Справа № 442/7813/15-к
Провадження № 1-кп/442/82/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002013 від 27.08.2015 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, розлученого, раніше судимого 21.03.2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.3 ст. 309 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2008 року вирок змінено та призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.03.2010 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання змінено виправними роботами терміном 1 рік 5 місяців і 7 днів, вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу.

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст.185 КК України,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 будучи засудженим 21.03.2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.3 ст. 309 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2008 року вирок змінено та призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.03.2010 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання змінено виправними роботами терміном 1 рік 5 місяців і 7 днів, вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу,на шлях виправлення не став, а вчинив знову новий злочин.

Так, 23.08.2015 року приблизно о 11 год. -12 год. ОСОБА_3 шляхом вільного доступу ввійшов на частково не огороджене подвір`я приватного будинку АДРЕСА_2 , звідки скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно викрав належну громадянину ОСОБА_6 металеву тачанку вартістю 200 грн.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив, що точно не пригадує, коли в серпні 2014 року, він на протязі 10 днів ходив річкою і збирав метал. В один із днів, розмовляв з ОСОБА_7 , однак тачок тоді не мав, лише витягнув з під берега поржавілу сітку. Коли перейшов річку, то сітку потягнув до себе на дачу, де її потім здав. Потерпілий ОСОБА_8 подзвонив до нього і сказав, щоб віддав йому тачку, однак він ствердив, що таку не брав.

Не зважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, така також доводиться наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що обвинуваченого знає візуально, з негативного боку. В серпні 2014 року він прийшов додому, де йому сусідка повідомила, що бачила як ОСОБА_3 з тачкою побіг з подвір`я попід беріг. ОСОБА_3 будинок розташований через паркан від його будинку. ОСОБА_7 є моїм сусідом. Тачка була двоколісна, мала оцинковане корито з зеленою рамою, знаходилась біля шопи з щебенем. Вартість тачки оцінює в розмірі близько 1000 грн.. Він звертався до ОСОБА_3 з приводу повернення тачки, однак такий повідомив, що не брав її. З заявою про викрадення тачки він звернувся через 5 днів після її викрадення. Відносно обрання обвинуваченому міри покарання, покладається на думку суду.

- показами свідка ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є сусідами. 23.08.2014 року, будучи дома почула шум, вийшла на двір, гавкали собаки. Вона побачила тінь людини, що побігла до берега. Вона підійшла ближче та побачила ОСОБА_9 , ОСОБА_10 який лежав і сказав, що він шукає метал. Він там ще пробув деякий час, відвернувшись від нього, підійшовши до своєї літньої кухні, метрів за 50 - вона побачила, що ОСОБА_3 поніс тачку ОСОБА_6 , двоколісну з зеленою рамою, через берег іншого сусіда. Таку тачку вона бачила у ОСОБА_6 на подвір`ї, вона була наповнена щебенем. Пізніше, вона бачила ОСОБА_3 як він ішов зі своєї дачі з сіткою і запитав, де «вуєк», вона відповіла нащо він тобі. Він повідомив, що хотів його дещо запитати. ОСОБА_6 вона одразу не телефонувала, так як не мала його номеру. Зателефонувала до його брата, і він сказав, що брат далеко в лісі. Цей день їй запам`ятався, так як вона йшла на похорон. Про крадіжку тачки ОСОБА_6 повідомила близько 17 год.

- довідкою про вартість майна металевої тачки від 09.09.2015 року ФО-П ОСОБА_11 станом на 23.08.2015 року становить 200 грн. (а.с.25).

Постановляючи вирок, суд не приймає доводи обвинуваченого, про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, оскільки допитані в суді потерпілий та свідок послідовно дали суду ідентичні покази про вчинення крадіжки тачки.

Недовіряти показам свідка у суду немає підстав, оскільки вона не є зацікавленою у даній справі.

Покази обвинуваченого викликають у суду сумнів про їх правдивість, та розцінюються судом, як намагання уникнути відповідальності.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10, крадіжка - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно з п.2 вищезазначеної Постанови, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. За нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке є завідомо чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 06.03.2014 року №25-2кс14 умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події, що й мало місце. Про що свідчать покази свідка, зокрема про те, що обвинувачений намагався приховати тачанку, сам ліг на землю, а коли вважав, що свідок вже його не бачить, разом з такою тачанкою перейшов на інший берег. Більше того свідок описала тачанку, яку обвинувачений перевозив, і така збігається з описом, наданим потерпілим.

На підставі наведеного, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, так як він 23.08.2015 року приблизно о 11 год. -12 год. ОСОБА_3 шляхом вільного доступу ввійшов на частково не огороджене подвір`я приватного будинку АДРЕСА_2 , звідки скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, таємно викрав належну громадянину ОСОБА_6 металеву тачанку вартістю 200 грн.

Його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, оскільки вчинив таємне викрадення чужого майна.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України та обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, вини не визнав, те, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт і саме таке покарання на думку суду буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 раніше судимий вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн., який він не сплатив.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, і зокрема, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, необхідно вважати й невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання. Крім того, абз.5 п.10 тієї ж Постанови передбачено, що у разі призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання. На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт та штрафу у розмірі 850 гривень. Покарання у вигляді штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід, відносно обвинуваченого не обирався.

Судових витрат по справі не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 100 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 850 гривень. Покарання у вигляді штрафу виконувати самостійно.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1