АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
представника потерпілої - ОСОБА_5
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальну справу за апеляціями захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року, яким-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 189 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за
_____________________________________________
Справа: 11/796/58/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_12
ч.2 ст. 189 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Києва, громадянин України, українець, з неповною вищою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 189 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Києва, громадянин України, українець, з вищою освітою, військовий пенсіонер, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 189 КК України у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, за ч.2 ст. 146 КК України у виді 2 (років) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за ч.2 ст. 146; ч. 2 ст. 189; ч. 2 ст. 186 КК України, тобто за умисні дії, які виразилися у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненими з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу; у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також у відкритому викрадені чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за обставин вказаних у вироку, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення шляхом незаконного заволодіння чужим майном, для вчинення навмисних злочинів, спрямованих проти власності та проти волі, честі і гідності особи, приблизно о 16 год. 00 хв. 21.04.2012 року за попередньою змовою групою осіб вчинили викрадення та незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , яку на автомобілі марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , перевезли до лісо-полоси, розташованої неподалік с. Осещина Вишгородського району Київської області та незаконно її утримували до 21 год. 15 хв. 25.04.2012 року з метою вимагання у неї грошових коштів.
Під час незаконного утримання ОСОБА_13 в салоні вищевказаного автомобіля, який знаходився в лісо-полосі неподалік с. Осещина Вишгородського району Київської області, в період часу з 21.04.2012 року до 21 год. 15 хв. 25.04.2012 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, з метою заволодіння майном потерпілої, вимагали у неї грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21.04.2012 року становить 798570 грн. при цьому погрожували, у разі відмови надати їм гроші, заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень та вбивством, і ці погрози потерпіла ОСОБА_13 сприймала як реальні.
Крім того, 21.04.2012 року приблизно о 16 год.30 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, після вчинення викрадення ОСОБА_13 перебуваючи в салоні автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , відкрито викрали майно, що належало потерпілій ОСОБА_13 , на загальну суму 3100 грн., яким розпорядилися на власний розсуд.
В апеляціях та їх доповненнях:
- засуджений ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду з підстав невідповідності його висновків фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, просить виправдати його за ч.2 ст. 186 КК України та застосувати до нього положення ст. ст. 69, 75 КК України. Свої вимоги аргументує тим, що висновок суду про вчинення ним грабежу ґрунтується виключно на показаннях потерпілої у якої забрали речі не з метою пограбування, а з метою позбавити її можливості подзвонити, тобто їх дії були спрямовані лише на реалізацію вчинення іншого злочину, а тому кваліфікація цих дій, як самостійного складу злочину, на думку засудженого, є невірною. Крім цього зазначає, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду справи не було здобуто жодного доказу, який би вказував на наявність попередньої змови між засудженими щодо пограбування потерпілої ОСОБА_13 , а тому вважає, що суд, в порушення вимог ст. 62 Конституції України та ст. 327 КПК України, дійшов висновку про їх попередню змову виключно на підставі припущень. Також наголошує, що нанесення потерпілій тілесних ушкоджень не підтверджується доказами дослідженими під час судового засідання, оскільки відповідно ст. 76 КПК України, для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень є висновок судово-медичної експертизи, яка у справі не призначалася та не проводилася. Крім зазначеного, засуджений ОСОБА_8 також просить застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».
- засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить його скасувати, закрити провадження щодо нього за злочини передбачені ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 189 КК України, які були незаконно йому інкриміновані та які не були доведені ні досудовим слідством, ні під час судового розгляду справи. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що він не вимагав у потерпілої грошових коштів та не вчиняв відносно неї пограбування, а все що відбувалось було без його відома та згоди, а тому всі дії засуджених мають кваліфікуватись за ч.2 ст. 29 КК України. Також наголошує, що під час судового слідства потерпіла зазначала, що саме ОСОБА_8 забрав у неї сумку, що також визнав і сам ОСОБА_8 та відшкодував потерпілій завданий збиток. Крім зазначеного, засуджений ОСОБА_6 також просить застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році».
- захисник ОСОБА_10 у своїй апеляції, доводи якої в повному обсязі підтримав його підзахисний засуджений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону. Просить змінити вирок суду першої інстанції, виправдати засудженого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України за недоведеністю вчинення ним цього злочину та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. На обґрунтування доводів апеляції вказує, що речі у потерпілої були відібрані лише з метою позбавити її можливості подзвонити та повідомити про її викрадення, а тому ці дії були спрямовані на реалізацію вчинення іншого злочину, а саме незаконного позбавлення волі, які охоплювались цим складом і кваліфікація цього факту як самостійного складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є невірною. При цьому зазначає, що досудовим слідством не було зібрано жодного доказу, який би вказував на наявність попередньої змови засудженого ОСОБА_7 з іншими засудженими щодо пограбування потерпілої і такі докази не були представлені стороною обвинувачення під час розгляду справи в суді, а відтак, виключно на підставі припущень, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність такої кваліфікуючої ознаки пограбування як попередня змова осіб, що є неприпустимим. Крім цього наголошує, що відповідно до ст. 76 КПК України, не була призначена та не проводилась судово-медична експертиза на підтвердження чи спростування обставин щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, що має важливе значення для справи, оскільки істотно впливає на ступінь вини ОСОБА_7 , а відтак і на покарання, а тому в частині встановлення факту побиття потерпілої вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи.
- захисник ОСОБА_11 посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку в частині визнання винним його підзахисного ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 та ч.2 ст. 189 КК України, просить його в цій частині скасувати та застосувати до останнього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» у зв`язку з відбуттям частини призначеного йому покарання, а також у відповідності з принципами розумності та справедливості знизити розмір відшкодування по цивільному позову до 20 000 гривень. Свої вимоги аргументує тим, що ОСОБА_9 вважаючи себе співробітником охоронного агентства «Чорний лотос», яке спеціалізувалось на поверненні боргів, знаходячись за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 , запропонував останній провести бесіду, на що вона погодилась та присіла до автомобіля, в якому ОСОБА_8 зі слів потерпілої вилучив у неї її сумку. Також вказує, що фактів нанесення потерпілій тілесних ушкоджень в ході досудового та судового слідства не встановлено. Крім цього зазначає, що суд, ухвалюючи вирок, в порушення вимог п.4 ч.1 ст. 324 КПК України проігнорував клопотання про застосування до ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляції і апеляції своїх захисників та просили їх задовольнити; пояснення захисників, які уточнили свої апеляційні вимоги, при цьому захисник ОСОБА_10 просив вирок щодо його підзахисного ОСОБА_7 скасувати в частині засудження за ч. 2 ст. 186 КК України і в цій частині справу закрити, а в решті вирок змінити, застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням; захисник ОСОБА_11 також просив скасувати вирок в частині засудження його підзахисного ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, а справу в цій частині закрити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 2 на ч. 1 ст. 189 КК України та застосувати щодо нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»; думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду та безпідставність поданих апеляцій; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи; колегія суддів вважає, що апеляції захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та апеляції засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, а апеляції захисника ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Викладені у вироку висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчиненими з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілій фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу; умисних дій, які виразилися у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою, вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні доказах, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку. Зокрема, їх вина підтверджується покладеними в основу вироку показаннями як самих засуджених, так і показаннями потерпілої ОСОБА_14 , яка докладно розповіла про обставини її викрадення та вимагання грошей, роль та дії кожного з учасників злочинів; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними протоколів огляду місця події; протоколами очних ставок між потерпілою та обвинуваченими; даними протоколів відтворення обстановки та обставин події; даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання; речовими доказами та іншими наведеними у вироку доказами.
Отже, аналіз матеріалів кримінальної справи, дані протоколу судових засідань та зміст вироку свідчать про те, що суд першої інстанції при розгляді даної кримінальної справи дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення, повно та всебічно перевірив зібрані у справі докази, яким у сукупності дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України ( в редакції 1960 року) і висновки суду ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах, а тому викладені в апеляціях обвинувачених та захисників доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляцій про відсутність між засудженими попередньої змови на вчинення злочинів, оскільки цим доводам суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано зазначив, що умисел останніх був направлений на викрадення людини, вимагання грошей з погрозою насильства, вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та відкрите викрадення чужого майна і діяли вони сумісно та узгоджено.
З цих підстав не підлягають задоволенню і апеляційні доводи захисника засудженого ОСОБА_9 щодо перекваліфікації дій останнього з ч.2 на ч.1 ст. 189 КК України у зв`язку з тим, що, в ході досудового і судового слідства не було встановлено фактів нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки обвинуваченим, в тому числі і ОСОБА_9 не було інкриміновано заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, а притягнення до кримінальної відповідальності за вказаним законом, тобто за ч. 2 ст. 189 КК України було зумовлено наявністю таких кваліфікуючих ознак, як вимагання вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також вчинене з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
На думку колегії суддів позбавлені правових підстав і доводи апелянтів про те, що речі у потерпілої були відібрані лише з метою позбавити її можливості подзвонити та повідомити про її викрадення, а тому ці дії засуджених нібито були спрямовані лише на реалізацію вчинення іншого злочину, а саме незаконного позбавлення волі, які охоплювались цим складом і, що кваліфікація цього факту як самостійного складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є невірною, оскільки ці доводи суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи.
Перевіряючи вирок суду в межах поданих апеляцій, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення і вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 186КК України та правильність кваліфікації їх дій докладно мотивованим, що відповідає вимогам ст. 323, 324, 334 КПК України ( в редакції 1960 року).
При призначенні засудженим покарання, суд, відповідно до вимог передбачених ст. 65 КК України, виходячи із загальних засад його призначення, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про їх особи, а також обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання обґрунтовано призначив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає скоєному, а відтак є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для застосування вимог ст. 69,75 КК України, про що засуджений ОСОБА_8 ставить питання у своїй апеляції, та пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.
Що стосується покарання призначеного засудженому ОСОБА_7 , колегія суддів, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь участі, роль і дії кожного з обвинувачених у вчиненні злочинів, про які зазначала потерпіла, його незмінні та послідовні показання щодо обставин їх вчинення, які сприяли встановленню фактичних обставин справи, вважає що судом першої інстанції засудженому ОСОБА_7 було призначено явно несправедливе покарання внаслідок його суворості, а тому вважає можливим пом`якшити призначене йому покарання за ст. 189 ч. 2 КК України до мінімальної межі передбаченої санкцією частини другої цієї статті.
Разом із цим, колегія суддів приходить до висновку, що конкретні обставини справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема його відношення до скоєного та щире каяття, а також дані про особу засудженого ОСОБА_7 , який є військовим пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я, раніше не судимий, виключно позитивно характеризується як за місцем проходження військової служби, так і за місцем роботи та проживання - істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають можливість, застосувавши ч.1 ст. 69 КК України пом`якшити призначене йому покарання за ст. 186 ч. 2 КК України, яке, на думку колегії суддів буде справедливим покаранням та відповідати як ступеню тяжкості вчинених ним дій при вчиненні злочинів групою осіб, так і його особі.
Апеляційні вимоги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_9 про задоволення їх клопотань щодо застосування до них ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», задоволенню не підлягають, оскільки вони не є суб`єктами цієї амністії, відповідно до ст.ст. 1-5 Закону України «Про амністію у 2014 році».
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України ( в редакції
закону 1960 року), Законом України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
Апеляції захисника засудженого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а апеляції засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Солом`янського районного суду міста
Києва від 18 серпня 2014 року - задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене йому покарання:
за ч.2 ст. 189 КК України до 3-х років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 2-х років 10 місяців позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.
В решті цей вирок суду щодо засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Судді: ___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3