Справа № 583/3267/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" жовтня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000133 від 29.09.2015 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Куянівка Білопільського району Сумської області, освіта середня спеціальна, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу солдатом на посаді підсобного робітника 3 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Військовослужбовець ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, за наступних обставин.

Так, 10.08.2014 року ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому 29.11.2014 року солдат ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), де наказом командира (по стройовій частині) № 45 від 29.11.2014 року зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду робітника підсобного 3 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

З моменту видання указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», содат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з вимогами ст..ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст..ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст..ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

20.05.2015 року о 08.00 год. під час шикування особового складу військової частини польова пошта В НОМЕР_3 виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 , який без поважних причин, діючи з прямим умислом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, самовільно залишив розташування військової частини-польва пошта НОМЕР_1 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, перебував за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 . 04.09.2015 р. солдат ОСОБА_4 з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім за місцем служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 в період з 20травня 2015 року по 03 вересня 2015 року включно, тобто протягом 105 діб.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що дійсно 20.05.2015 року він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в якій він проходить службу, та поїхав до себе додому в АДРЕСА_4 . Його командування частини не відпускало зі служби, рапорту він не подавав, щоб його відпустили зі служби додому, відпустки йому не надавали. Конфліктів у нього ( ОСОБА_4 ) з командуванням військової частини не було. Під час відсутності його у військовій частині він за медичною допомогою не звертався, на лікуванні у медичних закладах не перебував.

Заслухавши думку учасників судового розгляду: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , які не оспорюють фактичних обставин справи, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого.

За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.

Злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, так як він вчинивсамовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувуався, вину визнав, позитивно характеризується за місцем проживання та задовільно характеризується за місцем служби, на обліку у псих- та наркодиспансері не перебуває, проживає один, його мати - померла.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, молодий вік особи, і враховуючи ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе згідно ч.1ст.69 КК України призначити йому основне покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді арешту, з відбуванням його згідно положень ч. 2 ст. 60 КК України на гауптвахті.
Суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому за цим законом покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України відбування арешту здійснювати на гауптвахті.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного поміщення його на гауптвахту.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1