Дата документу Справа № 314/2133/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/2133/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1749/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Прокопьєвську Кемеровського району Російської Федерації, є громадянином України, засудженого за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2013 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Софіївською ВК УДПтСУ в Запорізькій області (№55),

встановила:
24 липня 2015 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 травня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Суд приймаючи до уваги, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, як того вимагають положення ст.81 КПК України, а встановленні судом дані у своїй сукупності не можуть свідчити про виправлення та перевиховання засудженого, відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільненнві від відбування подальшого покарання. В обгрунтування своїх вимог вказує на необгрунтованість та невмотивованість прийнятого судом рішення, а також на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи. Зазначив, що суд першої інстанції не прйняв до уваги всі фактичні обставини, не надав належної оцінки всім матеріалам справи, та безпідставно не врахував наявність у нього заохочень, та відповідно відсутність стягнень, оскільки вони вважаються погашеними.

За ухвалою суду, 14 травня 2015 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

У клопотанні засуджений зазначив, що у жовтні 2014 року, у зв`язку з відбуттям певного строку покарання призначеного за вироком суду, він отримав право на звернення до суду з питанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно вимог ст.81 КПК України.

Комісією Софіївської ВК вирішення питання щодо зверненння до суду з поданням про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відкладено на 6 місяців.

За спливом цього строку, засуджений вирішив звернутися до суду з клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, оскільки він працює на промзоні установи, та має захворювання на туберкульоз.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового його звільнення, базуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

З 15 квітня 2012 року ОСОБА_6 знаходиться в установах викоання покарань.

Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі з 15 квітня 2012 року по 18 січня 2013 року ОСОБА_6 характеризувався негативно, порушував вимоги режиму утримання, за що мав 2 стягнення, заохочень не мав.

З 18 січня 2013 року по 05 квітня 2013 року тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 05 квітня 2013 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні. За час відбування покарання характеризується негативно, за допущені порушення вимог встановленого режиму відбування покарання, які проявлялись у зберіганні заборонених речей та порушенні локалізації. 3 рази притягувався до дисциплінарної вдіповідальності. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 2 рази заохочувався. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. Безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, не вбачає необхідності у їх виконанні. Не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджений, в самодіяльних організаціях.

За вимогами ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, та вважає що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним, і не досягне мети визначеної в ч.2 ст.50 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують. Наявність захворювання та хворих батьків не дають підстави суду для умовно-достроково звільнення засудженого від покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 травня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .