АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1799/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/352/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.395, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю :

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

Перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Тернопілського міськрайонного суду від 09 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берегуйфалу Берегівського району Закарпатської області, громадянина України, котрий проживає АДРЕСА_1 , судимого:

1)вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 06 червня 2008 року за ч.1 ст.185 КК України до 3 місяців арешту;

2)вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 16 вересня 2009 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільненого 11 квітня 2014 року по відбуттю строку покарання

виправдано за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України;

засуджено :

- за ст.395 КК України на 6 місяців арешту;

за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.15 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України. за сукупністю злочинів, передбачених ст.395, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України, шляхом повного складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 до остаточного відбування покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 00 год. 00 хв. 04 вересня 2015 року.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання його під вартою, який обчислюється з моменту його затримання, тобто з 10 жовтня 2014 року.

Вироком також вирішено питанння щодо стягнення з обвинуваченого судових витрат та щодо речових доказів.

Згідно з вироком 9 квітня 2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік 6( шість) місяців із застосуванням обмежень: заборона залишати місце постійного проживання з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв.; заборона перебування в місцях, де продаються спиртні напої на розлив та в районі розташування ДВК-40; заборона без дозволу керівництва органів внутрішніх справ за місцем свого проживання виїжджати в особистих справах за межі району(міста) місця проживання; реєструватися чотири рази на місяць в органах внутрішніх справ за місцем проживання. З 25 липня 2014 року у ОСОБА_7 , який перебував в м. Берегово, окремий хутір, Берегівського району, Закарпатської області, який був належним чином ознайомленим про встановлення йому адміністративного нагляду по місцю його постійного проживання, а також про настання кримінальної відповідальності в разі його порушення, виник злочинний намір, спрямований на умисне порушення правил адміністративного нагляду, а саме: самовільного виїзду за межі області без поважних на те причин та без повідомлення про це правоохоронних органів з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне ухилення від адміністративного нагляду, ОСОБА_7 у кінці серпня 2014 року, перебуваючи у окремому хуторі м. Берегово, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних на те причин, не повідомивши працівників міліції Берегівського РВ УМВС України в Закарпатській області, та не написавши відповідної заяви на дозвіл виїзду за межі Берегівського району, Закарпатської області, умисно залишив місце свого проживання, а саме: окремий хутір, м. Берегово, а в подальшому - межі Берегівського району, Закарпатської області і направився в м. Тернопіль.

Крім того, 6 серпня 2014 року, близько 2 год. 00 хв., за попередньою змовою у ОСОБА_7 , який раніше судимий за умисні корисливі злочини та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, які перебували поблизу гаражного кооперативу Лада, що по вул. Козацька, 9 в м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом та проникнення на територію гаражного кооперативу Лада, яка відведена для постійного зберігання матеріальних цінностей, а саме транспортних засобів та, яка обладнана огорожею та забезпечена охороною.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 6 серпня 2014 року, близько 2.00 год., ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, проникли на охоронювану територію гаражного кооперативу Лада, шляхом проходу у проміжок між сигментом огорожі вказаного сховища, після чого, перебуваючи на території гаражного кооперативу Лада, що на вул. Козацькій, 9 в м. Тернопіль, яка відведена для постійного зберігання матеріальних цінностей, а саме транспортних засобів, яка обладнана огорожею та забезпечена охороною, діючи умисно, за попередньою змовою, ОСОБА_7 сів у раніше відчинений ним автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_11 , вартістю 24767 грн. 20 коп. В той час, діючи узгоджено, особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, сіла у той же автомобіль поряд із співвиконавцем. ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сидить у салоні автомобіля поряд, за допомогою від`єднання дротів від замка запалювання та їх з`єднання запустив двигун, внаслідок чого транспортний засіб почав рухатись.

Однак, проїхавши декілька метрів в напрямку до виїзду із гаражного кооперативу Лада, двигун автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 перестав працювати, внаслідок чого транспортний засіб зупинився, тим самим ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, не перемістили транспортний засіб за межі вказаного гаражного кооперативу, таким чином, виконавши усі дії, які останні вважали необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі.

Крім того, ОСОБА_7 спільно із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, переконавшись, що на території гаражного кооперативу Лада більше нікого немає, перебуваючи поблизу автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , за допомогою невстановленого столярного предмету, пошкодивши замок, відчинив кришку багажника вказаного автомобіля.

Діючи узгоджено, за попередньою змовою, спрямованою на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, після відчинення багажника вказаного автомобіля, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, таємно викрали колесо із шиною марки BARUM, вартістю 587 грн. 84 коп., та домкрат, вартістю 150 грн., спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 737 грн. 84 нон.

Діючи узгоджено, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 спільно із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи столярні інструменти, які вони взяли із вказаного автомобіля, що належить ОСОБА_11 , підійшли до місця розташування автомобільного причепу д.н.зн. НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_12 та за допомогою пристосованих столярських предметів, а саме ключем, відкрутили фіксуючі гайки на двох колесах. Після чого, зняли вказані колеса з шинами марки КАМА М-145 165-13/6.45-13 з причепу, завдавши ОСОБА_12 матеріальні збитки на суму 1578 грн. 76 коп.

Із викраденим майном ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вийшли за територію вказаного гаражного кооперативу та заховали його у кущових насадженнях та в подальшому забрали з собою, завдавши ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 737 грн. 84 коп. та Сухарському на суму 1578 грн. 76 коп.

Окрім того, 6 серпня 2014 року, близько 2 год. 15 хв., вийшовши із автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , у ОСОБА_7 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння іншим транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_13 , вартістю 17662 грн. 05 коп., який знаходився на території гаражного кооперативу, до якого був причеплений причеп марки ПФ 01 Фермер д.н.з НОМЕР_5 , вартістю 3603 грн. 20 коп.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 6 серпня 2014 року, близько 2 год. 15 хв., спільно із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на території гаражного кооперативу Лада, відчепили причеп від автомобіля марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_4 , після чого ОСОБА_7 , невстановленим предметом, вибив скло у бокових дверцятах зі сторони водійського сидіння та, відчинивши дверцята, проник у салон вказаного автомобіля та сів у крісло водія. В той же час, діючи узгоджено із ОСОБА_7 , особа, матеріали до якої виділені в окреме провадження, сіла у той же автомобіль поряд із співвиконавцем. ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сидить у салоні автомобіля поряд, за допомогою від`єднання дротів від замка запалювання та їх з`єднання, запустив двигун, внаслідок чого транспортний засіб почав рухатись.

Однак, проїхавши декілька метрів в напрямку до виїзду із гаражного кооперативу Лада, двигун автомобіля ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_6 , перестав працювати, внаслідок чого перестав працювати, внаслідок чого транспортний засіб зупинився, тим самим особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 не перемістили транспортний засіб за межі вказаного гаражного кооперативу, таким чином виконавши усі дії, які останні вважали необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі.

Окрім того, 6 серпня 2014 року, близько 2 год. 30 хв., не бажаючи залишати транспортний засіб, автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н. з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_13 , у ОСОБА_14 , за зговором із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, спрямований на викрадення акумулятора, що знаходився під капотом вказаного автомобіля.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи за попередньою домовленістю, узгоджено із ОСОБА_7 , особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, відчинив капот автомобіля, шляхом відтягування ричага з салону автомобіля, та, вийшовши з автомобіля, відкрив кришку капоту. Приєднавшись до вже розпочатої злочинної діяльності особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із останнім, від`єднав клеми від акумулятора марки Vо1taPowerlTSELF, що знаходився під капотом автомобіля, вартістю 460 грн. та витягнув його з місця його знаходження.

В подальшому, ОСОБА_7 передав викрадений акумулятор із автомобіля належному ОСОБА_13 , особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, який, виконуючи умови попередньої домовленості, виніс акумулятор марки VoltaPowerlTSELF за територію гаражного кооперативу Лада, і заховав його у кущових насадженнях, де уже зберігались раніше викрадені ними колеса, завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 460 грн., та залишивши ОСОБА_7 на території гаражного кооперативу Лада.

Окрім того, 6 серпня 2014 року, близько 2 год. 40 хв., особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникла на охоронювану територію гаражного кооперативу Лада, що на вул. Козацькій, 9 в м. Тернопіль, шляхом проходу у проміжок між фрагментом огорожі вказаного вище, де вже знаходився ОСОБА_7 , перебуваючи на території гаражного кооперативу Лада, що на вул. Козацькій, 6 в м. Тернопіль, вступив у злочинну змову із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом, що зберігався на території даного кооперативу, а саме автомобілем марки ВАЗ 21214 д.н.з. НОМЕР_7 , що на праві власності належить ОСОБА_15 , вартістю 69275 грн. 25 коп. Погодившись на злочинну пропозицію, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спільно із ОСОБА_7 , діючи умисно, узгоджено за попередньою змовою, підійшли до зазначеного транспортного засобу, після чого ОСОБА_7 , невстановленим слідством предметом, вибив скло у бокових дверцятах зі сторони водійського сидіння, після чого відчинивши дверцята, проник у салон автомобіля та сів за водійське крісло. В той же час, діючи узгоджено із ОСОБА_7 , особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сіла у той же автомобіль поряд із співвиконавцем. ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сидить у салоні автомобіля поряд, за допомогою від`єднання дротів від замка запалювання та їх з`єднання запустив двигун, внаслідок чого транспортний засіб почав рухатись.

Однак, проїхавши декілька метрів в напрямку до виїзду із гаражного кооперативу Лада, двигун автомобіля перестав працювати, внаслідок чого транспортний засіб зупинився, тим самим особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 не перемістили транспортний засіб за межі вказаного гаражного кооперативу, таким чином виконавши усі дії, які останні вважали необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить зменшити йому міру покарання в виді позбавлення волі, врахувавши, що він проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні 4 малолітніх дітей, сім`я фінансово не забезпечена, в злочинах, за які його засуджено, він повністю визнав свою вину і щиро розкаявся.

В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить даний вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України скасувати, внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 засудити:

за п.п.6. 12 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.4 ст.187 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначити у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Визнаючи невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 12 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України, суд взяв до уваги показання обвинуваченого, що цих злочинів він не вчиняв та показання ОСОБА_16 , який в суді ствердив, що потерпілого він вбив особисто і ОСОБА_7 при тому присутній не був, і участі в цьому не приймав.

Разом з тим на досудовому слідстві та в судовому засіданні стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 , він давав показання, що вбивали потерпілого вони разом з ОСОБА_7 і разом забрали з кишені вбитого гроші. Свідчення ОСОБА_16 покладені в основу вироку Тернопільського міськрайонного суду 15.01.2015 року про його засудження.

Про те що ОСОБА_7 вбивав потерпілого разом з ОСОБА_16 він розказував під час допиту, який проводився з відеофіксацією.

Тому прокурор вважає, що в суду не було підстав для визнання невинним ОСОБА_7 та його виправдання за вказаними статтями.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора ОСОБА_6 , який просить подану прокурором в кримінальному провадженні апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просять задовольнити подану ними апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289, ст.395 КК України, за обставин, вказаних у вироку та кваліфікація його дій за вказаними статтями, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому ці обставини колегією суддів не переглядаються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Щодо доводів прокурора про безпідставність виправдання ОСОБА_7 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з таких підстав.

Доведеність обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень прокурором обґрунтовується вироком Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року, яким було засуджено ОСОБА_16 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, і який вступив в законну силу.

За змістом ст.90 КПК України преюдиціальне значення мають рішення будь-яких судів України стосовно тих самих суб`єктів, і тих самих обставин.

Тобто законом встановлені суб`єктивні та об`єктивні межі преюдиції. Суб`єктивні межі преюдиції визначають коло осіб, на яких вона поширюється. Тобто у кримінальному процесі це ті особи, стосовно яких винесені відповідні акти.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року засуджено обвинуваченого ОСОБА_16 і, згідно цього вироку лише він вважається засудженим.

Тому з суб`єктивної сторони для ОСОБА_7 даний вирок стосовно ОСОБА_16 значення не має.

Об`єктивні межі охоплюють коло фактів, встановлених відповідним процесуальним актом, які у зв`язку з цим не підлягають доказуванню.

В вироку суду від 15 січня 2015 року стосовно ОСОБА_16 вказано, що він діяв спільно з особою матеріали, стосовно якої виділені в окреме провадження.

Тобто факт вчинення ОСОБА_16 інкримінованих йому злочинів разом з ОСОБА_17 вказаним вироком не доказується.

Тому, із об`єктивної сторони цей вирок значення для ОСОБА_17 також немає.

Окрім того, у відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, тобто законом встановлено вичерпний перелік засобів доказування.

Щодо посилань прокурора в апеляційній скарзі на показання ОСОБА_16 , які він давав під час досудового слідства та в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження, стосовно нього та на показання ОСОБА_7 , які він давав на досудовому слідстві по його кримінальному провадженні, то вони не заслуговують на увагу.

Адже у відповідності до ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Тому суд правильно не послався на показання ОСОБА_17 , які він давав на досудовому слідстві.

Будучи безпосередньо допитаним в суді під час розгляду кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_16 категорично заперечив причетність ОСОБА_7 до скоєння вбивства та розбійного нападу стосовно потерпілого ОСОБА_18 .

Окрім наведених обставин, інших доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, передбачених пунктами 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, органом досудового слідства і прокурором не надано.

Тому суд першої інстанції правильно виправдав обвинуваченого ОСОБА_7 за вказаними статтями, з чим колегія суддів погоджується, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

Щодо покарання ОСОБА_7 за статтями обвинувачення, за якими його засуджено, то воно призначене йому відповідно до вимог ст.65 КК України у межах установлених санкціями закону, за якими його засуджено, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, їх суспільної небезпечності, конкретних обставин їх вчинення, даних щодо особи винного.

Враховуючи ці обставини, суд першої інстанції прийшов до переконання , що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання в виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з чим колегія суддів погоджується.

Разом з тим застосування судом принципу повного складання покарань не достатньо мотивовано і не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Адже, як вказано в вироку з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, до яких суд відніс визнання ОСОБА_7 вини, відсутність обставин , які обтяжують покарання, вчинення замаху на злочин, який має найсуворішу санкцію з врахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе при визначенні остаточного покарання застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів переконана, що саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Виходячи із наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
В задоволенні апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні відмовити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок суду змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за

ст.395 КК України на 6 місяців арешту;

ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК Уукраїни на 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання в виді 5 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Перекладачу здійснити повний і правильний переклад ухвали колегії суддів і посвідчити це своїм підписом.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2