Номер справи137/29/16-к
1-кп/137/19/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , перебуваючи встані алкогольного сп`яніння, 19.08.2015 приблизно о 15-000, знаходячись на території «Парку культури та відпочинку» по вул.Кармелюка в смт.Літині Вінницької області , був зупинений працівниками міліції та під час поверхневого огляду у нього виявлено та вилучено предмет схожий на кастет, який він незаконно виготовив саморобним способом та у подальшому, без передбаченого законом дозволу носив при собі до 19.08.2015 року. Згідно висновку експерта № 353 Х від 21.08.2015, металевий предмет вилучений 19.08.2015 у ОСОБА_4 , являється контактною не клинкової холодною зброєю ударно-дробильної дії. Даний предмет виготовлений саморобним способом по типу «кастетів спрощеної конструкції».
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння, виготовлення кастету без передбаченого законом дозволу.
Між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Як вбачається зі змісту укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки , передбачені п.п.2,3,4 ч. 1 ст.76 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що провину визнає повністю, добровільно уклав угоду та просить її затвердити.
Захисник ОСОБА_5 також просив суд затвердити укладену угоду.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів .
Так, кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_4 оголошена підозра, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі право на судовий розгляд , під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім того, у судовому засіданні суд переконався, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена сторонами добровільно, вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті,що передбачені в угоді, дана угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Позиція Європейського суду з прав людини з даного приводу викладена у Постанові від 29 квітня 2014 року по справі «Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії». Де зазначено, що порушення прав та свобод людини відсунє, якщо у справі про затвердження угоди про визнання винуватості судом перевірено дотриманя вимог визначених у нормах національного законодавства та встановлена добровільність укладення угоди.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню, та обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Цивільний позов не заявлений.
Судові витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання щодо речового доказу у відповідності до вимог ст.100 КПК України слід вирішити наступним чином. Кастет знищити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374, 474 - 475 КПК України, - суд,
П Р И С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном на 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
а) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
б) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця
в) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчуінспекцію.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведену судово-криміналістичну експертизу в сумі 491,04 гривень.
Речові докази, а саме кастет - знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з дня його проголошення з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Вручити копію вироку негайно усім учасникам процесу.

Суддя: ОСОБА_1