ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2618/15-к

21 грудня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР 07 жовтня 2015 року за № 0000049 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимого 25 травня 2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

Суд судовим слідством

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 25 травня 2015 року Рівненським районним судом було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

02 липня 2015 року ОСОБА_4 взято на облік у Костопільському РП КВІ УДПС України в Рівненській області. 13 липня 2015 року ОСОБА_4 роз`яснено умови та порядок відбування покарання, відповідальність за ухилення від покарання у виді громадських робіт, та направлено для відбування покарання до КП «Костопільводоканал».

ОСОБА_4 без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання, до виконання громадських робіт не приступив, зокрема, станом на 17 вересня 2015 року відпрацював 0 годин громадських робіт, невідбута частина покарання становить 240 годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив фактичні обставини скоєння злочину. Крім того, ОСОБА_4 пояснив суду, що не відбув призначене судом покарання у зв`язку з тим, що був постійно зайнятий на сезонних заробітках, зокрема оформленням пам`ятників.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 будучи засудженим 25 травня 2015 року до покарання у виді громадських робіт строком 240 годин, ухилився від їх відбування.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 виду та розміру покарання, суд в якості обставин, які його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, та приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_4 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за необхідне, обрати обвинуваченому покарання, із передбачених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, у виді обмеження волі.

Враховуючи невідбуту судимість ОСОБА_4 за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, за яким останній засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до громадських робіт на строк 240 годин, суд на підставі статті 71 КК України призначає обвинуваченому остаточне покарання шляхом приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком відповідно, з врахуванням вимог ст. 72 КК України.

Приймаючи до уваги тяжкість скоєного злочину, дані про особу винного та наявні по справі пом`якшуючі обставини, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування призначеного покарання, а тому на підставі статей 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Н підставі викладеного та керуючись статтями 373, 374, 394, 473, 475 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України, враховуючи те, що ОСОБА_4 не відбув покарання за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, шляхом приєднання невідбутого покарання - 240 годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 30 дням обмеження волі за попереднім вироком, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік тридцять днів обмеження волі.

На підставі статей 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк терміном 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1