Залізничний районний суд м. Львова Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 11а-92/10 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України,
Доповідач в апеляції ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

2 березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Леона О.І.

суддів апеляційного суду Ревера В.В. та Марітчака Т.М.

за участю прокурора Войценка А.І.

та засудженого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року, яким -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, невійськовозобов'язаний, не одружений, не працюючий, без визначеного місця проживання, раніше судимий:

*29.12.2004 року вироком Центрально-Городського райсуду м. Макіївки за ч. З ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

*14.09.2005 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. З ст. 185, ст. 15 - ч. 1 ст. 186, ст. 69, 70, ч. 4 ст. 70 КК України на З роки позбавлення волі, звільнений 03.07.2007 року з місць позбавлення волі по відбуттю покарання.

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30.03.2007 року остаточно ОСОБА_3 визначено за сукупністю вироків 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишено попередній - утримання під вартою.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець і мешканець м. Сваляви вул. Гірська, 77, Закарпатської області, циган, громадянин України, не військовозобов'язаний, ІНФОРМАЦІЯ_5, вдівець, не працюючий, раніше судимий 30.03.2007 року Залізничним райсудом м. Львова за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення полі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки. -

засуджений за ч. 21 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано не відбуте Е. ОСОБА_4 покарання за вироком Залізничного райсуду м. Львова від 30.03.2007 року у виді шести місяців позбавлення волі, і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю вироків 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід Е. Аміту залишено попередній - утримання під вартою. Речовий доказ у справі - мобільний телефон повернуто потерпілому ОСОБА_5

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_3 та Е. Аміт визнані винними та засуджені за те, що вони за попередньою змовою групою осіб близько 21.00 год. 07.02.2009 року, перебуваючи в кафе-барі «Максим» на пл. Двірцевій у м. Львові, скоїли відкрите викрадення належного потерпілому ОСОБА_5 майна, із застосуванням ОСОБА_3 до потерпілого насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров'я.

Зокрема. ОСОБА_3, Е. Аміт та ОСОБА_5 сиділи і розпивали спиртні напої у кафе-барі «Максим». Після того як ОСОБА_5 сп'янів, Е. Аміт та ОСОБА_3, вирішили заволодіти його майном, в зв'язку з чим Е. Аміт відкрито викрав з лівої кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки „Самсунг Х460" вартістю 400 грн. та зняв з пальців руки потерпілого обручку із жовтого металу вартістю 400 грн. і печатку із жовтого металу вартістю 400 грн., передавши мобільний телефон та обручку ОСОБА_3, а печатку залишив собі. В той же час ОСОБА_3 зняв з шиї потерпілого ланцюжок із жовтого металу з хрестиком загальною вартістю 3 400 грн. з правої кишені куртки намагався витягнути гроші. Потерпілий ОСОБА_5, намагаючись перешкодити викраденню майна, схопив ОСОБА_3 за руку, у відповідь на що, той наніс потерпілому удар кулаком в обличчя та витягнув гроші в розмірі 1 500 грн., після чого Е. Аміт та ОСОБА_3 з викраденим майном скрилися та розпорядилися таким, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 7 330 грн.

На вирок суду першої інстанції засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій просить вирок Залізничного райсуду м. Львова від 26 листопада 2009 року скасувати у звязку з його необґрунтованістю і винести новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 193 чи ст. 198 КК України та зменшити призначене судом покарання.

ОСОБА_6 ОСОБА_3 покликається на те, що органами досудового слідства та судом не здобуто доказів його вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Крім того, засуджений покликається на те, що усі пояснення, написані ним під психологічним тиском працівників міліції, а прокуратура та суд посприяли працівникам міліції засудити невинних до позбавлення волі. Суд першої інстанції також безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 про те, що у нього не було речей потерпілого і він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5.

Апелянт також покликається на те, що свідок ОСОБА_8 не був допитаний в судовому засіданні, хоча обвинувачення побудоване на його показаннях. В судовому засіданні також не була допитана свідок ОСОБА_9.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляції засудженого ОСОБА_3 та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого до задовольнення не підлягає з наступних підстав.

Покликання засудженого ОСОБА_3 про те, що при дачі показань під час судового розслідування справи на нього чинився психологічний тиск працівниками міліції не стверджуються матеріалами справи. Дана обставина була предметом перевірки помічника прокурора Залізничного району м. Львова і відповідно до його постанови від 27 квітня 2009 року, за зверненням ОСОБА_3, відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України стосовно слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_10 та інших працівників Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину (а.с. 276-277).

ОСОБА_11 ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5, які він послідовно давав як під час судового слідства, так і в судовому засіданні про обставини заволодіння його майном засудженими ОСОБА_3 та Е. ОСОБА_4;

*показаннями свідка ОСОБА_8 на досудовому слідстві, що оголошені і перевірені в судовому засіданні, про те, що свідок побачив на наступний день у ОСОБА_3 на шиї ланцюжок із жовтого металу з хрестиком, на руці обручку з жовтого металу, а на столику мобільний телефон червоного кольору. На його запитання ОСОБА_3 відповів, що ці речі він забрав у ОСОБА_5 (а.с. 25-27);

*показаннями свідка ОСОБА_9 про придбання нею у ОСОБА_3 мобільного телефону «Самсунг» червоного кольору за 150 грн. (а.с. 28);

*показаннями самого підозрюваного ОСОБА_3 на досудовому слідстві про обставини заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 та визнання ним своєї вини у вчиненому в тому числі у нанесенні удару потерпілому кулаком в обличчя (а.с. 62);

*показаннями потерпілого ОСОБА_5 як на досудовому слідстві, так в суді про те, що під час заволодіння його грошима та майном ОСОБА_3 наніс йому удар кулаком в обличчя;

*протоколами вилучення мобільного телефону у ОСОБА_9; протоколами ставки віч-на-віч між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і між ОСОБА_5 та ОСОБА_8; протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю самого ОСОБА_3 про відкрите заволодіння майном потерпілого; протоколом ставки віч-на-віч між ОСОБА_7 та Е. ОСОБА_4 відповідно до якого свідок пояснила про обставини заволодіння ОСОБА_3 та Е. ОСОБА_4 майном потерпілого.

Таким чином винність ОСОБА_3 у відкритому заволодінні майном потерпілого ОСОБА_5. за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого в момент спричинення доведена доказами дослідженими в судовому засіданні.

Покликання в апеляції засудженого ОСОБА_3 на те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 спростовуються як його ж показаннями на досудовому слідстві так і послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_5.

Суд першої інстанції підставно не надав віри показанням свідка ОСОБА_7 про те. що ОСОБА_3 та Е. Аміт не викрадали майно потерпілого ОСОБА_5 і Е. Аміт не є особою циганської національності за прізвиськом «Мухтар», правильно мотивувавши це тим, що ці показання свідка спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12. ОСОБА_13 та іншими показаннями. Крім того, суд першої інстанції правильно покликався на те. що свідок ОСОБА_7 перебуває у близьких стосунках з ОСОБА_3. а тому вона зацікавлена в результатах розгляду справи.

Дії засудженого ОСОБА_3 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він за попереднім зговором з Е. ОСОБА_4. відкрито з поєднанням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого заволоділи грошима та майном потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 7 330 грн.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_3 суд першої інстанції врахував всі пом'якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини і призначив покарання необхідне та достатнє для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому, на думку колегії суддів призначене ОСОБА_3 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

За таких обставин колегія судді не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції і задовольнення апеляції засудженого ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 362-367 КК України колегія суддів апеляційного суду. -

ухвалила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 листопада 2009 року стосовно ОСОБА_3 засудженого за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 (чотири) роки шість) місяців позбавлення волі залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_3 без задовольнений.

Ухвалу можна оскаржити на протязі шести місяців до Верховного Суду України.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_2

Копія відповідно до оригіналу:

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак