АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2973/14-к Номер провадження 11-кп/786/387/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 498,96 грн. за проведені експертизи.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 28.11.2013 року, близько 13.00 год., перебуваючи в м.Лубни Полтавської області поблизу універсаму „Київський, розташованого по вул.Радянській, 35, в салоні автомобіля „ВАЗ-21099, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, під час оперативної закупки, яка проводилась працівниками УСБ України, незаконно збув за 1 800 грн. особі, під псевдонімом „ ОСОБА_9 темно зелену речовину рослинного походження в подрібненому стані, вагою 88, 3470 гр., яка згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс. Маса канабісу (у перерахунку на суху речовину) становить: 79,1625 гр.

В апеляційних скаргах захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин справи і правильності кваліфікації його дій, ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції внаслідок призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання. Прохають призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України, з урахуванням ст.69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував того, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, усвідомлює суспільну небезпечність вчиненого діяння, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, скрутне матеріальне становище обвинуваченого, що і стало поштовхом для скоєння ним даного кримінального правопорушення.
Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника, подану в його інтересах з підстав в них зазначених, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, прохав вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України не оспорюються.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_7 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції і визначено покарання обвинуваченому яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України, оскільки вказана норма закону може бути застосована судом при призначенні покарання у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину та позитивно характеризується, однак вказані обставини не є такими, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому визнання ним вини та щире каяття. За змістом закону і відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. В даному випадку, з урахуванням позиції обвинуваченого під час судового розгляду, в ході якого він вину в скоєному не визнавав, вказував про фальсифікацію кримінального провадження щодо нього, визнання ним вини на стадії апеляційного розгляду не свідчить про його щире каяття. Відсутні підстави для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому і скрутне матеріальне становище, що призвело до вчинення ОСОБА_7 злочину, оскільки дана обставина ніяким чином не виправдовує вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів. Окрім того, на момент вчинення злочину ОСОБА_7 обіймав посаду оперуповноваженого СКР Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області та, відповідно до положень Закону України «Про міліцію», на нього, як працівника міліції, покладалися обв`язки по виявленню кримінальних правопорушень, участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. Отже, вчинення працівником міліції умисного тяжкого злочину не зважаючи на причини, що спонукали до його вчинення, в даному випадку обвинувачений вказує на скрутне матеріальне становище - не може бути підставою для пом`якшення при цьому йому покарання. Отже, підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України відсутні.

Відсутні підстави і для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведеного апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4