У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 14 січня 2016 року заяву захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_10 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2014 року ОСОБА_3 засуджено за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною третьою статті 406 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 76 КК.

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено йому покарання за частиною першою статті 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за частиною третьою статті 406 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 17755 грн. моральної шкоди.

У решті вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 2 квітня 2015 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Захисник ОСОБА_10 звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року щодо ОСОБА_3 Посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а саме частини другої статті 59 КК.

Зазначає, що судом касаційної інстанції при постановленні ухвали не враховано особу засудженого в тому числі, те що останній до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання, сім'ю та міцні соціальні зв'язки. Вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства із встановленням для нього іспитового строку на підставі статті 75 КК.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Разом з тим, дана процесуальна норма містить застереження, що із зазначених у ній підстав не переглядаються судові рішення з питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Для визначення, чи входить застосування статей 65, 75 КК до вищевказаних застережень, треба враховувати, що прийняття судом рішення про призначення покарання включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченого кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

Аналіз юридичних термінів і понять, які використані у статтях розділу ХI «Призначення покарання» КК свідчить про те, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору при призначенні покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція потребує судового розсуду, підставами для якого при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб'єкта правозастосування.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, що прямо стосується застереження, викладеного в пункті 1 частини першої статті 445 КПК.

Зі змісту заяви випливає, що захисник ОСОБА_10 фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов'язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), що не є підставою для перегляду судового рішення Верховним Судом України.

За таких обставин провадження за заявою не може бути відкрито за відсутності підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК.

Крім того, захисник ОСОБА_10, як убачається зі змісту заяви, хоча й зазначає про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, а саме частини другої статті 59 КК (конфіскація майна), проте засудженому ОСОБА_3 взагалі не призначалось додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Також, захисником ОСОБА_10 не надано жодного рішення суду касаційної інстанції, яке підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене, заява захисника ОСОБА_10 не може бути визнана обґрунтованою, а оскаржене нею судове рішення таким, що становить предмет перегляду Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтею 445 КПК. За таких обставин підстав для допуску справи за заявою захисника ОСОБА_10 до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_10 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року щодо ОСОБА_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9