Справа №1-1-324/10 27.05.2010 27.05.2010 27.05.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі: головуючого Погорєлової Г.М.

суддів Пісного І.М., Войтовського С.А.

за участю прокурора Баранкевича С. В.

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2

захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7

27 травня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_2, захисників ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 127 КК України до 8 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 364 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 365 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 368 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_1 до відбування 8 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, українець, громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 127 КК України до 7 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 364 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, з конфіскацією ? частини належного йому майна; за ч. 2 ст. 365 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_2 до відбування 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки, з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Цим же вироком

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, українець, громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 3 ст. 364 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 365 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 366 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобовязаний повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично зявлятись в ці органи для реєстрації.

Згідно вироку, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за скоєння злочинів при наступних обставинах.

ОСОБА_1, згідно наказу №142 начальника УМВС України в Миколаївській області від 30.11.2007 року, був призначений на посаду старшого дільничного інспектора сектора УІМ ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з 01.11.2007 року і відповідно до наказу №100 від 01.11.2006 року мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

ОСОБА_2, згідно наказу №36 начальника УМВС України в Миколаївській області від 25.02.2008 року, був призначений на посаду о/у СВР Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з 25.02.2008 року і відповідно до наказу №100 від 01.11.2006 року мав спеціальне звання лейтенант міліції.

ОСОБА_9, згідно наказу №22 о/с начальника УМВС України в Миколаївській області від 04.02.2008 року, був призначений на посаду о/у сектору карного розшуку ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з 04.02.2008 року і відповідно до наказу №16 о/с від 01.02.2008 року мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

Відповідно до Закону України «Про міліцію» ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, як співробітники міліції, були наділені правом, в межах своєї компетенції, висувати вимоги, а також приймати рішення обовязкові для виконання фізичними і юридичними особами, незалежно від їх відомчої приналежності і підпорядкування, тобто, виконували функції представників влади і були посадовими особами правоохоронного органу.

В ніч з 17 на 18 березня 2008 року в барі «Розгуляй», розташованому в м. Миколаєві по проспекту Героїв Сталінграду, 4 між ОСОБА_10, який знаходився в стані алкогольного спяніння та працівниками і відвідувачами вказаного бару виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_10 залишив два своїх мобільних телефона «Нокіа-1110» і «ОСОБА_11 К750і» на столі в барі.

В період з 18 по 19 березня 2008 р., точного часу не встановлено, ОСОБА_10 звернувся до оперуповноваженого сектору карного розшуку ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_9 для того, щоб співробітники міліції допомогли встановити місцезнаходження належних йому телефонів.

ОСОБА_9, вислухавши ОСОБА_10 і усвідомлюючи, що в діях невідомих осіб можуть вбачатися ознаки складу злочину проти власності і що усна заява ОСОБА_10 підлягає перевірці в порядку ст. 97 КПК України, порушуючи вимоги Інструкції «Про порядок прийому, реєстрації і розгляду в органах і підрозділах органів внутрішніх справ України заяв і повідомлень про скоєні злочини і тих, які готуються», затвердженої наказом МВС України №400 від 14.04.2004 року, всупереч інтересам служби, заяву від ОСОБА_10 не прийняв.

В період з 20.03.2008 року по 21.03.2008 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 зі слів старшого дільничного інспектора міліції ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_1 стало відомо, що до нього звернувся мешканець м. Миколаєва ОСОБА_12 і повідомив його про те, що коли напередодні, в нічний час, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 знаходились в барі «Розгуляй», то ОСОБА_10 вступив в конфлікт з працівниками вказаного закладу і відвідувачами, після чого залишив на столі два своїх мобільних телефони та втік з бару. Також, із слів ОСОБА_1, ОСОБА_9 дізнався, що ОСОБА_12 передав йому належні ОСОБА_10 мобільні телефони для того, щоб той повернув їх ОСОБА_10

Дізнавшись про це, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_1, що йому відома особа власника телефонів і що той вже до звертався до нього, розповідав про цей інцидент та просив допомогти встановити місцезнаходження мобільних телефонів.

Після цього, в період з 20.03.2008 року по 21.03.2008 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_9, ОСОБА_1 і о/у сектора карного розшуку ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_2, якому вони також повідомили про обставини інциденту, домовились між собою про те, що вони повернуть мобільні телефони назад ОСОБА_12, попросивши його принести їх у відділення міліції і добровільно видати. При цьому вони мали намір надалі, перевищуючи владу і надані їм службові повноваження, змусити ОСОБА_12 зізнатися в здійсненні відносно ОСОБА_10 грабежу цих мобільних телефонів, дати завідомо недостовірні свідчення і написати завідомо неправдиву заяву про скоєний злочин.

Крім того, ОСОБА_9, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 досягли між собою домовленості про те, що надалі, отримавши визнавальні показання ОСОБА_12, вони, з метою штучного підвищення показників розкриття загально- кримінальних злочинів на території обслуговування ОМОМ «Північний», передадуть зібрані завідомо неправдиві матеріали в сектор дізнання Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області для порушення відносно ОСОБА_12 кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України. При цьому, усвідомлювали той факт, що діючи таким чином, грубо порушать принципи діяльності органів міліції, охоронювані Конституцією України права і свободи людини і громадянина та підірвуть авторитет і престиж державного органу виконавчої влади міліції.

У виконання вказаної домовленості, 22.03.2008 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_12 мобільні телефони, які належали ОСОБА_10, заздалегідь вийнявши з них SІМ - карти, і шляхом обману умовив його принести ці телефони до відділення міліції «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області та видати їх добровільно. При цьому пояснив, що така процедура передбачена чинним законодавством порядком видачі предметів.

22.03.2008 року, приблизно о 12 12.30 год., ОСОБА_12, на прохання ОСОБА_1, прибув до відділення міліції «Північний» по вул. Архітектора Старова, 4/а в м.Миколаєві та приніс з собою мобільні телефони «Нокіа-1110» і «ОСОБА_11 К750 і», передані йому цього ж дня ОСОБА_1

Знаходячись у відділенні міліції, ОСОБА_12 звернувся до начальника ОМОМ «Північний» ОСОБА_14, якого повідомив про інцидент, що мав місце в барі «Розгуляй», після чого останній попросив ОСОБА_9, зі слів якого йому було відомо про наявність оперативної інформації щодо здійснення грабежу в барі «Розгуляй», розібратися в цій ситуації.

ОСОБА_9, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відповідно до раніше розробленого плану, завів ОСОБА_12 у свій службовий кабінет №9, де з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, не маючи заяви ОСОБА_10, тобто приводів і підстав, передбачених ст. 94 КПК України, для проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України, перевищуючи владу і надані йому службові повноваження, погрожуючи застосуванням відносно ОСОБА_12 насильства та незаконним порушенням відносно нього кримінальної справи за ознаками складу злочину проти власності, забороняючи залишити приміщення ОМОМ «Північний», а також погрожуючи процесуальним затриманням ОСОБА_12 в порядку ст. 106 КПК України, почав змушувати його дати визнавальні свідчення з приводу заволодіння мобільними телефонами ОСОБА_10 шляхом грабежу.

При цьому, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_12 і, перевищуючи владу та надані йому службові повноваження, спробував нанести ОСОБА_12 удар рукою в область голови. Проте, дізнавшись про давню травму голови у ОСОБА_12, від подальшого застосування насильства відмовився і продовжив погрожувати йому застосуванням насильства, процесуальним затриманням за підозрою в скоєнні злочину, а також порушенням відносно нього кримінальної справи.

Цього ж дня, біля 15 год., ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2, за вказівкою начальника ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_14, доставили у відділення міліції ОСОБА_13

Після доставки ОСОБА_13 в ОМОМ «Північний», ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_9, усвідомлюючи, що шляхом погроз застосування насильства, процесуального затримання за підозрою в скоєнні злочину, незаконним позбавленням волі, а також порушенням кримінальної справи, вони не зможуть схилити ОСОБА_12 до надання визнавальних свідчень, вирішили, всупереч інтересам служби, застосувати відносно доставленого ОСОБА_13 насильство, щоб змусити його визнати вчинення грабежу і обмовити ОСОБА_12 в скоєні злочину. При цьому вони мали намір використати свідчення ОСОБА_13 надалі, щоб змусити ОСОБА_12 визнати себе винним в скоєнні злочину, достовірно знаючи про те, що діючи таким чином грубо порушать принципи діяльності органів міліції, Конституцію і Закони України, підірвуть авторитет та престиж державного органу виконавчої влади міліції.

З цією метою, ОСОБА_1, знаходячись в приміщенні ОМОМ «Північний», діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 і ОСОБА_9, порушуючи вимоги ст.ст. 12, 13 Закону України «Про міліцію», якими передбачені права співробітників міліції на застосування сили і прийомів рукопашного бою та визначені підстави їх застосування, явно перевищуючи владу і надані службові повноваження, наніс ОСОБА_13 близько трьох ударів в область грудної клітини.

Потім, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на отримання свідчень ОСОБА_13, ОСОБА_2 і ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9, завели ОСОБА_13 в службовий кабінет ОСОБА_1 №6, де посадили ОСОБА_13 на стілець. Порушуючи вимоги ст. 14 Закону України «Про міліцію», без наявності опору з боку ОСОБА_13 та дій, які могли бути розцінені, як напад з його боку та без наявності інших дій, які створюють загрозу їх життю і здоровю, явно перевищуючи владу і надані їм службові повноваження, вони завели йому руки за спину, одягнули наручники і почали погрожувати ОСОБА_13 продовженням застосування відносно нього насильства і процесуальним затриманням в порядку ст. 106 КПК України у разі відмови від надання визнавальних свідчень стосовно заволодіння мобільними телефонами ОСОБА_10 Однак, ОСОБА_13 категорично відмовився надавати такі свідчення. Після цього, ОСОБА_1, з метою примусити ОСОБА_13 надати необхідні свідчення, завдав йому удар ногою в область грудної клітини та близько 6 ударів долонями рук по обличчю. Проте, ОСОБА_13 продовжував відмовлятися надавати необхідні свідчення.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2, усвідомлюючи, що шляхом погроз і насильства, яке вже було застосовано, вони не схилять ОСОБА_13 до надання необхідних ним свідчень, виходячи за межі попередньої домовленості з ОСОБА_9, вирішили застосувати відносно ОСОБА_13 катування.

Реалізовуючи несподівано виниклий умисел, ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_2, явно перевищуючи владу і надані службові повноваження, налив в полімерний пакет, переданий йому ОСОБА_2, незначну кількість коньяку, після чого надів цей пакет ОСОБА_13 на голову та став ззаду нього на наручники, якими були скуті руки ОСОБА_13 При цьому ОСОБА_1 одночасно затягнув наручники на руках ОСОБА_13 і горловину полімерного пакету в області шиї, таким чином, обмеживши доступ кисню в його легені, а ОСОБА_2 в цей час наніс ОСОБА_13 зі значною силою біля чотирьох ударів в область грудної клітини.

Періодично знімаючи пакет з голови ОСОБА_13, ОСОБА_1, вимагав від нього надати відповідні свідчення, а отримуючи відмову, знову одягав ОСОБА_13 пакет на голову і затягував горловину в області шиї, обмежуючи тим самим доступ кисню до легенів ОСОБА_13 При цьому він усвідомлював, що таким чином заподіює ОСОБА_13 сильний фізичний біль, а також фізичне і моральне страждання.

Отримавши від ОСОБА_13 чергову відмову від надання необхідних свідчень, ОСОБА_1 наніс йому удар ногою в область грудної клітини, від якого ОСОБА_13 впав на підлогу, а потім він продовжив наносити йому удари ногами в область голови, тулуба і по кінцівках, завдавши, таким чином, близько 7 ударів.

Після цього, ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_9, почав погрожувати ОСОБА_13 тим, що вставить йому в задній прохід палицю. Сприймаючи погрози ОСОБА_1 реально, переживаючи за своє здоровя, статеву свободу і недоторканість, внаслідок отримання сильного фізичного і морального страждання, ОСОБА_13 погодився дати необхідні свідчення. Після чого ОСОБА_1 припинив висловлювати погрози та застосовувати насильство і разом із ОСОБА_2 вийшли з кабінету, залишивши ОСОБА_13 самого, знявши з нього наручники та заборонивши залишати приміщення службового кабінету.

Потім ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зайшли в службовий кабінет №9 ОСОБА_9, де в цей час також знаходився ОСОБА_12, якого ОСОБА_9, погрожуючи застосуванням насильства та порушенням відносно нього кримінальної справи, опитував упродовж 5 годин підряд. При цьому ОСОБА_9 забрав у ОСОБА_12 та відключив його мобільний телефон з метою перешкодити спробам звязатися з родичами і близькими, а також забороняв залишати відділення міліції, погрожуючи застосуванням насильства і процесуальним затриманням в порядку ст. 106 КПК України. При опитуванні ОСОБА_12, ОСОБА_9 з його слів записував пояснення і, не погоджуючись з їх змістом, мяв листи паперу та кидав ними в обличчя ОСОБА_12, чим ображав його особисту гідність. Після того, як ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зайшли в службовий кабінет ОСОБА_9, ОСОБА_2 і ОСОБА_9 вийшли з приміщення, залишивши ОСОБА_1 наодинці з ОСОБА_12

ОСОБА_1, діючи самостійно, виходячи за межі раніше досягнутої з ОСОБА_9 і ОСОБА_2 домовленості, з корисливих мотивів, використовуючи владу і свій службове становище співробітника міліції, всупереч інтересам служби, залишившись з ОСОБА_12 наодинці, почав вимагати від останнього передати йому, ОСОБА_2 і ОСОБА_9 1500 доларів США за позитивний розгляд відносно нього матеріалів та незастосування процесуального затримання в порядку ст. 106 КПК України. Однак, ОСОБА_12 повідомив, що не має таких коштів. Дізнавшись про це, ОСОБА_1 почав вимагати від ОСОБА_12 передати йому гроші в розмірі 400 доларів США.

Після цього ОСОБА_1, переслідуючи мету залякати ОСОБА_12, усвідомлюючи той факт, що коли ОСОБА_12 побачить ОСОБА_13 з слідами тілесних ушкоджень, то буде реально сприймати погрози у свою адресу, стане бажати уникнути застосування насильства відносно себе, буде усвідомлювати факт можливого подальшого застосування насильства відносно ОСОБА_13, а тому отримає моральне страждання, погодиться дати необхідні свідчення і передати гроші, завів ОСОБА_13 в службовий кабінет №9, який займав ОСОБА_9, і де у той час знаходився ОСОБА_12

Перебуваючи в кабінеті, ОСОБА_1, ОСОБА_9 і ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою, схиляючи ОСОБА_12 до надання необхідних свідчень, зловживаючи владою і наданими службовими повноваженнями, погрожуючи продовжити побиття ОСОБА_13, почали вимагати від нього зізнатися у вчиненні грабежу.

ОСОБА_12, безпосередньо спостерігаючи на видимих ділянках тіла ОСОБА_13 сліди тілесних ушкоджень і сприймаючи погрози співробітників міліції реально, переживаючи за своє життя і стан здоровя, а також за життя і здоровя ОСОБА_13, погодився дати необхідні свідчення.

Отримавши згоду ОСОБА_13 і ОСОБА_12 дати необхідні визнавальні свідчення, ОСОБА_2 склав і написав завідомо неправдиве пояснення ОСОБА_12, а ОСОБА_9 склав і написав завідомо неправдиве пояснення ОСОБА_13, записавши до них неправдиві відомості про те, що ОСОБА_12 скоїв пограбування, а ОСОБА_13 був очевидцем скоєного злочину. Вказані пояснення ОСОБА_12 і ОСОБА_13, переживаючи за своє життя і стан здоровя, підписали, після чого їх підписали ОСОБА_2 і ОСОБА_9, надавши документам юридичну силу.

ОСОБА_12, переживаючи за своє життя і здоровя, під диктування ОСОБА_2Л, написав явку з повинною у скоєному злочині, яку підписав.

Потім ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 і ОСОБА_2, з корисливих мотивів, зловживаючи владою і службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, усвідомлюючи те, що первинні свідчення ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_10 в сукупності свідчать про відсутність в діях ОСОБА_12 ознак злочину, переслідуючи мету штучного підвищення показників розкриття загально-кримінальних злочинів на території обслуговування ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, шляхом обману, змусили ОСОБА_10 написати заяву про скоєний злочин, яку в журналі реєстрації заяв і повідомлень про скоєні злочини Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було зареєстровано лише о 19 год. 25 хв. 22.03.2008 року за №3302, тобто вже після відбирання пояснень ОСОБА_12, ОСОБА_13 і заяви ОСОБА_12 про скоєний злочин.

Після цього ОСОБА_1, з корисливих мотивів, використовуючи владу і свій службове становище працівника міліції, всупереч інтересам служби, переслідуючи мету доведення злочинного наміру, спрямованого на отримання хабара у розмірі 400 доларів США до кінця, вивів ОСОБА_12 із службового кабінету № 9 і передав йому свій мобільний телефон. При цьому він пояснив, що ОСОБА_12 необхідно подзвонити кому-небудь із своїх знайомих, щоб вони привезли гроші в розмірі 400 доларів США, погрожуючи інакше застосуванням насильства і процесуальним затриманням ОСОБА_12 і ОСОБА_13

ОСОБА_12, побоюючись за свою свободу, життя і здоровя, сприймаючи погрози ОСОБА_1 реально, подзвонив з наданого йому мобільного телефону своєму знайомому ОСОБА_15 і попросив привезти в ОМОМ «Північний» 400 доларів США, при цьому подзвонити на номер мобільного телефону, з якого він йому дзвонить, та передати гроші власнику номера, який вийде. Про те, що гроші будуть передаватися як хабар, ОСОБА_12 не повідомляв ОСОБА_15

Після цього, приблизно о 20 - 21год. ОСОБА_15, якому не було відомо про те, що гроші у розмірі 400 доларів США будуть передані як хабар співробітникам міліції за позитивне вирішення долі ОСОБА_12, привіз до відділення міліції «Північний» гроші та подзвонив на номер мобільного телефону, з якого йому дзвонив ОСОБА_12 На його телефонний дзвінок вийшов ОСОБА_1, якому він передав 400 доларів США.

Зібрані матеріали перевірки ОСОБА_9, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що вони зібрані з грубим порушенням чинного законодавства, шляхом застосування заборонених методів дізнання і являються завідомо неправдивими, переслідуючи мету штучного підвищення показників розкриття загально-кримінальних злочинів на ввіреній їм території, зловживаючи владою і службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, передали в сектор дізнання Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області для подальшої підготовки матеріалів протокольної форми досудового слідства відносно ОСОБА_12 та складання відносно нього протоколу про обставини скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

При вищевказаних обставинах потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на вухах, садна в області лоба справа, садна в області суглобів на згинальній і розгинальній поверхнях, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 посилається на те, що досудове і судове слідство проведено поверхово і однобічно, з обвинувальним уклоном. Вказує, що тілесних ушкоджень у вигляді чотирьох ударів в грудну клітину потерпілому ОСОБА_13 не спричиняв і такі ушкодження у нього виявлені не були, що підтверджено актом судово-медичної експертизи і показаннями лікаря ОСОБА_16 Зазначає, що ОСОБА_13 в своїх первинних показаннях взагалі не вказував про те, що він застосовував до нього насильство. При цьому потерпілий не міг бачити хто його бив в груди, так як сам пояснював, що в цей час у нього на голові був надітий поліетиленовий пакет. Посилається і на те, що засуджений ОСОБА_1 також заперечував, що він знаходився в його службовому кабінеті разом з ОСОБА_13 Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17, який вказував, що бачив ОСОБА_13 в кабінеті ОСОБА_9 без тілесних ушкоджень. Також суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18-чергового відділення міліції «Північний» про те, що коли в кабінеті ОСОБА_1 знаходився ОСОБА_13, то туди зайшов бувший працівник міліції ОСОБА_19 і знаходився там біля двох годин. При цьому суд відмовився викликати в судове засідання і вислухати показання самого ОСОБА_19, чим порушив право ОСОБА_2 на захист. Стверджує, що потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_12 його обмовляють, доказом чого є дані звукозапису, зробленого ОСОБА_12, де він нібито розмовляє з ОСОБА_1 і в побитті ОСОБА_13 звинувачує лише ОСОБА_1 Зазначає, що допитував ОСОБА_12 за наказом начальника відділення міліції ОСОБА_14 та ОСОБА_9, тиску на нього не чинив, не ображав і все записував зі слів останнього.

Крім того, вважає, що судом не враховані обставини, які помякшують покарання, зокрема, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, те, що він раніше не судимий, а також що він і його батьки страждають на ряд захворювань. Просить вирок скасувати і його виправдати.

В апеляції та доповненнях до неї захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 вказує, що висновки суду про винуватість останнього не відповідають фактичним обставинам справи. Посилаючись на ті ж самі обставини, захисник вказує, що приводом для проведення перевірки став конфлікт, який мав місце в барі «Розгуляй» між ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з іншого, в ході якого останні викрали мобільні телефони. У подальшому, для уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вирішили обмовити працівників міліції, а тому вони є зацікавленими особами. Стверджує, що до ОСОБА_2 слідчим прокуратури з метою дачі показань проти ОСОБА_1 і ОСОБА_9 застосовувався психологічний тиск, а перевірка цього факту мала формальний характер. Звертає увагу на те, що показання свідків ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_20, ОСОБА_18, ОСОБА_14, на які послався суд, як на докази вини, напроти свідчать про невинуватість засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_9. Вказує, що показаннями засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_9 підтверджується лише те, що ОСОБА_2 тільки доставив ОСОБА_12 і ОСОБА_13 до відділення міліції, запросив понятих і подальшим зібранням матеріалів не займався. Також вказує на те, що органами досудового слідства і судом не перевірено в кого знаходились мобільні телефони ОСОБА_10 з 19 по 22.03.2008 року і куди з них зникли СІМ-картки. Вважає, що не з`ясуванням цих обставин порушено право ОСОБА_2Л на захист.

Крім того, посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_2 засуджений вперше, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, утримує малолітню дитину, хворих брата, матір та батька. Захисник просить вирок скасувати, а ОСОБА_2 виправдати.

В апеляції захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1 стверджує, що під час судового слідства їх не ознайомили з матеріалами кримінальної справи, чим порушили право на захист ОСОБА_1 Вказує, що в судовому засіданні не були допитані свідки ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_19, ОСОБА_23, ОСОБА_24, які могли б спростувати те, що ОСОБА_13 наносились тілесні ушкоджень при тих обставинах, які встановлені судом. Зазначає, що доказів отримання ОСОБА_1 хабара та доказів катування ним потерпілого ОСОБА_13, в справі немає. Посилається на показання лікаря швидкої медичної допомоги ОСОБА_25, яка пояснювала, що по прибуттю додому до ОСОБА_13 через дві доби після вказаних подій, вона не бачила у останнього тілесних ушкоджень. Зазначає, що аудиозапис, який зробив ОСОБА_12 і, в якому нібито зафіксована розмова між ним і ОСОБА_1, не є доказом по справі. Посилається на те, що працівники міліції ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_14, які знаходились на той час у відділенні міліції також не чули, щоб ОСОБА_13 катували та не бачили на ньому тілесних ушкоджень. Вказує, що ОСОБА_1 не був старшим в групі ОСОБА_2 і ОСОБА_9, грабіж ОСОБА_10 був скоєний на іншій адміністративній дільниці, яку ОСОБА_1 не обслуговує, а тому він не був зацікавлений в штучному підвищенні показників розкриття злочинів. На думку захисника, органами досудового слідства і судом скоєння ОСОБА_1 посадових злочинів також не доведено. Просить вирок скасувати, поновити судове слідство, допитати вищевказаних свідків та постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 виправдати на відсутністю в його діях складу злочину.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 фактично посилається на ті ж обставини, які викладені в попередніх апеляціях. Стверджує, що вирок ґрунтується на показаннях потерпілих та свідків, які мають між собою суперечності, однак суд їм належної оцінки не дав. Вважає, що ОСОБА_13 міг отримати тілесні ушкодження значно пізніше його допиту у відділенні міліції. Вказує, що судом безпідставно прийняті до уваги одні докази, а інші необгрунтовано залишені поза увагою. Посилається, що судом безпідставно не долучена до матеріалів справи та не дана оцінка схемі кабінету №6, в якому зі слів ОСОБА_13 його били, оскільки на тому місці, про яке вказував потерпілий, на той час знаходився робочий стіл. Вважає, що протокол огляду предметів від 31.07.2008 року; заява ОСОБА_13 від 24.03.2008 року; заява ОСОБА_12 від 04.04.2008 року; акт добровільної видачі та огляду технічного засобу від 04.04.2008 року-диктофону; заява ОСОБА_12 про скоєння злочину від 22.03.2008 року; акт судово-медичної експертизи щодо отриманих ОСОБА_13 тілесних ушкоджень; заява ОСОБА_10, не можуть бути визнані доказами по справі в силу ст.65 КПК України. Піддає сумніву достовірність запису на диктофоні і стверджує, що на ньому записано голос ОСОБА_12 та незнайомої особи, а не його. Стверджує, що під час досудового слідства були допущені чисельні порушення процесуального закону, а саме, те, що до нього застосовувались недозволені методи слідства, порушувалось право на захист, обвинувачення предявлено з порушенням строків та інші. В судовому засіданні йому також не було розяснено обвинувачення та суд не дав належної оцінки процесуальним документам, зокрема постанові про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_12 Вказує, що хабар не отримував і його вина в скоєнні цього злочину не доведена. По епізоду службового підроблення суд також прийшов до невірного висновку про його винуватість, оскільки пояснення у ОСОБА_10 відбирав ОСОБА_17, а він лише допоміг написати кому адресувати заяву. Вважає, що доказів по його вини за ч.3 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України матеріали кримінальної справи не містять. Також вказує, що суд невмотивовано призначив занадто суворе покарання і не врахував обставини, які його помякшують, а саме, позитивну характеристику, те, що він раніше не судимий та має постійне місце проживання. Засуджений ОСОБА_1 просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Вирок суду відносно засудженого ОСОБА_9 не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_3, які підтримали подані ними апеляції і просили вирок скасувати, думку прокурора Баранкевича С.О., який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а вирок зміні, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку, яким дано аналіз.

Посилання засуджених та захисників, наведені ними в апеляціях про непричетність до скоєння злочинів і недоведеність їх вини, являються необґрунтованими.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_12 слідує, що в ніч з 17 на 18.03.2008 року він відпочивав разом зі своїми знайомим ОСОБА_13 в барі «Розгуляй». Незнайомий чоловік у форменому одязі працівника державної охорони, як пізніше виявилось ОСОБА_10, будучи в стані сильного алкогольного спяніння, відмовився оплачувати вартість розбитого келиху. Став висловлюватися на адресу бармена нецензурною лайкою і штовхнув її в груди. Він намагався надати допомогу дівчині. Став дзвонити по своєму мобільному телефону знайомим співробітникам міліції ОСОБА_1 і ОСОБА_26, проте звязатись з ними не зміг. ОСОБА_10 теж хотів комусь подзвонити, переставляв в своїх мобільних телефонах SIM-картки, після чого, поклавши телефони в розібраному вигляді на столі, пішов з бару. Оскільки бармен відмовилась взяти ці телефони, то він їх взяв і наступного дня, ввечері, біля бару «Розгуляй», у присутності ОСОБА_27 і ОСОБА_15 передав ОСОБА_1 22.03.08 року, близько 11 год., ОСОБА_1 повернув йому ці телефони і сказав, щоб він приніс їх начальнику відділення міліції «Північний» ОСОБА_14 Приблизно о 12 год. 30 хв., коли він прийшов в кабінет ОСОБА_14, той викликав ОСОБА_9 і наказав розібратися в ситуації. ОСОБА_9 почав його опитувати. При цьому грубив, переривав пояснення, не погоджуючись з ними, вимагав, щоб він говорив інакше, оскільки встановлено, що він пограбував ОСОБА_10, викравши мобільні телефони. Упродовж тривалого часу ОСОБА_9 писав пояснення з його слів, не погоджуючись з їх змістом мяв і кидав листи паперу йому в обличчя, погрожував, принижував його людську гідність. Казав, що не відпустить, доки не отримає необхідні свідчення. Приблизно о 15.30 год. в кабінет ОСОБА_9 зайшов ОСОБА_2, взяв наручники і сказав, що зараз буде усе нормально і ОСОБА_13 напише все так, як їм треба. Через деякий час, при розмові з ОСОБА_1, останній став вимагати у нього 1500 грн., інакше його затримають на три доби. Таких грошей у нього не було. Тоді ОСОБА_1 зажадав отримати 400 доларів США. Потім в кабінет завели ОСОБА_13, у якого він побачив синці на вухах, садно на лобі. ОСОБА_13 був сильно переляканий, тер руки в області запястіїв. Працівники міліції продовжували вимагати визнати вину в скоєнні злочину, інакше знову стануть бити ОСОБА_13 Сприймаючи погрози реально, він погодився підписати інші свідчення і передати гроші. З телефону ОСОБА_1 подзвонив ОСОБА_15, попросивши його приїхати до відділення міліції «Північний» та передзвонити на номер, з якого він дзвонить і передати власникові телефонного номера 400 доларів США, що останній і зробив. Потім під диктування ОСОБА_2 він написав явку з повинною, а також підписав показання від свого імені, які були написані ОСОБА_2 Побитий ОСОБА_13 мовчки сидів навпроти ОСОБА_9, який також писав пояснення. Приблизно о 21 год. їх відпустили і ОСОБА_15 відвіз їх додому.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_12 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_13, який підтвердив обставини конфлікту між ОСОБА_10 і працівниками бару «Розгуляй» і те, що останній залишив два своїх телефони, які забрав ОСОБА_12, так як бармен їх відмовилась брати. Пізніше ОСОБА_12 казав, що передав ці телефони працівнику міліції ОСОБА_1 22.03.2008 року, приблизно о 15 год., в більярдну «Чемпіон», де він знаходився, зайшли ОСОБА_1 і ОСОБА_2, взяли його під руки та відвезли в ОМОМ «Північний». У відділенні міліції, коли вони піднімались по сходах, ОСОБА_1 наніс йому декілька ударів в груди. Потім ОСОБА_1 завів його в кабінет та посадив на стілець. В кабінет зайшов ОСОБА_2 з наручниками і пакетом. ОСОБА_1 надів на нього наручники і наказав розповісти, як до нього і ОСОБА_12 потрапили телефони ОСОБА_10 Він розповів про події, що сталися в барі «Розгуляй». Проте ОСОБА_1 стверджував, що все було не так, що вони змовилися з ОСОБА_12 і насильно забрали телефони у ОСОБА_10 Він не погодився і повторив свою розповідь. Почувши це, ОСОБА_1 наніс йому ногою удар в область грудей, а ОСОБА_2 завдав долонями рук близько 3 ударів по обличчю. Також ОСОБА_1 взяв поліетиленовий пакет, дістав пляшку коньяку і налив з неї небагато в пакет, після чого надів цей пакет йому на голову і, зайшовши ззаду, затягнув горловину пакету на його шиї. При цьому ногою наступив йому на скуті наручниками руки і він відчув різкий біль в області запястіїв. В цей час ОСОБА_2 наніс йому біля 4 ударів рукою в область грудної клітини. Від отриманих ударів у нього почало боліти в області грудей і він не міг вільно вдихати повітря. Потім ОСОБА_1 також наніс з силою удар ногою в область грудної клітки. Від отриманого удару він впав разом із стільцем, а ОСОБА_1 продовжив завдавати удари ногами в область голови, тулуба, ніг. Після того, як він знову відмовився давати необхідні свідчення, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сказали, що продовжать його бити, а потім повісять «на швабру». При цьому ОСОБА_1 висловив погрозу тим, що засуне йому в задній прохід палицю. Сприймаючи реально вказані погрози, відчуваючи сильний біль і страждання від заподіяних тілесних ушкоджень і принижень, він погодився все підписати. Його привели в кабінет, де ОСОБА_9 та ОСОБА_2 казали, що напишуть в його свідченнях те, що він був очевидцем того, як ОСОБА_12 насильно забрав телефони у ОСОБА_10 Після цього ОСОБА_9 сам склав пояснення. Він лише підписав даний документ, не читаючи. ОСОБА_2 також щось писав від імені ОСОБА_12, хоча той нічого не говорив. ОСОБА_12 теж підписав даний документ. Після цього ОСОБА_12 під диктування ОСОБА_2 написав заяву, в якій визнавав, що викрав мобільні телефону у ОСОБА_10 Потім ОСОБА_1 на деякий час вивів ОСОБА_12 з кабінету, а згодом їх відпустили.

Згідно даним протоколу огляду предмета від 22.03.2008 року ОСОБА_12 приніс у відділення міліції та видав два телефони, які належали ОСОБА_10

При відтворенні обстановки і обставин події 08.05.2008 року потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 розповіли і на місці вказали коли, де і які протиправні дії були вчинені відносно них працівниками міліції.

Твердження засудженого ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_13 не могли бити в кабінеті №6 в тому місці, де показував потерпілий, являються надуманими, оскільки протиправні дії відносно ОСОБА_13 з боку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мали місце в цьому кабінеті на протязі тривалого часу.

Показання потерпілих також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_15, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35

Так, з показань свідка ОСОБА_27 слідує, що 19.03.2008 року, о 01 год. ночі, він приїхав у свій бар, де побачив хлопця в чорній формі, як у працівників міліції. Хлопець був в стані сильного алкогольного спяніння, погано орієнтувався і розкладав свої телефони. ОСОБА_12, який знаходився в барі, сказав, що подзвонить ОСОБА_1, щоб той викликав працівників міліції. Після цього він вийшов на кухню, а коли повернувся, то цього хлопця вже не було. Оскільки у ОСОБА_12 були знайомі у відділенні міліції «Північний», то вони домовились, що той сам передасть ці телефони в міліцію. Наступного дня, близько 19 год., біля бару «Розгуляй» ОСОБА_12 в його присутності передав ОСОБА_1 два мобільні телефони.

З показань свідка ОСОБА_28 вбачається, що в ніч з 17 на 18 березня 2008 року вона знаходилася в барі на зміні. Чоловік, одягнений у формений одяг співробітника ДСО, перебуваючи в стані сильного алкогольного спяніння, відмовився оплатити вартість розбитого келиху, ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, штовхнув в груди. ОСОБА_12 намагався надати їй допомогу і викликати співробітників міліції. Потім міліціонер пішов з бару так і не розплатившись, залишивши на столі два своїх телефони. ОСОБА_12 забрав ці телефони з метою передачі їх в міліцію знайомому ОСОБА_1

Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_35, який підтвердив, що працівник державної служби охорони, в стані алкогольного спяніння, вчинив скандал в барі. Лаявся з ним, з барменом і відвідувачем ОСОБА_12, потім залишив на столі два своїх мобільних телефони і пішов.

Свідок ОСОБА_26 підтвердив, що 18.03.2008 року, біля 02 години ночі, йому дзвонив знайомий ОСОБА_12, але цей дзвінок не був прийнятий. Потім ОСОБА_12 йому розповів про протиправну поведінку працівника міліції в барі «Розгуляй».

З показань свідка ОСОБА_29 вбачається, що 22.03.2008 року йому подзвонив ОСОБА_12 і попросив відвезти до відділення міліції «Північний», щоб віддати мобільні телефони, які залишив в барі міліціонер, і які йому знову ОСОБА_1 повернув назад. Знаходячись біля відділення міліції бачив, як приїхали ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 і ОСОБА_13 Тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 не було. ОСОБА_12 і ОСОБА_13 тривалий час знаходились у міліції. Потім він поїхав і приблизно о 22 год. йому зателефонував ОСОБА_12 та сказав, що тільки приїхав додому. При цьому розповів, що дзвонив ОСОБА_15 і просив того привести в міліцію 400 доларів США. Поки ОСОБА_15 не привіз вказану суму, його працівники міліції не відпускали. Також розповів, що в міліції побили ОСОБА_13 Після даних подій він бачив на ОСОБА_13 побої.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив той факт, що ОСОБА_12 в його присутності і присутності ОСОБА_27 передавав ОСОБА_1 два мобільних телефони, які залишив в барі пяний міліціонер після виниклого конфлікту. Через декілька днів біля відділення міліції «Північний» він зустрів ОСОБА_29 і той розповів, що підвіз ОСОБА_12 в міліцію, щоб останній знову віддав телефони, які йому повернув назад ОСОБА_1 Через декілька хвилин з невідомого номера йому на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_12 і попросив дати в борг 400 доларів США. Сказав, що гроші треба підвезти до відділення міліції «Північний» і звязатись по номеру телефону, з якого він дзвонить. Коли він підїхав до міліції і подзвонив, то до нього вийшов ОСОБА_1, якому він віддав 400 доларів США. Потім він з ним зайшов в кабінет, де були ще працівник міліції і той міліціонер, який хуліганив в барі. В ході розмови, цей міліціонер пояснював, що нічого не памятає. В його присутності заявник написав заяву під диктування ОСОБА_1 Також в кабінет зайшов ОСОБА_13, який тримався за живіт, на лобі у нього був синець, вуха опухлі, по зовнішньому вигляду було видно, що його били. ОСОБА_1, звертаючись до ОСОБА_13 сказав, що якби він відразу написав про що його просили, то його не довелося би бити.

Свідок ОСОБА_30 підтвердила, що бачила у сина два мобільний телефони, які йому не належали. Син пояснив, що ці телефони залишив пяний міліціонер в барі «Розгуляй» на столі і його попросили передати їх дільничному міліції ОСОБА_1 Про те, що син ходив в ОМОМ «Північний» і там його затримали, їй стало відомо, коли син вночі повернувся додому. Він розповів, що його затримали з приводу цих телефонів і відпустили тільки тоді, коли його знайомий привіз 400 доларів США. Казав, у нього в міліції вимагали хабар у розмірі 1 000 доларів США. Також розповів, що у відділенні міліції побили хлопця, який був з ним в барі. Через декілька днів до них приїжджав ОСОБА_9, шукав сина, казав, що йому треба приїхати у відділення і переписати свої свідчення. Після цього, по воротах будинку стріляли, писали погрози, підсилали різних людей і погрожували.

Свідок ОСОБА_31 дав аналогічні показання і пояснив, що в кінці березня 2008 року він, разом з дружиною приїхали до місця проживання її сина і батьків дружини, оскільки вони перелякалися, що хтось сильно стукав до них у ворота. Біля будинку стояла машина, з якої вийшов ОСОБА_9, з батьком якого він знайомий. В ході розмови з ним, він просив передати ОСОБА_12, щоб той не боявся і прийшов в міліцію, де з ним хочуть лише поговорити.

Зазначене підтверджується даними протоколу виїмки від 11.07.2008 року вхідних і вихідних дзвінків на №57-24-57, належний ОСОБА_12 Встановлено, з 31.03.2008 по 02.04.2008 року на його номер тривалий час дзвонив ОСОБА_9 з №72-12-46.

Свідки ОСОБА_34, ОСОБА_32, ОСОБА_33 пояснювали, що 22.03.2008 року вони разом з ОСОБА_13 знаходились в більярдному залі. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_13 не було. Приблизно о 15 год. ОСОБА_13 забрали працівники міліції. Через один-два дні вони зустрілися з ОСОБА_13 вечері і побачили у нього на лобі синьці, на руках сліди від наручників, розпухлі вуха. ОСОБА_13 пояснив, що його побили в міліції.

Суд правильно зазначив, що твердження потерпілого ОСОБА_13 про його побиття працівниками міліції, крім показань потерпілого ОСОБА_12 та вказаних свідків, обєктивно підтверджується судово-медичними даними.

Так, згідно акту судово-медичного дослідження №758 від 24.03.2008 року, у ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в області обох вушних раковин, садно в області лоба справа, садна в області обох променезапясткових суглобів.

Згідно висновку експерта №1196/758-08 від 14.05.2008 року, тілесні ушкодження, що виявленні ОСОБА_13 - у вигляді синців в області козелків вушних раковин, садна в області лоба справа, садна довгастої форми в області променезап'ясткових суглобів на згинальній і розгинальній поверхнях, утворились від дії тупих твердих предметів і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З показань судово-медичного експерта ОСОБА_36, допитаного в судовому засіданні, слідує, що 24.03.2008 року до нього на прийом з направленням помічника прокурора Центрального району звернувся ОСОБА_13, який повідомив, що 22.03.2008 року, біля 17 години, був побитий двома співробітниками міліції Зазначав, що вони били його руками і ногами по голові, тулубу, ногам, надівали на голову пакет, в якому був налитий коньяк. Скаржився на головний біль, запаморочення, біль в області шлунку. При обстеженні у нього були виявлені синці в області козелків вушних раковин, садна в області лоба справа, садна довгастої форми в області променезапясткових суглобів на згинальній і розгинальній поверхнях. Всі ці тілесні ушкодження були ним зафіксовані в акті експертизи. При цьому експерт підтвердив, що дані тілесні ушкодження могли утворитися 22.03.2008 року, а не пізніше.

Зазначене спростовує посилання засудженого ОСОБА_1 в апеляції, що ОСОБА_13 міг отримати тілесні ушкодження після його допиту у відділенні міліції.

Той факт, що при освідуванні ОСОБА_13 у нього не були виявлені тілесні ушкодження в області грудей, на що наголошують засуджений ОСОБА_2 і його захисник, не свідчить про те, що ОСОБА_2 не приймав участь в побитті ОСОБА_13 і примушуванні його до дачі визнавальних показань.

Показання потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_12 є послідовними, підтверджуються показаннями свідків та обєктивними даними щодо наявності у ОСОБА_13 інших тілесних ушкоджень. Причини для обмови потерпілими та свідками засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не встановлено, а ті, на які вказують апелянти, є надуманими і матеріалами справи не підтверджуються.

З показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що в ніч з 23 на 24.03.2008 року вона, у складі бригади швидкої допомоги, виїжджала на виклик до ОСОБА_13 Хворий скаржився на болі в животі, казав, що йому погано. ОСОБА_13 оглянули, зробили укол, заповнили картку виклику. Наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 вона не бачила.

Вказані показання свідка ОСОБА_20 не суперечать даним судово-медичного дослідження та показанням експерта ОСОБА_37, оскільки свідок пояснювала, що огляд ОСОБА_13 проводився при слабкому освітленні.

Показання свідка ОСОБА_25лікаря швидкої допомоги стосовно того, що вона при огляді тілесних ушкоджень на ОСОБА_13 не бачила, суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони спростовується сукупністю зібраних по справі доказів.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він не памятає коли, де і за яких обставин сталася пропажа його мобільних телефонів. Пояснив, що при зверненні у відділення міліції 18.03.2009 року до ОСОБА_9, той заяву у нього не відбирав, що він йому конкретно розповідав, точно не памятає. Через декілька днів у відділенні міліції «Північний» бачив, як туди заводили ОСОБА_13 Чув звуки, можливо схожі на удари. Під диктування співробітників міліції написав заяву, зміст якої не памятає. У цій заяві самостійно вказав свої анкетні дані, суму збитків, моделі і номери телефонів, одночасно хтось писав від його імені пояснення, зміст яких не знає.

Як вбачається з показань в судовому засіданні засудженого ОСОБА_9 він не заперечував, що у відділенні міліції на протязі більше трьох годин опитував ОСОБА_12, письмових пояснень у нього не відбирав, казав, що затримає його за скоєння ним злочину. Потім сам склав пояснення від імені ОСОБА_13, комбінуючи показання ОСОБА_12, ОСОБА_10 і свої здогадки. Не заперечував, що бачив у ОСОБА_13 садна на лобі і запухле вухо.

З заяви ОСОБА_12 від 04.04.2008 року слідує, що він фіксував протиправні дії працівників міліції на диктофон «Olympus S 713» 201629 WSP, в якому знаходилася мікрокасета «Olympus MC 60». Потім в присутності понятих ОСОБА_38 і ОСОБА_39 видав вказані предмети в ОВБ в Миколаївській області. Вказане підтверджується даними акту добровільної видачі і огляду технічного засобу, на якому зафіксована розмова ОСОБА_12 з ОСОБА_1, а також його розмова з ОСОБА_40 про обставини події.

Згідно даним протоколів огляду предметів відповідей мобільних операторів «МТС» і «Київстар» від 26.06.2008 року та 29.06.2008 року, вбачається, що 22.03.2008 року об 11 год. 21 хв. на телефон ОСОБА_12 був вхідний дзвінок з телефону ОСОБА_1, після якого вони зустрілися і останній передав ОСОБА_12 телефони ОСОБА_10, щоб той самостійно приніс їх ОСОБА_14; в той же день о 17 год. 57 хв. на телефон ОСОБА_15 був вхідний дзвінок з телефону ОСОБА_1, в ході якого ОСОБА_12 попросив ОСОБА_15 привезти 400 доларів США; також в той же день о 18 год. 24 хв. з телефону ОСОБА_15 був вихідний дзвінок на телефон ОСОБА_1, після якого ОСОБА_15 в автомобілі передав 400 доларів США ОСОБА_1

З показань свідка ОСОБА_17 слідує, що 22.03.2008 року, біля 18 - 19 годин, під час чергування, йому подзвонив начальник відділення міліції ОСОБА_14 і попросив підійти до ОСОБА_9 в кабінет, оскільки у них нібито є зібрані матеріали протокольної форми. В кабінеті ОСОБА_9 знаходились ОСОБА_2, ОСОБА_12, який сидів на стільці і ОСОБА_13, який стояв опершись ліктем об стіну, без тілесних ушкоджень. Йому розповіли про грабіж мобільних телефонів в барі «Розгуляй» повідомивши, що є особа, яка вчинила цей злочин, вказавши на ОСОБА_12 В кабінеті у ОСОБА_1 потерпілий розповів йому, що в барі «Розгуляй» невідома особа відібрала у нього два мобільні телефони. В цей час йому подзвонив начальник і він вийшов з кабінету, попросивши ОСОБА_1 допомогти написати потерпілому «шапку» в заяві. Повернувшись, пояснив потерпілому, що необхідно вказувати. Той написав текст заяви, а потім із слів потерпілого він відібрав пояснення. Заяву віддав черговому на реєстрацію.

Разом з тим, з показань свідка ОСОБА_10 слідує, що він самостійно написав лише свої анкетні дані, суму збитків, моделі і номери телефонів. Пояснення за нього писала інша особа, зміст яких він не знає.

З показань свідка ОСОБА_41 вбачається, що 22.03.2008 року він чергував у відділенні ОМОМ «Північний» та постійно знаходився на робочому місці в кімнаті чергового при вході в приміщення. Потерпілих ОСОБА_12, ОСОБА_13 і заявника ОСОБА_10 у відділенні міліції він раніше не бачив. Пояснив, що заяву ОСОБА_10 для реєстрації в журналі приніс дізнавач ОСОБА_17 о 19:25 годин 22.03.2008 року.

Вказане підтверджується даними протоколу огляду предметів від 12.05.2008 року, з якого вбачається, що заява ОСОБА_10 про здійснення відносно нього злочину була зареєстрована 22.03.2008 року о 19 год. 25 хв.

Свідок ОСОБА_14 пояснював, що 22.03.2008 року до нього на прийом прийшли ОСОБА_12 з ОСОБА_29 ОСОБА_12 пояснював, що злочин не вчиняв. Він дав вказівку ОСОБА_9 розібратися, оскільки у нього була оперативна інформація про грабіж в барі «Розгуляй». Також дав вказівку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доставити у відділення ОСОБА_13 Потім ОСОБА_9 повідомив по телефону, що матеріали за фактом грабежу зібрані і передані дізнавачу ОСОБА_17 Повернувшись у відділення міліції, наклав резолюцію на матеріали. При ньому заходи фізичного і психологічного тиску на потерпілих не застосовувались.

Зазначеним показанням свідків суд дав оцінку у сукупності з іншими доказами по справі. Фактично показання цих свідків не суперечать викладеним судом доказам вини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_41, ОСОБА_14 постійно не знаходились безпосередньо з засудженими та потерпілими ОСОБА_12 і ОСОБА_13, а тому не могли бачити всіх подій, які відбувались.

Той факт, що ОСОБА_12 і ОСОБА_13 були незаконно затримані у відділенні міліції підтверджується даними книги обліку осіб, які доставлені в ОМОМ «Північний» Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, з якої вбачається, що ОСОБА_12 і ОСОБА_13 22.03.2008 року ОМОМ «Північний» не відвідували, туди не доставлялись і ніяких відміток про це в журналах не робилось, що суперечить фактичним обставинам справи.

Таким чином, перевіривши зібрані докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у скоєнні злочинів і правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 127 КК України, за ч. 3 ст. 364 КК України, за ч. 2 ст. 365 КК України, за ч. 1 ст. 366 КК України, а також ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України.

Посилання засуджених і захисників на те, що докази по справі є нелегітимними і їх вина у вчиненні зазначених злочинів недоведена, являються неспроможними.

Твердження засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього з боку слідчого психологічного тиску перевірялись і свого підтвердження не знайшли. Доводи стосовно того, що перевірка мала формальний характер, являються необґрунтованими.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б вказували на необхідність скасування вироку, на що наголошували апелянти, колегією суддів не встановлено.

Що стосується покарання, то при його призначенні засудженому ОСОБА_1 за ч.2 ст.127 КК України суд допустився помилки.

Так, вказаний злочин ОСОБА_1 вчинив 22.03.2008 року. Стаття 127 КК України в редакції Закону від 12.01.2005 року передбачала чотири частини. При цьому, покарання за ч.2 ст.127 КК України могло бути призначено від пяти до десяти років позбавлення волі. Законом від 15.04.2008 року була змінена редакція вказаної статті Кримінального кодексу, в якій стало міститися дві частини. При цьому, частиною 2 ст.127 КК України, за якою засуджено ОСОБА_1, передбачено покарання від трьох до семи років позбавлення волі, тоді як йому за цією нормою закону помилково призначено до відбування 8 років позбавлення волі. Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння або помякшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне помякшити ОСОБА_1 покарання за ч.2 ст.127 КК України.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції засудженим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за іншими статтями Кримінального закону призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, оскільки за своїм розміром воно є явно несправедливим внаслідок суворості.

Судом у вироку зазначено, що обставин, які помякшують покарання ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не встановлено. Однак, зазначене не відповідає фактичним обставинам. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 раніше не судимі, характеризуються виключно позитивно, одружені, мають батьків, які страждають на ряд захворювань, матір ОСОБА_1 не працює за станом здоров`я. Засуджений ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину, страждає на захворювання органів травлення, в звязку з чим перебуває на обліку. За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене засудженим ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання слід помякшити.

Крім того, судом невірно вирішено питання щодо мікрокасети «Олімпус МС-60», на якій зафіксована певна інформація і яка визнана речовим доказом по справі.

Суд помилково прийняв рішення про знищення цього доказу, який зберігається в камері речових доказів прокуратури Центрального району м.Миколаєва. Тому, вказівку суду щодо знищення речового доказу мікрокасети «Олімпус МС-60» слід змінити, зазначену касету приєднати та зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Підстав для скасування вироку, як просять апелянти, немає.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.03.2010 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 змінити.

Помякшити ОСОБА_1 призначене покарання: за ст.127 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; за ст.364 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна; за ст.365 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ст.366 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 2 роки; за ст.368 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_1 до відбування 6 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Помякшити ОСОБА_2 призначене покарання: за ст.127 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; за ст.364 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією ? частини належного йому майна; за ст.365 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки; за ст.366 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_2 до відбування 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.

Вказівку суду щодо знищення речового доказу мікрокасети «Олімпус МС-60» змінити, зазначену касету приєднати та зберігати в матеріалах кримінальної справи.

В іншій частині вказаний вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді