Ухвала

іменем україни

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9

суддів: ОСОБА_10 ОСОБА_11

при секретарі ОСОБА_12

за участю прокурора ОСОБА_13

представника

ЗАТ «Укрпромконтракт» ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000800, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України .

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення постановлені щодо нього та закрити кримінальне провадження. Своє прохання обґрунтовує тим, що судові рішення ухвалені незаконно, без урахування всіх обставин справи. Крім того, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та неправильне застосування кримінального закону. Вказує, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України не доведена. На обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що розслідування та розгляд даного провадження проведено поверхнево; всі докази його вини були отримані з порушенням вимог процесуального законодавства та на підставі суперечливих показах свідка обвинувачення. Також зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за вчинення злочину при наступних обставинах.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2006 року ОСОБА_2 зобов'язано повернути ЗАТ «Укрпромконтракт» кошти у сумі 53 000 грн., на виконання якого Октябрським районним судом м. Полтави 29 жовтня 2010 року видано виконавчий лист за № 2-2226. Постановою державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ від 4 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження, з чим обвинувачений ознайомлений 8 листопада 2010 року. Будучи фінансово спроможним та маючи реальну можливість виконати рішення суду щодо повернення грошових коштів, ОСОБА_2 у період з 8 листопада 2010 року по 23 травня 2014 року умисно ухилився від його виконання.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_13 який не підтримав касаційну скаргу засудженого, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, думку ОСОБА_1 - представника ЗАТ «Укрпромконтракт», яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Засудженим ОСОБА_2 у касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_2, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.

Як встановлено вироком суду та виходячи із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 визнаний винним в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених та перевірених у судовому засіданні доказах і є правильним.

Дії засудженої ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 382 КК України кваліфіковано судом правильно.

Посилання у касаційній скарзі на відсутність доказів його вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення розцінюється колегією суддів, як безпідставне.

Як вбачається з вироку суду, який дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів касаційного суду, що вина ОСОБА_2 підтверджується дослідженими та покладеними в основу обвинувального вироку доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_3 у суді першої та апеляційної інстанцій, який є старшим державним виконавцем ВДВС Полтавського РУЮ, ОСОБА_4 у суді першої інстанції, який є начальником ВДВС Полтавського РУЮ, які зазначили, що на виконанні ВДВС Полтавського РУЮ перебувало виконавче провадження № 22392888 з виконання виконавчого листа № 2 - 2226, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 29.10.2010, згідно з яким ОСОБА_2 було зобов'язано повернути ЗАТ «Укрпромконтракт» кошти в розмірі 53 000 грн. ОСОБА_2 був належно повідомлений про відкриття виконавчого провадження і останньому, як боржнику надавався строк для добровільного виконання рішення суду, але рішення суду він не виконав. У зв'язку з цим та відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» на ОСОБА_2 накладалися штрафи. Після цього ВДВС Полтавського РУЮ було направлено подання до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду; показаннями самого ОСОБА_2, який у суді першої та апеляційної інстанцій підтвердив, що йому було відомо про рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2006 року, згідно якого його було зобов'язано повернути ЗАТ «Укрпромконтракт» кошти у сумі 53 000 грн. та про відкриття виконавчого провадження № 2-2226; рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 25.10.2006 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ТОВ «Крокус ЛТД», ЗАТ «Укрпромконтракт», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна, яке набрало законної сили, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язано повернути ЗАТ «Укрпромконтракт» кошти в розмірі 53 000 грн.; ухвалою Апеляційного суду Сумської області в порядку касаційного провадження від 01.04.2008 року, якою рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25.10.2006 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ТОВ «Крокус ЛТД», ЗАТ «Укрпромконтракт», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна залишено без змін; виконавчим листом за № 2-2226, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 29.10.2010 року, на підставі якого виконувалося рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25.10.2006 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ТОВ «Крокус ЛТД», ЗАТ «Укрпромконтракт», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна, яке набрало законної сили; постановою державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ від 04.11.2010 року про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою ОСОБА_2 надано строк до 11.11.2010 року добровільно виконати рішення суду з розпискою ОСОБА_2 про отримання постанови 08.11.2010 року, та яка не була оскаржена ні засудженим, ні іншими сторонами виконавчого провадження (т. 1 а.п. 94); актами державного виконавця від 13.03.2013 року та від 29.03.2013 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 не виконав рішення суду щодо повернення коштів; постановами державного виконавця від 14.03.2013 року та від 01.04.2013 року про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 за невиконання рішення; ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.03.2012 року, якою встановлений спосіб і порядок виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25.10.2006 року шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «Укрпромконтракт» грошових коштів у сумі 53 000 грн.; показаннями свідка ОСОБА_8, яка є директором ТОВ «УКРПРОМ-КОНТАКТ», та яка показала, що ОСОБА_2 в усній формі їй повідомив, що він відмовляється виконати судове рішення і до цього часу не перерахував товариству 53000 грн.

Зазначені у касаційній скарзі ОСОБА_2 доводи про те, що висновки в цій частині не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки суд, у відповідності до вимог процесуального закону, дав оцінку доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи засудженого ОСОБА_2 про те, що в його діях відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні, належним чином мотивуючи своє рішення.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього реальної можливості виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2006 року, згідно якого його було зобов'язано повернути ЗАТ «Укрпромконтракт» кошти у сумі 53 000 грн. через його скрутне матеріальне становище та відсутність доходу від підприємницької діяльності є безпідставними, були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції та свого підтвердження та спростовуються висновками судової економічної експертизи № 12979від 25 лютого 2014 року щодо отриманих доходів ОСОБА_2 у період з 1 жовтня 2010 року по 31 березня 2013 року. Крім того, суди обох інстанцій прийшли до правильного висновку про те, що хоча ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 березня 2012 року і було змінено спосіб виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2006 року, разом з тим дане рішення не припиняє його обов'язкове виконання.

Доводи засудженого про те, що виконавчий лист був виданий після сплину трирічного строку, а тому виконавче провадження було відкрито незаконно, колегія суддів вважає що вони не заслуговують на увагу, оскільки хоча і був порушений порядок видачі виконавчого листа, але це не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тим більше що ОСОБА_2 почав ухилятися від виконання судового рішення з моменту вступу судового рішення в законну силу, після чого і були видані виконавчі документи.

Крім того, відповідальність з вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України настає саме за умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили або перешкоджання його виконанню.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 382 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання ОСОБА_2 призначено з дотриманням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, наслідків вчиненого та інших обставин, і є справедливим.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_2, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 2014 року та Апеляційного суду Полтавської області від 4 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________ ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11