Номер провадження: 11-кп/785/1620/15
Номер справи місцевого суду: 506/159/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Красноокнянського району Одеської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чорна Красноокнянського району Одеської області, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, інвалід 2-ї групи, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-17 жовтня 2014 року Красноокнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.15,ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

засуджений:

-за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2014 року у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно призначено обвинуваченому покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишений без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, 07 лютого 2015 року, близько о 19-15 годин, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_2 , шляхом зламу віконного отвору проник до літньої кухні господарства потерпілого ОСОБА_9 , де виявив ручний оприскувач дерев вартістю 320 грн. у мішку білого кольору, який викрав з приміщення літньої кухні, залишивши будівлю через той же віконний отвір. Викраденим ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеність вини в скоєні злочину, вважає вирок суду суворим, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначив, що при постановлені вироку судом належним чином не враховані ті обставини, що він свою вину у скоєному визнав повністю, являється інвалідом 2-ї групи та хворіє на ряд захворювань.

Просить переглянути вирок суду та застосувати відносно обвинуваченого ч.2 ст.84 КК України.

В апеляційні скарзі прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки дії обвинуваченого судом неправильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував у задоволенні апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, крім визнання своєї вини обвинуваченим, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, належно оцінені судом, і є правильним.

Дії обвинуваченого за ст.185 ч.3 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, і висновки суду про це належним чином мотивовані. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого, позитивну характеристику з місця проживання, відсутність матеріальної шкоди, а також ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом 2-ї групи та хворіє на низку хронічних захворювань.

Крім того, судом враховано і ту обставину, що новий злочин обвинувачений вчинив в період іспитового строку.

Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів. Підстав вважати його несправедливим через суворість немає. Тому доводи обвинуваченого про те, що йому призначено покарання без дотримання вимог закону, є безпідставними.

Що стосується доводів обвинуваченого про застосування відносно нього ч.2 ст.84 КК України звільнення від покарання за хворобою, то це клопотання розглядалося судом першої інстанції, який обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки суду належало кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.3 ст.186 КК України, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт складено відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В ході судового розгляду прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого саме ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, суд розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.337 КПК України, прокурор під час судового розгляду до суду з клопотанням щодо зміни обвинувачення не звертався.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Красноокнянського району Одеської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3