КП№ 278/1247/15-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
19 лютого 2016 року Колегія суддів Житомирського районного суду Житомирської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого:
- 06.12.2012 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. 29.04.2014 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково терміном на 8 місяців 25 днів;
- 23.10.2014 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 289 КК України, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 3 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Після набрання вироком законної сили вирок не виконано, затримано 27.02.2015 об 23 год.00 год.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого , раніше судимого:
- 10.12.2009 Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення.
за ч. 3 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
27.02.2015 ОСОБА_7 вступив у злочинний зговір з ОСОБА_6 з метою вчинення нападу та заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, поєднане з проникненням у житло за адресою: АДРЕСА_4 , де протягом тривалого часу проживають ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і неповнолітня ОСОБА_12 .
Реалізовуючи свій спільний злочинний намір, 27.02.2015 близько 15-30 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , розбивши вікно, проникли до цього будинку і залишились чекати на його мешканців.
У цей же день близько 16-00 год. до будинку АДРЕСА_4 прийшов ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному будинку, висловлюючи погрози ОСОБА_11 застосувати насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, що виразилося у погрозі застосування ножа, зв`язали останнього мотузками, тим самим подолали його волю до опору та вимагали від нього передачу матеріальних цінностей.
Під час цих подій до будинку повернулися ОСОБА_10 з малолітньою донькою ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_6 затягнув у будинок потерпілу ОСОБА_10 . Коли малолітня ОСОБА_12 намагалась втекти, ОСОБА_7 затягнув її до приміщення житлової кімнати вказаного будинку, подолавши її волю до опору, утримував її біля себе. Після цього ОСОБА_6 , тримаючи в одній руці ніж, який останній заздалегідь приготував для вчинення злочину, взяв ОСОБА_10 за шию і, демонструючи ніж, погрожував застосувати його і вчинити над ОСОБА_10 насильство, небезпечне для її життя та здоров`я. В подальшому обвинувачені заволоділи майном ОСОБА_10 , що складається із золотої каблучки 585 проби, вартістю 3000 грн., золотої сережки 585 проби, вартістю 3000 грн., яка була одягнута на ній, золотої сережки 585 проби, вартістю 1500 грн., яка була одягнута на малолітній ОСОБА_12 , мобільних телефонів марки «Соні Еріксон», «ЛДЖИ», двох мобільних телефонів марки «НОКІА», загальною вартістю 400 грн. Після цього обвинувачені з місця вчинення злочину втекли, чим заподіяли ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 8215 грн.
Обвинувачені своєї винуватості в інкримінованому їм злочині не визнали.
Обвинувачений ОСОБА_6 , скориставшись правами, передбаченими ст.42 КПК, ст.63 Конституції України, відмовився давати показання в суді. У ході судового розгляду справи після свідчень потерпілих та малолітньої ОСОБА_12 , які безпосередньо викривали ОСОБА_6 у нападі на них, поводив себе зухвало, ображав ОСОБА_10 , внаслідок чого судом були застосовані до нього заходи, передбачені ст.330 КПК України.
У своїх показаннях суду обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на алібі, заперечував свою причетність до даного злочину. Але підтвердив своє знайомство із обвинуваченим ОСОБА_6 та перебування з ним у с. Вереси, вказуючи, що це відбувалося 26.02.2015. Так ОСОБА_7 пояснив, що протягом 25.02.2015 - 26.02.2015 року він святкував день свого народження. 26.02.2015 року близько 14-00 год. обвинувачений на таксі поїхав за ОСОБА_6 у с. Вереси, та повернувся з ним до квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 там орендував жилу кімнату у ОСОБА_13 (на даний час теща обвинуваченого ОСОБА_6 ). Приїхавши за вказаною адресою, обвинувачені у колі друзів вживали спиртні напої. Потім ОСОБА_7 знову завіз ОСОБА_6 на таксі додому у с. Вереси. По приїзду назад до Житомиру, обвинувачений пішов на ринок у районі Богунії, з метою продажу подарованого йому на день народження мобільного телефону. А 27.02.2015 ОСОБА_7 весь час знаходився у вказаній кв. АДРЕСА_5 і лише близько 16 год. 30 хв. вийшов придбати пива у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Повернувшись з магазину близько 17 год., він з помешкання не виходив взагалі. На показання потерпілих ОСОБА_7 також реагував зухвало, висловлювався брутальною лайкою, на неодноразові попередження суду не реагував, внаслідок чого був видалений за ухвалою суду із зали засідання.
Суд вважає, що невизнання ОСОБА_6 своєї винуватості в інкримінованому злочині, алібі ОСОБА_7 про те, що він у час вчинення злочину нібито перебував за місцем свого тимчасового проживання, спростовані дослідженими судом доказами в їх сукупності і взаємозв`язку.
Так за свідченнями потерпілого ОСОБА_11 , який особисто сприймав події, 27.02.2015 близько 15 год. він разом із ОСОБА_10 та її донькою
ОСОБА_12 пішли до сусідки допомагати по господарству. ОСОБА_11 повернувся до будинку першим та почув, що у ньому хтось є. Відкривши двері, потерпілий побачив у будинку саме обвинувачених. А останні, помітивши ОСОБА_11 , затягнули його в середину будинку. ОСОБА_6 приставив до горла потерпілого ножа та наказав йому не кричати. Обвинувачені вимагали у ОСОБА_11 завести його мопеди, що знаходилися у веранді будинку. Почувши, що вони поламані, обвинувачені намагалися завести мопеди самотужки, але не змогли. Потім ОСОБА_7 зв`язав йому руки, а ОСОБА_6 силоміць змушував потерпілого пити з пластикової пляшки рідину, яка нагадувала ОСОБА_11 горілку. Після цього потерпілий майже одразу «відключився». Хтось з обвинувачених зв`язав його ременями і мотузками. Зазначив, що підстав обмовляти обвинувачених у нього не має.
Малолітня свідок ОСОБА_12 , яка безпосередньо зазнала нападу, в суді вказала саме на обвинувачених, як таких, котрі застосовували насильство до неї та її матері - ОСОБА_10 . Малолітній свідок пояснила, що ОСОБА_6 під час нападу впізнала одразу, оскільки раніше декілька разів бачила його в селі. А ОСОБА_7 вона запам`ятала, хоча в день нападу бачила вперше. ОСОБА_12 пояснила, що у той день вона з мамою ( ОСОБА_10 ) ще були у сусідки, а «дід» ( ОСОБА_11 ) пішов додому. Повертаючись до будинку, вони знали, що вдома вже є ОСОБА_11 , але вхідні двері були зачинені. Вони з мамою почали стукати у двері, які відкрили обвинувачені. Останні відразу потягли їх з мамою до будинку та приставили до шиї матері ножа. Мама сказала їй: «Біжи!». ОСОБА_12 намагалася втекти, але не змогла, її схопили та повернули до кімнати і також погрожували ножем. Вона чула, як вимагали у них гроші, коштовності та інші речі. Дівчинка добре запам`ятала як обвинувачені говорили, що « їх з мамою заріжуть, заберуть гроші і втечуть». У будинку потерпіла бачила зв`язаного ОСОБА_11 , а рот його був чимось забитий. При цьому, розказуючи про нападників, дівчинка в суді показала саме на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Неподалік від будинку ОСОБА_12 бачила машину, яка нагадувала автомобіль таксі за характерними ознаками. У марках машини вона не обізнана.
У ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_11 детально описав як обвинувачені, знаходячись в будинку, де він проживає, погрожуючи ножем вимагали передати належне йому майно, завести мопеди, поїли його рідиною, а потім зв`язали його. Показав на ліжко де він знаходився зв`язаний у не притомному стані.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 24.03.2015 за участю потерпілої ОСОБА_10 , вона на місці скоєного нападу добровільно показала та детально розповіла, яким чином обвинувачені вчинили напад на неї та її дочку, з погрозою застосування ножа. Описала складний ніж, якого ОСОБА_6 приставляв до її горла. А також показала на ліжко в кімнаті, де знаходився зв`язаний ОСОБА_11 та якому потерпіла у подальшому викликала швидку допомогу. А під час огляду безпосередньо в суді речових доказів, ОСОБА_10 прямо показала на складний ніж, яким їй погрожували. Цим ножем
вони користувалися у господарстві, та якого у подальшому було вилучено саме у ОСОБА_6 при його затриманні.
Аналіз наведених доказів дають підстави для висновку суду, що показання потерпілих та дані слідчих експериментів є послідовними, незмінними й узгоджуються між собою. При цьому колегію суддів переконали логічність показів потерпілих, у тому числі малолітньої дитини, очевидця подій та їх збіг у деталях. Окрім цього за вироком цього суду від 23.10.2014, залишеним без зміни другою інстанцією, ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст. 289 КК України, на 5 років 3 місяці позбавлення волі, якого на час інкримінованого йому злочину не було звернуто до виконання. А тому вираз «я хожу под приговором», який потерпіла почула під час нападу на неї, відповідає наявному вироку стосовно ОСОБА_6 та також доводить правдивість свідчень потерпілої.
З метою перевірки алібі обвинувачених судом допитувалися свідки обвинувачення та захисту.
Так, ОСОБА_15 , який працює таксистом, розповів в суді, що ОСОБА_7 знає тривалий час. 26.02.2015 року останній зателефонував йому і попросив завезти його у с. Вереси. 26.02.2015 близько 15 ої год. на робочому автомобілі таксі ОСОБА_15 під`їхав на ринок в районі Богунії та забрав там обвинуваченого. Звідти вони поїхали у с. Вереси, де ОСОБА_7 вийшов на вул. Молодіжній. Приблизно об 22 ій год. ОСОБА_15 забрав ОСОБА_7 вже разом з ОСОБА_6 із села Вереси і відвіз до міста. Обвинувачені вийшли на площі Корольова, не розрахувавшись із свідком. Наступного дня свідок обвинувачених вже не бачив та не спілкувався з ними. Ці показання свідка не спростовують факт перебування обвинувачених в с. Вереси 27.02.2015 року.
ОСОБА_16 , який займається торгівлею мобільних телефонів та іншої техніки, стверджував, що саме обвинувачений ОСОБА_7 приїжджав до нього протягом двох днів поспіль 26.02.2015 та 27.02.2015 року. На прохання ОСОБА_7 , він 26.02.2015 придбав у нього ноутбук і мобільні телефони, разом з ОСОБА_7 був невідомий йому чоловік, але не ОСОБА_6 27.02.2015 близько 17 год. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_16 купити у нього два поламані телефони китайського виробництва із тріснутими екранами та золоті вироби. ОСОБА_16 погодився розібрати поламані мобільні телефони та купити запчастини до них, але золото купувати відмовився, оскільки він займається лише технікою. Серед золотих виробів, які приніс ОСОБА_7 , свідок встиг роздивитись лише золоту каблучку.
Свідок ОСОБА_14 , допитана за клопотанням сторони захисту, розказала, що обвинуваченого ОСОБА_6 вона знає, оскільки у нього в с. Вереси проживають рідні. Свідок на прохання ОСОБА_6 викликала ОСОБА_10 , бо в неї у дворі собаки і він не може особисто зайти до потерпілої. 27.02.2015 року близько 17 год. до неї прибігла заплакана та стривожена ОСОБА_10 , просила дати мобільний телефон для виклику швидкої допомоги ОСОБА_11 та сказала, що у неї в будинку «кража». При цьому потерпіла детально не пояснювала, що сталось. Її будинок від помешкання потерпілої знаходиться в 500 м. У подальшому, свідок брала участь у проведенні слідчих дій в якості пойнятої та підписувала якісь папери. Ці документи вона не читала, тому що довіряла потерпілій та її матері, які є порядними людьми. Твердила, що бачила прикраси на потерпілій, яка завжди слідкувала за своїм виглядом, проте описати їх не може.
ОСОБА_17 , знайомий обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначив, що ОСОБА_7 він бачив лише двічі. 26.02.2015 року коли вони разом з ОСОБА_6 поїхали на таксі в район Богунії, де зустріли і ОСОБА_7 . Того ж дня, 26.02.2015 року свідок відпочивав разом із ОСОБА_6 та дівчиною на ім`я ОСОБА_18 в кафе «Шашлична» по вул. Щорса в м. Житомирі. Зранку 27.02.2015 року, прокинувшись у невідомій квартирі, свідок помітив як обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 об 10-11 годині ранку поїхали на таксі у невідомому напрямку, а повернувся ОСОБА_6 вже сам під вечір, після 17-ої
год. Цього ж дня ОСОБА_17 з обвинуваченим та ОСОБА_19 відпочивали в кафе «Шашлична», де вживали спиртні напої з таксистом ОСОБА_20 . Між таксистом ОСОБА_20 , який вимагав у Виговського 200 грн. боргу, виник конфлікт на вулиці біля кафе.
Свідок ОСОБА_21 підтвердила, що вона саме та дівчина «на ім`я ОСОБА_18 ». За її свідченнями 27.02.2016 року близько 20 год. їй зателефонував обвинувачений ОСОБА_6 та запропонував піти в кафе «Шашлична». Біля її під`їзду на неї чекав білий автомобіль, в якому, окрім водія, знаходилися ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , якого свідок побачила вперше. Перед тим, як поїхати до кафе, вони усі розпивали спиртні напої на капоті цієї машини. У подальшому ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та свідок відпочивали та вживали спиртні напої в кафе «Шашлична» по вул. Щорса у м. Житомирі. У цей же день після 21 год. на вулиці біля кафе між ОСОБА_6 та таксистом, який вимагав у останнього борг, виник конфлікт та бійка. Якась незнайома жінка викликала міліцію та їх всіх забрали до відділку. Свідок підтвердила свої свідчення від 27.02.2015 об 23 год.45 хв. про те, що вона бачила бійку на вулиці та як ОСОБА_6 погрожував ножем таксисту.
За свідченням ОСОБА_23 його знайомий ОСОБА_6 прийшов 27.02.2015 року близько 15 год. до нього додому по АДРЕСА_6 , вони спілкувались, дивились телевізор. Запевнив, що обвинувачений пробув у його квартирі десь до 19 год. Поряд з цим на прямі запитання прокурора свідок не міг пояснити, чому він запам`ятав саме цю дату та час, не зміг згадати який це був день тижня та чи працював того дня його син, інші дати візиту ОСОБА_6 також назвати не міг.
ОСОБА_13 , теща обвинуваченого ОСОБА_6 , розказала, що останній на той час співмешкав зі її дочкою і вони усі проживали в її 3 кімнатній квартирі АДРЕСА_3 . Обвинувачений ОСОБА_7 в цей час знімав у неї 1 кімнату у вказаній квартирі. 26.02.2015 року донька з ОСОБА_6 повідомили, що чекають на дитину та вирішили проживати окремо. 27.02.2015 року вранці після 10- ої вони з донькою та ОСОБА_6 почали перевозити речі останнього до його помешкання АДРЕСА_7 . Після цього свідок поїхала додому, її донька до бабусі, а ОСОБА_6 поїхав чи до друга, чи до сестри, тобто куди саме свідок не знає. ОСОБА_7 спав у своїй кімнаті у вказаній квартирі. Приблизно об 21 год. до них додому «увірвались» працівники міліції без жодних документів та почали пакувати речі до пакетів без присутності власників квартири, тобто проводили обшук. Під час обшуку інших осіб крім неї, обвинуваченого та кума в квартирі не було. ОСОБА_7 було затримано. Додала, що 27.02.2015 року ОСОБА_7 цілий день був вдома і нікуди не відлучався. На той час, тобто 27.02.2015 року вона не працювала, бо в неї був вихідний. Стверджувала, що 26.02.2015 року до них у гості після роботи приїхав ОСОБА_24 .
Свідок ОСОБА_24 , пояснив, що ОСОБА_7 зателефонував йому та розповів про свій день народження ІНФОРМАЦІЯ_5 . 27.02.2015 ОСОБА_24 після роботи приїхав до кума в кв. АДРЕСА_3 , де побачив ОСОБА_7 . Він десь об 16-30 пішов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за пивом та одразу (до 17-00 год.) повернувся. У подальшому свідок та ОСОБА_7 весь вечір пили пиво, дивились телевізор та спілкувались. ОСОБА_24 залишився ночувати в цій квартирі.
Змістовний аналіз наведених свідчень доводить, що безпосередньо після нападу на ОСОБА_10 , під час якого у неї серед іншого було забрано і мобільний телефон, вона заплакана та схвильована (що цілком відповідає ситуації) просила телефон у свідка ОСОБА_14 , для виклику швидкої допомоги потерпілому ОСОБА_11 , а також співпадає із даними про стан потерпілого після нападу на нього обвинувачених. Пояснення потерпілої про викрадення нападниками у неї і поламаних телефонів китайського виробництва з тріснутими
екранами збігаються із свідченнями ОСОБА_16 , та спростовують твердження ОСОБА_7 про те, що він 27.02.2015 року відлучався зі свого помешкання лише до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
Поряд з цим показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 не заслуговують на увагу, як такі, що не узгоджуються між собою у деталях, є взаємовиключними та не підтверджуються іншими дослідженими доказами. Зокрема, свідчення ОСОБА_13 про зайнятість ОСОБА_6 . 27.02.2015 зранку перевезенням речей з її дочкою та знаходженням ОСОБА_7 протягом всього дня в її квартирі, спростовується свідченнями ОСОБА_17 , який твердив, що 27.02.2015 він з ранку перебував разом із обвинуваченими в одній квартирі, цього ж дня близько 11 00 год. ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виїхали вдвох на таксі, але його із собою не взяли. Суд відкидає свідчення ОСОБА_24 , оскільки вони не відповідають іншим доказам, до того ж свідок не міг логічно пояснити, чому він запам`ятав саме час, коли він побачив ОСОБА_7 27.02.2010 , хоча усі інші обставини того дня вже забув. Така вибіркова пам`ять свідка переконує суд у неправдивості його показань. Штучність створених свідками захисту алібі для обвинувачених на думку суду, свідчить про пошук ними неправдивих шляхів переконати суд у непричетності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до вчиненого ними злочину.
Винність обвинувачених у вчиненні нападу на потерпілих, поєднаного з проникненням в житло, підтверджується також й іншими дослідженими судом доказами, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, зокрема:
З протоколу прийняття заяви про вчинення злочину видно, що ОСОБА_10 27.02.2015 року об 18 год. 50 хв. повідомила про заволодіння її майном в будинку АДРЕСА_4 за вказано адресою. В цей же день повідомлення було зареєстровано в журналі єдиного обліку таких заяв за №1203 оперативним черговим. 27.02.2015 року о 19 год.50 хв. ОСОБА_10 , у належний спосіб попереджена про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве повідомлення про вчинення злочину, особисто підтвердила її усне повідомлення про напад на неї та ОСОБА_11 у будинку АДРЕСА_4 , про що був складений відповідний протокол. У заяві потерпіла також вказала, що нападники заволоділи, зокрема золотими прикрасами, мобільними телефонами. Такі відомості відповідають показанням потерпілої у суді ( т 1 а.с. 11).
Протоколом затримання ОСОБА_6 від 27.02.2015 року об 23 год. по вул. Котовського в м. Житомирі за участю двох незаінтересованих осіб (понятих). Затриманому ОСОБА_6 роз`яснено його права, а органу, уповноваженому за законом надання безоплатної допомоги повідомлено про затримання ОСОБА_6 . Протокол про його затримання підписаний призначеним захисником обвинуваченого ОСОБА_25 . У ході затримання ОСОБА_6 у нього в правій кишені штанів було виявлено та вилучено складний ніж. (т 1 а.с. 36-38). Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у суді впізнали цей ніж, яким вони користувалися та повідомили, що саме цим складним ножем ОСОБА_6 27.02.2015 року в будинку погрожував під час нападу на потерпілих.
Протоколом затримання ОСОБА_7 від 28.02.2015 року об 00 год. 00 хв. в кв. АДРЕСА_3 . З протоколу вбачається, що обвинувачений клопотань, заяв чи скарг не мав. Затримання ОСОБА_7 проводилось у присутності двох понятих, як того вимагає норма ч.7 ст.223 КПК України. В ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_7 у останнього було виявлено та вилучено мобільні телефони марки
«Флай» і «НОКІА» (т 1 а.с. 46-48). А тому твердження захисту про порушення процесуального закону при затриманні ОСОБА_7 є надуманим.
Протоколом обшуку помешкання ОСОБА_7 від 28.02.2015 року у АДРЕСА_3 , в ході проведення якого на ліжку в кімнаті останнього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «НОКІА» 1800, два акумулятори до мобільних телефонів, зарядний пристрій. Обшук помешкання ОСОБА_7 від 28.02.2015 року проводився на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_26 від 03.03.2015 року (т. 1 а.с. 35) При цьому проведення обшуку було невідкладною слідчою дією, пов`язана із переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а тому проведення обшуку помешкання ОСОБА_7 до винесення вказаної ухвали відповідає вимогам ч.3 ст.233 КПК України У суді потерпіла ОСОБА_10 упізнала свій мобільний телефон «НОКІА» 1800, який був викрадений ОСОБА_7 і ОСОБА_6 під час розбійного нападу у її помешканні 27.02.2015 року.
Копією записів у зошиті свідка ОСОБА_16 , який останній визнав, видно, що ОСОБА_7 , на якого показав свідок, саме 27.02.2015 року здав останньому планшет марки Леново, ноутбук марки Асус та два мобільні телефони марки НОКІА 6700 і марки Donod D95. Наведене спростовує доводи ОСОБА_7 та свідків з його боку про те що він 27.02.2015 року не відлучався зі свого помешкання.
У ході дослідження судом доказів на підтвердження вини обвинувачених в інкримінованому їм злочині було встановлено, що деякі з процесуальних дій були проведені без участі захисника обвинувачених.
Відповідно до ст.ст. 49,52 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Відповідно до ст. 12 КПК України ОСОБА_6 і ОСОБА_7 інкримінується вчинення саме особливо тяжкого злочину. Ці вимоги процесуального закону не були дотримані. При цьому колегія суддів враховує також правову позицію ЄСПЛ, у взаємозв`язку з вимогами КПК щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні (п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України»).
А тому суд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 89 КПК України визнає недопустимим та відкидає такі докази як протоколи пред`явлення особи для впізнання 27.02.2015 та 28.02.2015 року, протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання від 24.03.2015 (а.с.196-198, 199-201), протокол пред`явлення речей для впізнання від 24.03.2015 (а.с. 202-204), протоколи пред`явлення особи до впізнання від 02.04.2015(а.с. 249-251, 252-254) які були проведені без участі захисника.
Суд не бере до уваги відомості з протоколу огляду місця події житлового будинку АДРЕСА_4 від 27.02.2015, який проведено без дозволу суду. Дані про дозвіл мешканців цього будинку суду представлені не були. Суд відкидає висновки експерта за №67 від 19.03.2015 року, так як відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватись на доказах, визнаних судом недопустимими.
Дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України як розбій, поєднаний із проникненням у житло потерпілих.
При призначенні покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, особу обвинувачених та обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у контексті ст. 66 КК України судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим, є рецидив злочинів, оскільки вони і раніше були судимі за умисні злочини.
Суд приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утримані малолітню дитину, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, вчинив новий корисливий злочин під час, коли вирок про засудження його на 5 років та 3 місяця позбавлення волі щодо нього не було звернуто до виконання. Наведене дає підстави вважати, що обвинувачений не зробив належних висновків щодо своєї поведінки, яка є небезпечною для суспільства. До того ж ОСОБА_6 , не працює, у вчиненому не розкаявся.
ОСОБА_27 раніше судимий за умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини. Відбувши реальне покарання за вироком Богунського районного суду від 10.12.2009 року, майже одразу вчинив новий особливо тяжкий корисливий злочин, який також був поєднаний із застосуванням насильства. За місцем проживання характеризується посередньо, місця роботи не має, у вчиненому не розкаявся.
Керуючись: ст. ст. 349, 368, 373-376 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за попереднім вироком Житомирського районного суду від 23.10.2014 та остаточно призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення із конфіскацією усього належного йому майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити попередній тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з фактичного моменту їх затримання, тобто з 28.02.2015 року.
Строк попереднього ув`язнення зарахувати до призначеного покарання у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України . (з урахуванням змін, що набрали чинності згідно із Законом України від 26.11.2015 року №838-VIIІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання").
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави по 502 грн. 42 коп. з кожного на залучення експертів у даному кримінальному провадженні.
Речові докази: ножі, сокиру, мобільний телефон марки «НОКІА» 1800, ремені повернути ОСОБА_10 ; чайник марки «Маестро», сумку для ноутбуку «Континент», два акумулятори до мобільного телефону, зарядний пристрій, ЮЗБ перехідник, кросівки чоловічі, мобільні телефони марки «Флай» та марки «НОКІА» конфіскувати у дохід держави; уламок скла з відбитками пальців рук знищити.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з

дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_7 і ОСОБА_6 - протягом тридцяти днів з дня отримання ними копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя:

Судді: