Провадження № 1-кп/756/1031/15
25 грудня 2015 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що народився у м. Воркута Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Жмеринського районного суду Вінницької області від 12.11.1993 року за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 21.07.1994 року за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 142, ч.3 ст.141, ст.42 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 23.09.1998 року звільнений з Пісчанської ВК №59 Вінницької області на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 24.07.1998 року; вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 08.08.2001 року за вчинення злочину передбаченого ст.196-1 КК України до виправних робіт строком на 1 рік; вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 09.09.2003 року за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст.263 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 04.02.2004 року за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст.185, ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з приєднанням 6 місяців за вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 09.09.2003 року, 24.10.2005 року звільнений з Вінницької ВК №86 по відбуттю покарання; вироком Жмеринського місцевого суду Вінницької області від 22.05.2006 року за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі, 21.12.2009 року на підставі ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково зі Стрижавської ВК №81 Вінницької області, за постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.12.2009 року, з не відбутою частиною покарання строком 1 рік 6 місяців 25 днів; вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2011 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, 05.11.2014 року звільнений з Вінницької ВК №86 по відбуттю строку покарання, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такого, що народився у м. Києві, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
в с т а н о в и в:
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшов до Оболонського районного суду м. Києва 22 грудня 2015 року.
В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, вважаючи при цьому, що з врахуванням характеру протиправної поведінки обвинуваченого, інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть перешкодити йому у вчиненні нового злочину або забезпечити його явку в судове засідання, виконання ним інших процесуальних обов`язків.
Захисник ОСОБА_8 заперечувала проти продовження мірі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на те, що її підзахисним було викрадено лише продукти харчування, які не становлять цінності для потерпілого, відповідно, ОСОБА_9 не соціально небезпечною особою в тій мірі, яка б була достатньою для обрання щодо нього такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою і просила обрати стосовно її підзахисного іншу, більш м`яку міру запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, вказавши на те, що він має постійне місце проживання в м. Києві, свою провину в крадіжці визнавав з самого початку слідства.
Заслухавши думку прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження в межах, достатніх для вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2015 року обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк дії до 27.12.2015 року включно.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно ОСОБА_10 спливає, суд враховує при своєму висновку, що при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України»). «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти [7]. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя [21, с. 98]. Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії»
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягнування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку допитані, а докази закріплені, а «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується [22, с. 335].
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Див. справу «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» [25, c. 282] і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою не є виправданим.
Аналізуючи все, вказане вище у своїй сукупності, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, обставини даного конкретного провадження, суд вважає на цей час необхідним змінити обвинуваченому ОСОБА_11 міру запобіжного заходу на домашній арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 314 317, 331 КПК України, суд, -
Змінити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22-ї години по 06 годину наступного дня і зобов`язати його з`являтися за кожною вимогою суду; здати в Солом`янське управління поліції ГУ НП в м. Києві паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд або в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали до 22 лютого 2016 р.
Звільнити з під варти ОСОБА_5 в залі суду.
Рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для негайного виконання в Солом`янське управління поліції ГУ НП в м. Києві, якому негайно поставити на облік ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України співробітники поліції, з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Наступне судове засідання призначи на 16 год. 30 хв. 21 січня 2016 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_14