Справа № 438/1250/15-к
Провадження №1-кп/438/25/2016
У Х В А Л А
про обрання запобіжного заходу
22 січня 2016 року Бориславський міський суд Львівської області у складі у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Бориславі Львівської області кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, проживає АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора, ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в :
у провадженні суду знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , покликуючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, переховується від суду, перебуваючи на волі, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявлене клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечив проти обрання запобіжного заходу, проте просить суд обрати більш м`який запобіжний захід ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засідання просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не наведено ризиків визначених ст.117 КП К України, необхідних для обрання зазначеного запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги п.п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України»).

Далі, згідно ст. 183 ч. 2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , раніш судимий вироком Бориславського міського суду від 06 вересня 2010 року за ст.186 ч.2 КК України, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового слідства та судового розгляду не обирався.

Проте, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, неодноразово не з`являвся (не прибував) в судові засідання, зокрема 29 жовтня 2015 року, 9 листопада 2015 року, 26 листопада 2015 року, 07 грудня 2015 року та 18 грудня 2015 року.

Бориславським міським судом 29 жовтня 2015 року та 07 грудня 2015 року постановлялись ухвали на привід обвинуваченого. Зазначені ухвали працівниками поліції не виконані, оскільки відповідно інформації заступника Бориславського ВП ДВП ГУНП у Львівській області обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання був відсутній, було проведено пошукові заходи, однак встановити місцезнаходження не представилось можливим.

Відповідно до ухвали Бориславського міського суду від 18 грудня 2015 року обвинувачений ОСОБА_3 був оголошений у розшук.

Таким чином, на даний час триває судовий розгляд у кримінальному провадженні, стосовно ОСОБА_3 , який має непогашену судимість, на шлях виправлення не став, повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності, за яке передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі, ухилявся від суду, перебував у розшуку. Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 в подальшому може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). На ймовірність реалізації вказаних ризиків вказують наступні обставини: характер протиправних дій, які інкримінуються обвинуваченому; мотиви, за яких останній вчинив інкриміновані дії; його відношення до скоєного; тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку засудження за вчинення злочину середньої тяжкості. Крім цього, суд враховує те, що обвинувачений не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом психічні розлади в наслідок вживання алкоголю з 1998 року. Відповідно, суд погоджується із доводами прокурора про те, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України існують.

За таких підстав подання про обрання стосовно ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту підлягає задоволенню.

Разом із тим, згідно положень ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, з умовою достатньої гарантії виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього, а відповідно ч. 5 ст. 182 цього Кодексу розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені злочину середньої тяжкості визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене, при визначенні розміру застави, суд беручи до уваги суспільну небезпеку злочину, в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його особу, а також беручи до уваги майновий стан, приходить до висновку щодо визначення застави у розмірі 30 000 гривень.

Керуючись положеннями ч.4 ст. 183 КПК України, суд вбачає за необхідне зазначити, що в разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися з м.Борислава без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками по справі.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 182 - 184, 331 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Клопотання задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 т ст.185 КК України, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 22 січня 2016 року до 21 березня 2016 року.

Визначити розмір застави в сумі 30 000 гривень.

Застава може бути внесена на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати за викликом до суду; не відлучатися з м.Борислава без суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками по справі.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Копії ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її проголошення та направити прокурору м. Борислава та начальнику Львівського слідчого ізолятору № 19 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань для відома та виконання.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий : суддя ОСОБА_1