Справа № 405/4789/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді кримінальне провадження за № 0004571, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня, офіційно не працюючого, займається ремонтом мобільних телефонів, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.06.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 29.08.2014 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 1, п. «а», ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін у кримінальному провадженні:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за наступних обставин.

25.05.2015 року близько 14:00 год. ОСОБА_3 , знаходився в квартирі АДРЕСА_2 і побачив раніше знайомого ОСОБА_6 , який при собі мав мобільний телефон «Нокіа С2-01».

Маючи умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_6 під приводом зателефонувати, будучи впевненим, що останній довіряє йому, попросив у ОСОБА_6 мобільний телефон.

Не підозрюючи про злочинний намір та довіряючи ОСОБА_3 , ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон «Нокіа С2-01», вартістю 240 грн., з яким ОСОБА_3 в подальшому зник та розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 240 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, надав суду показання, що дійсно 25.05.2015 року біля 14 :00 год. він знаходився у своєї знайомої дівчини на ім`я ОСОБА_8 , в квартирі АДРЕСА_2 і під приводом зателефонувати шахрайським шляхом заволодів належний ОСОБА_6 мобільним телефоном «Нокіа». У вчиненому щиро кається, повністю добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням показань обвинуваченого, вивченням письмових матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, згоди учасників судового провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченого та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши та перевірив представлені по справі докази у зазначеному вище порядку, надав їм належну оцінку в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Скоєний злочин є злочином середньої тяжкості, тяжких наслідків ним не спричинено.
Обставин, що обтяжують відповідальність судом не встановлено.
Обставинами, які помякшують відповідальність є щире каяття в скоєному злочині, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди.
Характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, суд бере до уваги позитивну характеристику з місця проживання; на обліку у лікарня нарколога не перебуває, знаходився двічі у 2011 році на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні з приводу змішаних розладів поведінки та емоцій (а.с.64), згідно висновку судово-психіатричного експерта № 334 від 23.06.2015, ОСОБА_3 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Відмічена аномалія характеру у вигляді емоційно - нестабільного розладу особистості, не є проявом психічного захворювання і не впливає на його осудність (а.с.24). Застосування медичного характеру не потребує; раніше судимий за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий злочин проти власності в період іспитового строку.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого, фактичні обставини справи, наслідки скоєння кримінального правопорушення, вважає слід призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України.
Підстави застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України із врахуванням обставин скоєного, суд не вбачає.

Суд не погоджується із доводами як прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, так і захисника, який просив призначити покарання обвинуваченому строком два роки 1 місяць, оскільки вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.06.2013 року ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Так, ч.4 ст.71 КК України визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За вказаною нормою вищевказаної статті, суд зобов`язаний призначити строк більшого покарання у виді позбавлення волі, ніж те, яке визначено у вищевказаному вироку.
Судові витрати підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь держави в сумі 245, 52 грн.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12.06.2013 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання обчислювати з 25.08.2015 року.

На апеляційний період застосувати ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, негайно.

Цивільний позов та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 245, 52 грн.
Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда, а обвинуваченим, якщо він перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_1