдат ОСОБА_6 до пункту збору військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , не прибула, проводячи час на власний розсуд, не маючи наміру повернутись у військову частину, протизаконно припинила виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожний громадянин України, вчинивши дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитись від військової служби.
Викладені обставини свідчать про наявність достатніх доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 408 та ч. 1 ст. 111 КК України.
Повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України складено 23 липня 2015 року та цього ж дня вручено ОСОБА_8 . Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. 01.09.2015 ОСОБА_6 повідомлено про зміну підозри за ч.1 ст. 111 та ч.1 ст. 408 КК України, у зв`язку із чим виникли підстави для зміни запобіжного заходу.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідків, військовий квитком ОСОБА_7 , витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №187 від 30 грудня 2014 року та іншими матеріалами.
Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є достатні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .
Так, у ході досудового розслідування отримано достатньо доказів, щодо переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, зокрема ОСОБА_7 продовжила проходити військову службу в АР Криму в лавах Збройних Сил Російської федерації до 30 грудня 2014 року, перебувала на материковій території України 22.11.2014, 27.12.2014, 10.01.2015, 20.02.2015 по даний час не повідомила командування Повітряних Сил Збройних Сил України та не звернулась до правоохоронних органів України про своє прибуття, проживаючи в м. Вінниці.
Крім того, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити особову справу чи інші документи щодо проходження військової служби в лавах ЗС РФ, які мають істотне значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженню, з метою повного виключення себе із сфери військово-службових відносин Російської Федерації. Слід також звернути увагу на особливу зухвалість при вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого їй злочину в умовах сьогодення, що вказує на присутність в останньої відчуття вседозволеності та безкарності, відсутності боязні бути викритою правоохоронними органами.
Поряд з тим, відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1 Кримінального кодексу України. Крім того, необхідно врахувати суспільну небезпечність діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 в період проведення Антитерористичної операції на сході держави та визнання Україною агресії з боку Російської Федерації, незаконну анексію Автономної Республіки Крим.
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи суспільний резонанс дій ОСОБА_7 , в умовах сьогодення, з метою унеможливлення її втечі з метою уникнення відповідальності, суспільного осуду, а також враховуючи те, що у зв`язку із тяжкістю вчиненого злочину, підозрювана ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування, вживати дії до знищення доказів її злочинної діяльності, а також те, що запобігти вказаним ризикам неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий звернувся до суду з відповідним клопотанням.
В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримав, за обставин викладених в клопотанні, надав суду докази та пояснив, що всі відомості, які має слідство з приводу служби ОСОБА_6 в лавах збройних сил РФ, надані підозрюваною з військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.02.1993р. та наказу командира військової частини НОМЕР_3 №187 від 30.12.2014р.про звільнення ОСОБА_6 з військової служби в Збройних Силах РФ по досягненню граничного віку перебування на військовій службі. Іншими відомостями сторона обвинувачення не володіє і отримання їх в найближчий час з Збройних сил РФ є доволі сумнівним. Також додав, що за час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виглядів домашнього арешту ОСОБА_6 порушень умов і обов`язків, визначених ухвалою суду не було допущено.
Підозрювана ОСОБА_6 заперечувала щодо зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Суду пояснила, що після подій, які стались в березні 2014р. в АРК Крим, командир військової частини, в якій вона проходила службу, роз`яснив військовим, які дії вони можуть вчинити, це забрати особову справу та перейти на материкову частину України; перейти на службу до збройних сил РФ чи звільнитись. Вона написала заяву про звільнення і з березня по грудень 2014р. на службу не виходила, заяву про прийняття її на службу до збройних сил РФ не писала, громадянство РФ та присягу не приймала, військовий квиток збройних сил РФ не отримувала, що підтверджується записом в єдиному наявному у неї військовому квитку, виданому ще в 1993р. До моменту звільнення 30.12.2014р. знаходилась в м. Севастополі, оскільки її сім`я придбала в кредит квартиру і необхідно було ще деякий час сплачувати кошти. Крім того, її син, 2007р.н., пішов там до школи. ЇЇ чоловік ОСОБА_9 , теж військовослужбовець, який переїхав до незнайомого міста України Вінницю, де на даний час проходить військову службу, куди вона також після звільнення перебралась. Вона є громадянкою України, має відповідний паспорт, а відповідно і не могла служити іншій державі, не будучи її громадянином. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України визнає повністю, діяла на той момент так внаслідок збігу всім відомих соціальних та політичних обставин. Надала письмові заперечення на клопотання. Просила відмовити в задоволенні клопотання.
Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо зміни запобіжного заходу на тримання під вартою, суду пояснив, що ОСОБА_6 підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, вину в якому вона повністю визнала. В зв`язку з чим їй обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого вона не порушувала. Однак 01.09.2015р. її повідомили про зміну раніше повідомленої підозри на підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 408, ч.1 ст. 111КК України. Хоча підозра в частині кваліфікації дій за ч.1 ст. 111 КК України є необґрунтованою та безпідставною. Слідством не надано жодного доказу на підтвердження вчинення державної зради, а саме: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або збройного конфлікту. На час внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення та повідомлення про зміну підозри ОСОБА_6 . Російська Федерація офіційно не визнана Україною ворогом, до цього часу в Україні не введено воєнного стану, жодних офіційних підтверджень щодо збройного конфлікту з РФ слідчим та прокурором не надано. Лише в лютому 2015р. України звернулась із зверненням до ООН, в якому названо РФ противником України. За таких обставин вважає підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 1 КК України безпідставним, а відтак і підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_6 відсутні. Просив відмовити в задоволенні клопотання, надав суду письмові заперечення.
Вислухавши думку прокурора, підозрюваної, захисника, дослідивши матеріали клопотання слідчого та докази надані учасниками процесу, слідчий суддя встановив наступне.
27.07.2015р. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на підсудну певних обов`язків.
01.09.2015р. ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри щодо кваліфікації її дій за ст. 408 ч.1, ст. 111 ч.1 КК України.
Як передбачає ч.1 ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу.
Підставою звернення слідчого з клопотанням про зміну запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_6 стали вимоги, викладені в ч. 5 ст. 176 КПК України, де зазначено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1 Кримінального кодексу України.
Разом з тим частинами 1, 2 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення . Тому, провівши детальний аналіз наявності чи відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурором доведена обґрунтованість підозри за ч.1 ст. 408 КК України.
Відповідно до ст. 111 КК України, державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Аналізуючи повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 01.09.2015р., суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення ОСОБА_6 підозрюється у: 1) вступі до лав Збройних Сил Російської Федерації; 2) виконанні на шкоду суверенітетові територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності України службових обов`язків в інтересах ЗС іншої держави Російської Федерації; 3) наданні іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти держави України. Проте, які саме дії виконувала ОСОБА_6 на підтвердження цих обставин в постанові не вказано, а вступ на службу до ЗС РФ сам по собі у відсутність воєнного стану або збройного конфлікту не містить складу зазначеного кримінального правопорушення. Слід також зазначити, що лише в лютому 2015р. Україна офіційно визнала Російську Федерацію країною агресором.
За таких обставин обґрунтованість підозри за ст. 111 ч.1 КК України на час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 викликають у судді сумніви. Разом з тим, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Дана позиція законодавців зазначена в ст. 198 КП України.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, як це передбачено ст. 178 КПК України.
Аналізуючи наявність чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд враховує те, що підозрювана ОСОБА_6 раніше не судима, на утриманні має неповнолітню дитину, має паспорт громадянина України, в період з листопада 2014р. по лютий 2015р. без перешкод прибувала на територію материкової України. З моменту як дізналась про наявність кримінального провадження відносно неї, співпрацює зі стороною обвинувачення, дотримується умов, вказаних в ухвали суду від 27.07.2015р. про застування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Зазначені в клопотанні можливості знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування і відповідні докази наявності цих ризиків не надані стороною обвинувачення суду в ході судового розгляду. Крім того, матеріали з особової справи військовослужбовця ОСОБА_6 наявні в матеріалах кримінального провадження.
Тобто зазначені в клопотанні і наведені в судовому засіданні стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КК України були враховані судом при постановленні ухвали від 27.07.2015р. і станом на момент розгляду даного клопотання вони не збільшились.
Суд також звертає увагу на посилання слідчого щодо особливої зухвалості інкримінованого підозрюваній злочину в умовах сьогодення, що вказує на присутність в останньої відчуття вседозволеності та безкарності, відсутності боязні бути викритою правоохоронними органами. Однак, відповідно до норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та вимог Кримінального процесуального кодексу України, суддя при постановленні рішення не може враховувати політичні настрої в державі, суспільний інтерес, а зобов`язаний дотримуватись принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Крім того, обставини, на які посилається прокурор, не визнаються судом достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, а сама лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
В зв`язку з наведеним суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити. Суддя переконаний в тому, що обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може в повному обсязі забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних обов`язків.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 198, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: