Справа № 408/5610/15-к
Провадження № 11-кп/782/23/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України

24 лютого 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула у приміщенні апеляційного суду Луганської області у м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 29.12.2015 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кремінне Луганської області, громадянину України, раніше неодноразово судимому, останній раз засудженому 25.02.2013 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, проживаючому у буд. АДРЕСА_1 ,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В с т а н о в и л а :
Оскаржуваною ухвалою суду ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Кремінського районного суду Луганської області від 25.02.2013 року.

Суд послався на те, що з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання до суду вправі звертатися лише орган або установа виконання покарань, а засуджений такого права не має.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд рекомендував ОСОБА_6 звернутися до Державної пенітенціарної служби України для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Посилається на те, що покарання за зазначеним вироком суду він відбував у Свердловській виправній колонії №38, строк покарання мав закінчитися 25.03.2016 року.

У зв`язку із проведенням АТО, Свердловська виправна колонія №38 опинилась в межах тимчасово окупованої території України, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань, при цьому Державною пенітенціарною службою України йому не пропонувалося продовжити відбувати покарання на території, яка не є тимчасово окупованою. Він добросовісно виконував обов`язки, покладені на нього вироком суду.

03.08.2015 року адміністрація колонії дала йому довідку про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України.

Не погоджується з рішенням суду, мотивуючи тим, що відбув 2/3 строку покарання, і за цей час до нього не було претензій з боку адміністрації колонії. Відповідно до ст.539 КПК України він має право звернення до суду в порядку виконання вироку з клопотанням про умовно-дострокове звільнення. Посилання суду на те, що відповідно до вимог ст.154 КВК України право такого звернення має лише орган або установа відбування покарань вважає некоректним, оскільки установа, де він відбував покарання, знаходиться на тимчасово окупованій території.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та надав аналогічні її змісту пояснення, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та провівши судові дебати, колегія суддів доходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що вироком Кремінського районного суду Луганської області від 25.02.2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку покарання 25.02.2013 року, кінець строку 25.03.2016 року.

Зазначене покарання засуджений відбував у Свердловській виправній колонії №38, яка з квітня 2014 року знаходиться на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України.

03.08.2015 року адміністрацією ВК-38 ОСОБА_6 було звільнено умовно-достроково на підставі постанови так званої генеральної прокуратури ЛНР, яка є нелегітимним органом. В зв`язку з цим ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення до компетентного місцевого суду в порядку п.2 ч.1 ст.537 та ст.539 КПК України.

Висновки суду про те, що з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання до суду вправі звертатися лише орган або установа виконання покарань, а засуджений такого права не має, колегія суддів вважає неправильними, виходячи з наступного.

Порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачений статтею 154 КВК України, згідно якій з відповідним поданням до суду звертається орган або установа відбування покарань.

Кримінально-виконавчий кодекс України було прийнято 11 липня 2003 року, на той час діяв КПК України 1960 року і стаття 154 КВК України відповідала змістові статті 407 КПК України 1960 року, якою регулювався порядок застосування умово-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наразі діючим є КПК України 2012 року, яким передбачений інший порядок вирішення судом питань, пов`язаних з виконанням вироку, до яких відповідно п.2 ч.1 ст.537 віднесено і питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зокрема, частиною першою статті 539 КПК України передбачене безумовне право прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органа або установи виконання покарань звертатися з клопотанням (поданням) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, в тому числі і про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Крім того, у випадках, встановлених законом, з такими ж клопотаннями можуть звертатися інші особи, установи або органи.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Між тим, в практиці Європейського суду з прав людини щодо питання права на суд, на доступ до нього чітко визначився підхід, згідно з яким особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава не повинна вводити правові або чинити нелегітимні перешкоди для здійснення цього права.
Таким чином, суд припустився неправильного тлумачення закону і дійшов помилкових висновків щодо відсутності у засудженого права звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, обмеживши тим самим його право на доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, якщо покарання призначене судом за тяжкий злочин, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин призначеного строку покарання.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину і відбув більше двох третин призначеного строку покарання. Невідбутий строк складає 6 місяців 22 дні, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 формальних підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він добросовісно виконував обов`язки, покладені на нього вироком суду, представниками органів державної влади не спростовані. Також не вбачається вини ОСОБА_6 в тому, що державною пенітенціарною службою України йому не було запропоновано продовжити відбувати покарання на території, яка не є тимчасово окупованою.

Після неможливості подальшого відбування покарання ОСОБА_6 звернувся до органів державної влади України, що свідчить про відсутність в нього намірів ухилитися від відбування покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України саме держава має надати суду документи, які підтверджують чи спростовують твердження, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Проте, згідно інформації Управління пенітенціарної служби України в Луганській області, неможливо надати матеріали, які характеризують ОСОБА_6 , з причини того, що Свердловська ВК №38, де він відбував покарання, з 01.12.2014 року не підпорядковується українській владі.

Таким чином, немає вини ОСОБА_6 і у відсутності свідчень щодо його поведінки та ставлення до праці в місцях позбавлення волі.

За таких умов колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, оскільки він відбув більше ніж дві третини призначеного покарання, і будь-які дані, які б свідчили про його несумлінну поведінку і ставлення до праці в місцях позбавлення волі, відсутні.

Відповідно до п.3 ст.413 КПК України неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу місцевого суду скасувати.

Керуючись статтями 407, 409, 413 та 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 29.12.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_6 .

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Кремінна Луганської області, від покарання, призначеного вироком Кремінського районного суду Луганської області від 25.02.2013 року, умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 22 дні.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

_______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3