Справа № 752/125/16-к
Провадження №: 1-кп/752/282/16
У Х В А Л А
11.01.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
провівши в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч. 2, 187 ч. 4, 187 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
05.01.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч. 2, 187 ч. 4, 187 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, та ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України.
В ході підготовчого судового засідання представник державного обвинувачення - прокурор ОСОБА_5 зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає, а тому просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду. Крім того, прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотаннями щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, встановлених ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Крім того, обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_15 висували погрози, а тому, з урахуванням наявності небезпеки для їх життя та здоров`я, останніх було допитано відповідно до вимог ст. 225 КПК України в судовому засіданні.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та представники потерпілого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтримали думку прокурора щодо необхідності призначення кримінального провадження до судового розгляду та продовження відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу тримання під вартою. Крім того, представники потерпілого ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтвердили надані прокурором відомості щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки в ході досудового розслідування даного кримінального провадження відносно їх довірителя, який у кримінальному провадженні є потерпілим, були погрози.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 звернулась до суду з клопотанням щодо повернення обвинувального акту прокурору, яке обґрунтовано тим, що досудове розслідування даного кримінального провадження було здійснено органом, який у розумінні статті 38 КПК України не є органом досудового розслідування, уповноваженим на його проведення, оскільки 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про національну поліцію» №508-VIII від 02.07.2015 року. Також, у своєму клопотанні захисник просила скасувати обраний відносно ОСОБА_13 запобіжний захід тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, вказані представником державного обвинувачення у його клопотанні, не підтверджені жодними доказами.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 зазначила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 ч. 2 п. 8 КПК України, оскільки у ньому не зазначено розмір витрат на залучення експерта у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору. Також просила змінити її підзахисному запобіжний захід тримання під вартою на заставу, оскільки вказаний запобіжний захід зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, зазначила, що ризики, заявлені представником державного обвинувачення, є виключно його припущенням.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_12 підтримав думку своїх колег щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору, одночасно при вирішенні даного питання покладався на розсуд суду. Крім того, просив змінити його підзахисному запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт у нічну пору доби, посилаючись на те, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, здобуває освіту.
Обвинувачені підтримали думки своїх захисників.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, дослідивши реєстр матеріалів досудового розслідування, суд надходить до висновку про необхідність повернення даного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не відповідає вимогам статті 291 ч. 2 п. 5 КПК України, з наступних підстав.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що 29.04.2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, вступив з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, у попередню змову та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи згідно відведеної йому ролі, зустрівся з ОСОБА_6 поблизу Торгово-розважального центру «Магелан», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 13-Б, та під приводом запрошення до себе додому, повів його у бік лісопаркової зони за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 46, де на них чекали невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_13 спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, почали словесно ображати ОСОБА_6 та вульгарно висловлюватись у його бік з вимогою віддати цінні речі, які останній мав при собі, після чого ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передав ОСОБА_13 та невстановленим досудовим розслідуванням особам, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, банківську карту, на якій знаходились грошові кошти в сумі 9000 грн., одночасно повідомивши пін-код вказаної банківської карти, після чого ОСОБА_13 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, залишили місце вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 9000 грн.
Вказані дії ОСОБА_13 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення за ст. 186 ч. 2 КК України є неконкретним, оскільки під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я у момент заподіяння, проте таким вимогам закону обвинувальний акт у цій частині не відповідає.
Крім того, в обвинувальному акті не конкретизовано місце вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_13 , а саме не вказано місце, де обвинувачений вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, а також не вказано, де у лісопарковій зоні за адресою: АДРЕСА_1 відносно потерпілого ОСОБА_6 було вчинено грабіж.
Також в обвинувальному акті не зазначено ідентифікуючих ознак майна, на яке було спрямоване інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч. 2 КК України, а саме не зазначено власника банківської карти, її номеру, оператора її платіжної системи, а також приналежність до конкретної банківської установи.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що 08.09.2015 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, у попередню змову та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи згідно відведеної йому ролі, зустрівся з ОСОБА_7 поблизу лісопаркової зони по вулиці Заболотного в м. Києві, та під приводом потреби у наданні допомоги, повів його у бік лісопаркової зони за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, де на них чекали невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_13 спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, почали наносити ОСОБА_7 численні удари кулаками рук та ногами по голові та корпусу, після чого повалили на землю, чим спричинили йому тяжкі тілесні ушкодження. Застосувавши таким чином до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та подолавши його волю до опору, ОСОБА_13 спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, зірвали з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок з підвіскою у формі хрестика вартістю 8440 грн. та взяли його гаманець з грошовими коштами на загальну суму 4560 грн., після чого залишили місце вчинення злочину, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 13 000 грн.
Вказані дії ОСОБА_13 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 187 ч. 4 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення за ст. 187 ч. 4 КК України є неконкретним, оскільки у формулюванні обвинувачення зазначено про наявність у ОСОБА_13 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, що не відповідає кваліфікації даного кримінального правопорушення за ст. 187 ч. 4 КК України.
Також в обвинувальному акті не конкретизовано місце вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_13 , а саме не зазначено, де у лісопарковій зоні за адресою: м. Київ, вул. Заболотного було вчинено розбійний напад відносно ОСОБА_7 .
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у тому, що 06.10.2015 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи поблизу нічного клубу «Франклін», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 31-А, вступили з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, у попередню змову, та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, розробили план, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_13 , діючи згідно відведеної йому ролі, зустрівся поблизу нічного клубу «Франклін» з ОСОБА_15 та повів його до лісопаркової зони, в свою чергу обвинувачений ОСОБА_14 , діючи згідно відведеної йому ролі, слідував за ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які проходили вздовж лісосмуги у бік вулиці Озерної від проспекту Глушкова в м. Києві, спостерігаючи за шляхом їх руху та відповідністю їх дій, про що повідомляв невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, вчинили напад на ОСОБА_15 , в ході якого із застосуванням насильства затягли його до лісопаркової зони, де почали словесно ображати та вульгарно висловлюватись у його бік з вимогою віддати цінні речі, які останній мав при собі, після чого, продемонструвавши ОСОБА_15 шприц для ін`єкцій з невідомою речовиною, стали погрожувати його застосуванням, при цьому ОСОБА_14 місце вчинення злочину залишив. Під погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та подолавши його волю до опору, обвинувачений ОСОБА_13 спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_15 , а саме грошовими коштами в сумі 1000 грн., грошовими коштами в сумі 100 євро, що за офіційним курсом Національного банку України до іноземних валют становить 2383 грн. 78 коп., мобільним телефоном марки «Айфон 6» вартістю 30 000 грн., зарядним пристроєм «Powerbank» вартістю 800 грн., а всього майном на суму 34 183 грн. 78 коп., після чого залишили місце вчинення злочину з викраденим майном, яким ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, розпорядились на власний розсуд, завдавши тим самим ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 34 183 грн. 78 коп.
Вказані дії ОСОБА_13 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 187 ч. 2 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, - розбій, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
Вказані дії ОСОБА_14 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 187 ч. 2 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України пред`явлене ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачення за ст. 187 ч. 2 КК України не є конкретним, оскільки в обвинувальному акті не зазначено, де у лісопарковій зоні з боку вулиці Озерної від проспекту Глушкова в м. Києві було вчинено розбійний напад відносно ОСОБА_15 , а також не конкретизовано, яке насильство з боку ОСОБА_13 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, було застосовано до ОСОБА_15 в ході вчинення відносно нього розбійного нападу під час його затягування до лісопаркової зони.
Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що 13.10.2015 року приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку №13-Б по проспекту Глушкова в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, зустрівся з ОСОБА_15 , в ході розмови з яким, між ними виникла бійка, під час якої ОСОБА_13 наніс ОСОБА_15 удари по обличчю та голові, після чого витяг з кишені останнього грошові кошти в сумі 1000 грн. та залишив місце вчинення злочину, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 1000 грн., після чого обвинуваченого ОСОБА_13 було затримано працівниками міліції.
Вказані дії ОСОБА_13 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна грабіж, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення за ст. 186 ч. 2 КК України не є конкретним, оскільки в обвинувальному акті не вказано осіб, за попередньою змовою з якими, обвинуваченим ОСОБА_13 було вчинено грабіж у відношенні потерпілого ОСОБА_15 .
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 7 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 7 КПК України в обвинувальному акті невірно зазначено розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями потерпілому ОСОБА_15 , а саме 34 183 грн. 78 коп., в той час як за змістом обвинувального акту йому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 35 183 грн. 78 коп.
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 3 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого.
Проте, у порушення вимог ст. 291 ч. 2 п. 3 КПК України в обвинувальному акті не в повній мірі відображено анкетні відомості потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме не вказано адміністративно-територіальні одиниці, уродженцями яких вони є, наявні лише вказівки на Рівненську та Луганську області відповідно.
Згідно ст. 291 ч. 4 п. 3 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який подано до Голосіївського районного суду м. Києва, нараховує 12 аркушів, проте у порушення вимог ст. 291 ч. 4 п. 3 КПК України до нього додано розписки обвинувачених та їх захисників про отримання обвинувального акту на 11 аркушах.
Згідно ст. 291 ч. 4 п. 1 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено ст. 109 КПК України, згідно частини 2 пункту 2 якої, реєстр матеріалів досудового розслідування має містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Згідно ст. 110 ч. 3 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Проте, всупереч вимогам кримінального процесуального закону реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не містить даних щодо прийняття слідчим рішення про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Крім того, у пункті 19 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування не вказано перелік та місце зберігання речей і документів, вилучених 25.12.2015 року в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів під час досудового розслідування даного кримінального провадження.
Крім того, у пункті 22 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено, що 01.12.2012 року у даному кримінальному провадженні було здійснено огляд предметів, вилучених під час затримання ОСОБА_14 , проте дане кримінальне провадження було зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30.04.2015 року.
Крім того, у пунктах 13, 14 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування не зазначено перелік та місце зберігання вилучених предметів, що визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Згідно ст. 45 ч. 4 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
Згідно ст. 58 ч. 4 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.
Проте, всупереч вимогам кримінального процесуального закону реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не містить посилання на рішення про виділення в ході досудового розслідування даного кримінального провадження матеріалів відносно невстановлених досудовим розслідуванням осіб в окреме провадження.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не містить даних щодо відкриття у порядку 290 КПК України матеріалів кримінального провадження захисникам обвинувачених та представникам потерпілого.
Окремо слід звернути увагу процесуального керівника у даному кримінальному провадженні на те, що у порушення вимог пункту 9.10.21. Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, згідно якого виправлення тексту дозволяється тільки за допомогою комп`ютерної техніки, рік затвердження даного обвинувального акту на аркуші справи №1 містить виправлення без застосування комп`ютерної техніки.
Вирішуючи питання щодо повернення обвинувального акту прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 291 КПК України, суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 щодо здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження не уповноваженим на те кримінальним процесуальним законом органом, оскільки вичерпний перелік вимог до обвинувального акту встановлено саме ст. 291 КПК України, а тому вказана захисником обставина не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Крім того, суд не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 ч. 2 п. 8 КПК України, оскільки вказана норма кримінального процесуального закону передбачає необхідність зазначення у обвинувальному акті розміру витрат на залучення експерта у разі проведення експертизи під час досудового розслідування, проте обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також реєстр матеріалів досудового розслідування не містять посилань на те, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження було призначено та проведено експертизи.
Викладені вище недоліки перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження за даним обвинувальним актом, у зв`язку з чим він підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 291 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_11 щодо скасування її підзахисному запобіжного заходу тримання під вартою слід відмовити, оскільки захисником не надано доказів, які б свідчили на користь зменшення ризиків, визначених статтею 177 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 щодо зміни її підзахисному запобіжного заходу тримання під вартою на заставу слід відмовити, оскільки захисником не надано доказів, які б свідчили на користь зменшення ризиків, визначених статтею 177 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_12 щодо зміни його підзахисному запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити, оскільки стороною захисту не надано доказів, які б свідчили на користь зменшення ризиків, визначених статтею 177 КПК України.
Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а також беручи до уваги характер інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких їх обвинувачують, у відповідності з вимогами ст. ст. 183 ч. 4 п. 1, 315 КПК України суд надходить до висновку про необхідність задоволення клопотань представника державного обвинувачення та продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.
Керуючись ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч. 2, 187 ч. 4, 187 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, та ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №1.
Зобов`язати прокурора Київської місцевої прокуратури №1 усунути виявлені недоліки протягом семи діб з моменту вступу ухвали в законну силу.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну ОСОБА_13 запобіжного заходу відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну ОСОБА_13 запобіжного заходу відмовити.
Клопотання представника державного обвинувачення прокурора ОСОБА_5 щодо продовження ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу тримання під вартою задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_13 продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.03.2016 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну ОСОБА_14 запобіжного заходу відмовити.
Клопотання представника державного обвинувачення прокурора ОСОБА_5 щодо продовження ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу тримання під вартою задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_14 продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.03.2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом семи діб з моменту проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3