В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі особі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003658 від 15.11.2013 року та №0000018 від 03.01.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, за національністю українця, уродженця м.Кишинів Республіка Молдова, , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2013 року близько 20 год. 10 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Минайській у місті Ужгороді, в напрямку пр.Свободи, неподалік будинку №6а, у порушення вимог п.2.3 «б», п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив допустиму для населених пунктів швидкість, з моменту виникнення йому небезпеки для руху - виходу пішохода ОСОБА_5 на смуги руху проїзної частини дороги по напрямку до пр.Свободи, який швидкою ходою переходив проїзну частину дороги з ліва на право по ходу руху автомобіля, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості та своєчасного застосування екстреного гальмування, у результаті чого скоїв на наїзд пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Окрім того, 03 січня 2015 року в період часу з 01 год. 00 хв. по 03 год. 00 хв., ОСОБА_4 з метою порушення громадської безпеки в частині убезпечення від порушення правил обороту холодної зброї, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, у салоні автомобіля марки «ЗАЗ Sens», реєстраційні номерні знаки НОМЕР_2 , належному на праві власності гр. ОСОБА_6 , до моменту вилучення працівниками Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області, незаконно, без передбаченого законом дозволу, переміщував по місту Ужгород, зокрема у напрямку від вул.Капушанська по проспекту Свободи - вул. Швабська - пл. Ш.Петефі - пл. Б.Хмельницького - вул. Грушевського - вул. Заньковецької - вул. Легоцького до вул. Ревая, ніж, виготовлений із металу -сірого кольору, загальною довжиною 336 мм., довжиною клинка 214 мм., найбільшою товщиною клинка 3,2 мм., найбільшою шириною 38 мм., і написом «The last fighter, MADE IN SPAIN STAINLESS».

Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістиного центру при УМВС України в Закарпатській області № 9 від 15.01.2015, предмет вилучений 03 січня 2015 року в ході огляду автомобіля «арки «ЗАЗ Sens», реєстраційні номерні знаки НОМЕР_2 , являється холодною зброєю, колюче-ріжучої дії та виготовлений заводським способом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав частково та показав, що дійсно 03.01.2015 року в період часу з 01 по 03 год. він перевозив в автомобілі марки «Daewoo Sens», реєстраційні номерні знаки НОМЕР_2 , яким керував на підставі доручення, ніж, хоча дозвіл на носіння холодної зброї у нього відсутній.

Свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, під час керуванням транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не визнав та пояснив, що 14.11.2013 року близько 20 год. він керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , надаючи послуги з перевезення пасажирів (таксі), рухаювся по вул.Минайській в м.Ужгороді, в напрямку пр..Свободи, по крайній лівій смузі, зі швидкістю 60-64 км./год. За пішохідним переходом він перестроївся на середню смугу, оскільки попереду ідучий автомобіль рухався з меншою швидкістю. Поблизу готелю «Закарпаття» побачив чоловіка, який перебігав проїзну частину дороги, з ліва на право по ходу руху його автомобіля. Він помітив останнього вже коли той був на його смузі руху, на відстані близько 3-3,5 метра від свого автомобіля та відразу застосував екстрене гальмування, однак у зв`язку з тим, що відстань до пішохода була значно малою, уникнути наїзду на останнього йому не вдалось.

ОСОБА_4 вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода сталась не з його вини, оскільки пішохід ОСОБА_5 здійснював перехід проїзної частини дороги у невстановленому для цього місці, в умовах обмеженої видимості, у зв`язку з темною порою доби. На його думку, він з своє сторони вчинив всі дії, щоб уникнути наїзду на пішохода.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 14.11.2013 року близько 20 год. по вул.Минайській в м.Ужгороді, біля готелю «Закарпаття», він переходив проїзну частину дороги. Перейшовши дві смуги руху, зупинився, після чого швидкою ходою мав намір перейти інші дві смуги руху, однак на нього було здійснено наїзд.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_4 , показання потерпілого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає показання обвинуваченого в частині не порушення ним правил безпеки дорожнього руху, під час керуванням транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, способом захисту, оскільки такі спростовуються зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, які повністю узгоджуються з матеріалами провадження щодо місця, часу та обставин вчинення даного кримінального правопорушення.

З висновку судово-автотехнічної експертизи № 70 від 11.03.2015 року слідує, що в момент, коли водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 сприйняв дорожню обстановку, як небезпеку для руху і застосував екстрене гальмування, керуючий ним автомобіль знаходився до місця наїзду на відстані 36,2 метра.

Водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. Крім того, водій ОСОБА_4 перевищив допустиму для населених пунктів швидкість, а якщо б він рухався з допустимою для населеного пункту швидкістю - 60 км/год., то тим більше він мав би технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

Показання водія автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є технічно не спроможними, оскільки з його слів він за 3,4 метри до місця наїзду побачив пішохода (момент виникнення небезпеки для руху) та розпочав екстрене гальмування, а слід гальмування (юзу) починається за 9,1 метра до місця наїзду, тобто швидше, ніж водій застосував екстрене гальмування.

Дані обставини спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_4 щодо дотримання ним ПДР України та вжиття всіх необхідних заходів для своєчасного застосування екстреного гальмування.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану автомобіля № 22/401 від 28.11.2013 р. - на момент огляду і експертного дослідження гальмівна система, система рульового керування, система освітлення та світлової сигналізації автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилась у працездатному стані. Ознак, які б свідчили про несправність досліджувальних систем зазначеного транспортного засобу до моменту ДТП - не виявлено.

Відповідно до п.1 та п.2 описової частини зазначеного висновку №70 від 11.03.2015 року в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_5 повинен був діяти згідно вимог п.4.7 та п.4.14 «а» ПДР України, тобто перед переходити проїзну частину дороги по пішохідному переході, а перед виходом на проїзну частину повинен був впевнитись у відсутності транспортних засобів, які наближаються.

В дорожній ситуації, що склалася безпосередньо перед наїздом водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , в темну пору доби повинен був рухатися зі швидкістю, яка б дала йому можливість зупинити в межах видимості дороги, а побачивши пішохода, який вийшов на смугу руху в напрямку пр Свободи, повинен був вжити заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки.

Тобто, в даній дорожній ситуації для забезпечення безпечного дорожнього руху водій ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог п.12.2, п.12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху України, технічний зміст яких полягає в наступному:

- п.12.2 ПДР України - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.;

- п.12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу;

п.12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється не більше 60 км/год.

В пункті 8 висновку судово-автотехнічної експертизи № 70 від 11.03.2015 року визначено, що з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали обставини, пов`язані з тим, що водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , рухаючись з перевищеною для населених пунктів швидкістю, з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів для своєчасного застосування екстреного гальмування.

З довідки Закарпатського обласного центру з гідрометеоролічногії Державної служби України з надзвичайних ситуацій №2605/379 від 12.03.2015 року слідує, що за даними спостережень авіаметеорологічної станції Ужгород (цивільна), станом на 14 листопада 2013 року, біля 20 год. 10 хв. (час ДТП), в м.Ужгороді опади та небезпечні явища відсутні, видимість «10 км.», що спростовує показання ОСОБА_4 щодо умов у момент дорожньо-транспортної пригоди обмеженої видимості дороги в напрямку руху.

Отже, з аналізу досліджених доказів вбачається, що причиною ДТП, що мала місце 14.11.2013 року за участю автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та пішохода ОСОБА_5 , стало порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 і саме його дії знаходяться у причинному зв`язку з небезпечними наслідками, що настали.

З висновку судово-медичної експертизи №198 від 24.03.2013 р. слідує, що на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 , а також даних медичної документації, яка заповнена на його ім`я (історія хвороби № 2165/1058 травматологічного відділення Ужгородської ЦМКЛ від 14.11.2013 р.) у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням та проксимальної частини велико-гомілкової кістки. Забійна садина лівої гомілки та лівого стегна.

Виникли вказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів діючих по ударно-забійному механізму і по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більш 21 дня та по цій ознаці згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості, і вкладаються в час та місце події, яка мала місце 14.11.2013 року.

Вищеописані тілесні ушкодження спричинені гр. ОСОБА_5 по своєму механізму виникнення в результаті дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступні частини легкового автомобіля (бампера), при цьому, первинний контактний удар прийшовся в ліву нижню кінцівку з послідуючим падіння тіла на тверде покриття проїжджої частини дороги і вони характерні для ДТП (наїзд на пішохода) і вкладаються в час і місце події, яка мала місце 14.11.2014 року.

Згідно додаткового висновку судово-медичної експертизи №119 від 12.03.2015 року, на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 , а також даних медичної документації, яка заповнена на його ім`я (історія хвороби № 2165/1058 травматологічного відділення Ужгородської ЦМКЛ від 14.11.2013 р.) у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням та проксимальної частини велико-гомілкової кістки. Забійна садина лівої гомілки та лівого стегна.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини легкового автомобіля (бампера), при цьому, потерпілий ОСОБА_5 знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні і найбільш імовірною правовою половиною тулуба і кінцівкою під кутом в бік рухаючогося автотранспорту, при цьому, потерпілий знаходився в русі з відведеною правою нижньою кінцівкою і йому первинний контакт, удар прийшовся в ліву нижню кінцівку (ліва гомілка і ліве бедро) з наданням тілу прискорення і падінням тіла на тверде покриття проїжджої частини дороги, вони характерні і виникли під час ДТП (наїзд на пішохода), вкладаються в час і місце події, яка мала місце 14.11.2014 року, і потягли за собою розлад здоров`я на строк більш 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень - доведена повністю.

Обставини щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, обвинуваченим не оспорюються, а тому суд, у відповідності до ст.349 КПК України обмежившись в цій частині допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає, що його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення є доведеною.

Дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України та ч.2 ст.263 КК України - кваліфіковані вірно.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинені ним кримінальні правопорушення судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України у стані наркотичного сп`яніння.

Обираючи до обвинуваченого ОСОБА_4 вид та міру покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у вигляді позбавлення (обмеження) волі і у відповідності до вимог ст.75 КК України звільняє його від покарання з випробовуванням, при умові виконання засудженим покладених на нього обов`язків передбачених п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Суд вважає, що до обвинуваченого не слід застосувати покарання передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він працює водієм, надає послуги з перевезення пасажирів (таксі) і така міра покарання може позбавити його засобів для існування.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про стягнення з ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 10871,26 грн., а також моральної шкоди в розмірі 15000 грн., суд вважає, що такий підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

В судовому засіданні було доведеним, що ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого косого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням та проксимальної частини велико-гомілкової кістки, забійна садина лівої гомілки та лівого стегна, у звязку з чим, у період з 14.11.2013 р. по 02.12.2013 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Ужгородської ЦМКЛ. За час перебування у травмотологічному відділенні потерпілому була проведена операція (металоостеосинтез верхньогомілкової кістки блокуючим стержнем), а також проведене лікування: антибіотики, спазмолітини, інфузійна терапія, антикоагулянти.

Враховуючи діагноз та перебіг хвороби в період з 03.12.2013 р. по 25.06.2014 р. ОСОБА_7 перебував на амбулаторному лікуванні в Ужгородській міській поліклініці. В умовах амбулаторного лікування йому була призначена лікувальна фізкультура, хода на милицях протягом двох з половиною місяців, поточний рентген контроль, масаж гомілки, а також ліки.

На придбання ліків та матеріалів медичного призначення ОСОБА_5 було витрачено 10871,26 грн., що підтверджується фіксальними чеками аптек та іншими розрахунковими документа, що приєднані до матеріалів провадження.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що завдана матеріальна шкода потерпілому була спричинена внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що з останнього на користь ОСОБА_5 слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 10871,26 грн.

Щодо заявлених ОСОБА_5 вимог про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 15000 грн., суд вважає, що такі підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного:

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При визначенні моральної шкоди суд з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Приймаючи, що дії ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з тим, що в наслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, він тривалий час був змушений проходити лікування, відчував нервові переживання, стривоженість та дискомфорт в післяопераційний період та період реабілітації після проведеної операції, від чого страждав не лише він, але і його рідні та близькі, оскільки останній постійно потребував стороннього догляду, після перенесеної операції, потерпілий взагалі не міг ходити і був позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди, оскільки цей розмір, на думку суду, буде відповідати спричиненій позивачці моральній шкоді.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - не обирався.

Витрати для залучення експертів у кримінальному провадженні №0003658 від 15.11.2013 року для проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №22/401 від 28.11.2013 року в розмірі 244,72 грн., судової автотехнічної експертизи №70 від 11.03.2015 року в розмірі 790,0 грн., у кримінальному провадженні №0000018 від 03.01.2015 року для проведення експертизи холодної зброї №9 від 15.01.2015 року в розмірі 147,42 грн., експертизи холодної зброї №10 від 17.01.2015 року в розмірі 147,42 грн. - підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази в кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 128, 369, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, без позбавленням права керування транспортними засобами;

- за ч.2 ст.263 КК України у вигляді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити засудженому ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі строк на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені п.3 ч.1 ст.76 КК України повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10871,26 грн., а також моральну шкоджу в розмірі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області (одержувач платежу: НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області; банк одержувача: УК в м.Ужгород 24060300; код одержувача:38015610; р/рахунок: 0002 в ГУДКСУ в Закарпатській області; МФО 812016; призначення платежу «плата за експертизу») витрати за проведення у кримінальному провадженні №0003658 від 15.11.2013 року експертизи технічного стану транспортного засобу №22/401 від 28.11.2013 року в розмірі 244,72 грн., судової авто технічної експертизи №70 від 11.03.2015 року в розмірі 790,0 грн., у кримінальному провадженні №0000018 від 03.01.2015 року експертизи холодної зброї №9 від 15.01.2015 року в розмірі 147,42 грн., експертизи холодної зброї №10 від 17.01.2015 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на спец.майданчику Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області повернути власнику або його уповноваженій особі;

- ніж, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1