Дата документу Справа № 236/2156/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/854/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15 ст.185ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.15 ч.3, ст.185 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 24.08.2014 року о 16.50 год., взявши зі свого дому два мішки з метою викрадення металу, направився на територію Колійної машинної станції №10 (далі КМС-10) Красний Лиман ДП «Донецька залізниця», розташованої межах м.Красний Лиман Донецької області, на яку пройшов через відчинені ворота підприємства, тим самим, проник на охоронювану територію.

Знаходячись на території вищевказаного підприємства, ОСОБА_8 побачив на першій колії складені залізобетонні шпали, під якими лежали металеві вироби (залізничні підкладки, костилі,бовти та клеми). Близько 17.30 год. ОСОБА_8 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії ніхто не помітить, діючи умисно, таємно почав руками збирати та переносити металеві вироби до складських вагонів, де складав їх, тим самим викрав 8 підкладок КБ-65, 24 залізничні костилі, 2 клемних бовта, 1 клему, 9 клемних бовтів у зборі , що є металобрухтом марки 3 вагою 65 кг, загальною вартістю 133,90 грн. О 20.40 год обвинувачений був виявлений сторожем КМС-10 ОСОБА_9 разом з викраденим, тому з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення зазначеного злочину до кінця.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.15 ч.3 ст.185 ч.3 КК, як незакінченний замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна) поєднаний з проникненням у сховище.

Йому призначено покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі. На підставі ухвали того ж суду від 06.03.2015 року даним вироком суду поглинено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі, призначеного вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 07.11.2014 року, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_8 рахується з дня його затримання та взяття під варту 20.01.2015 року.

Вирішено питання про речові докази.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі оспорив кваліфікацію своїх дій. Вважав, що він не проникав до сховища, оскільки мав вільний доступ на територію КМС-10. Він не знав, що територія охороняється. ОСОБА_8 мав намір взяти лише частини шпал в якості дров. Проте побачив там схованку з металобрухтом, біля якої згодом заснув. Саме в сплячому стані охоронці його й знайшли біля кіпи металобрухту. Метал він не встиг покласти в мішки. Його це примусили зробити охоронці після затримання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого і його захисника, які наполягали на задоволенні апеляції; прокурора, яка вважала за необхідне вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінальної справи, перевіривши доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Висновки міського суду про наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку фактичними обставинами підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка.

Представник потерпілого ОСОБА_10 пояснив суду, що територія КМС-10 ДП «Донецька залізниця» огороджена парканом та відповідно до графіку охороняється сторожами. Того вечора йому повідомив диспетчер, що охороною було затримано чоловіка, який здійснив крадіжку металу і вона про це повідомила міліцію. При цьому на задані йому питання представник пояснив, що на території КМС-10 на зберіганні знаходиться шпальна решітка в зборі, металеві вироби у вагонах, а також металеві вироби, які у зв`язку з технологічним процесом були залишені на місці де здійснювались відповідні роботи.

КМС-10 є структурним підрозділом ДП «Донецька залізниця» і його територія є сховищем для майна ввіреного цьому підприємству. На цій огородженій і охоронюваній території зберігається майно вказаного підприємства, в тому числі й те, що було вилучено у обвинуваченого.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду пояснили, що вони працюють сторожами охорони в КМС-10. В той день вони були на зміні і при здійсненні обходу території КМС-10 з метою охорони майна, приблизно о 20.00 годині неподалік вагону-складу №11 вони виявили сплячого ОСОБА_8 , поруч з яким знаходились два мішки та куча металевих деталей, які використовуються для скріплення рейок зі шпалами. ОСОБА_8 пояснив їм, що він їх забрав з вагону-складу №11.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він як понятий 24.08.2014 року приблизно після 21.00 год. приймав учать в огляді місця події в КМС-10, в ході якого були оглянуто місце, де було знайдено чоловіка поруч з металевими виробами, які використовуються для скріплення рейок зі шпалами, і той чоловік пояснив, що він їх забрав з вагону.

Суд обґрунтовано зробив свій висновок про встановлені ним обставини й на підставі досліджених письмових доказів:

- протоколу огляду місця події (а.с.17-24), яким підтверджується намагання 24.08.2014 року здійснити викрадення деталей, які використовуються для скріплення рейок зі шпалами з території КМС-10, територія якої огороджена;

- робочою інструкцією, схемою ( а.с.29-30), якими підтверджується розташування складських приміщень та вагонів на території КМС-10 і порядок їх охорони;

- листом-повідомленням та матеріалами інвентаризації (а.с.31-37), якими підтверджується, що факт крадіжки мав місце, а також найменування кількість та вартість викраденого майна;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та його захисника (а.с.38-42), яким підтверджується, що саме ОСОБА_8 було скоєно цей злочин при обставинах встановлених судом.

При цьому оцінюючи пояснення представника потерпілого і свідків разом з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, саме в тому, що майно, яке зберігалось у відповідному місці на території сховища було виявлено за декілька метрів від цього поруч з обвинуваченим, суд, находе їх правдивими та такими, що підтверджують наявність обставин, які мають формальні ознаки злочину передбаченого ст.ст.15 ч.3, 185 ч.3 КК. Докази є послідовними та однозначними. Ними спростовується висунута обвинуваченим ОСОБА_8 версія про те, що він не намагався вкрасти чуже майно саме з проникненням у сховище .

Оцінюючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , суд ставиться до них критично та розцінює їх, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний обвинуваченим злочин. Пояснення ОСОБА_8 про те, що він хотів лише вкрасти тріски шпал і при тому не зі сховища, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовуються, як поясненнями представника потерпілого, свідків так і письмовими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, як убачається з матеріалів кримінального провадження, фактичні обставини судом встановлені правильно, але суд дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину та необхідності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинені протиправні дії.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КК не є злочином діяння, яке хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

При цьому, для застосування зазначеної норми кримінального закону необхідною є одночасна наявність трьох обов`язкових умов.

По-перше, діяння має формально, тобто зовнішньо, за формою містити ознаки якого-небудь конкретного злочину, передбаченого Особливою частиною КК України.

По-друге, це діяння не повинно становити суспільної небезпеки, притаманної злочину, воно або зовсім не суспільно небезпечне і тому не є яким-небудь правопорушенням, або хоча й має певну ступінь суспільної небезпечності, але не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди тому чи іншому об`єкту кримінально-правової охорони.

По-третє, це діяння не тільки об`єктивно, але й суб`єктивно було спрямовано на вчинення саме малозначного діяння, а не на заподіяння істотної шкоди тому чи іншому об`єкту кримінально-правової охорони або на створення загрози заподіяння такої шкоди.

Як видно з вищенаведеного аналізу кримінального провадження діяння, вчинене ОСОБА_8 , зовнішньо і за формою містить ознаки конкретного злочину, передбаченого Особливою частиною КК України.

Це діяння хоча й має певну ступінь суспільної небезпечності, але не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди потерпілому, оскільки вартість майна, яке обвинувачений намагався викрасти складає лише 133,9 грн, що ледь перевищує встановлений законодавством мінімум для настання кримінальної відповідальності. Майно, яке намагався викрасти обвинувачений, обліковується у потерпілого як металобрухт, т.т. предмети, які втратили свої призначальні якості і вже не використовувались у господарській діяльності потерпілого, що вказує на те, що вказаною крадіжкою не можна було завдати істотної школи підприємству.

Обвинувачений вчинив усі дії, які вважав необхідними для заволодіння саме того майна, яке йому інкримінується. Незакінчений замах за обставинами справи має місце не через те, що обвинувачений бажав викрасти майна в більшому розмірі, а через те, що він навіть не здійснив спроб зібрати вказане майно до купи та винести його за межі охоронюваної території.

Крім того, після затримання ОСОБА_8 працівниками охорони підприємства той жодного опору не чинив, а добровільно видав викрадене майно, не заперечуючи на той час своєї винуватості. Невизнання ОСОБА_8 в теперішній час в повній мірі своєї вини не може позначатись на оцінці суспільної небезпеки саме діяння. Оскільки предметом такої оцінки є саме діяння, а не особа, що його вчинила.

Керуючись наведеними конкретними обставинами справи та зазначеними положеннями закону, колегія суддів дійшла висновку, що, вчинене ОСОБА_8 діяння, хоча формально й містить у собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК, однак є малозначним, оскільки внаслідок суб`єктивної спрямованості обвинуваченого на викрадення лише зазначеного у вироку майна, яке є металобрухтом на суму, що незначно перевищує встановлений законодавством мінімум, не складає істотної цінності для КМС-10, на що вказує розрахунок вартості майна як металобрухту, для притягнення особи до кримінальної відповідальності, та з урахуванням розміру потенційної шкоди не є суспільно небезпечним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК в разі, якщо у протиправному діянні встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, то кримінальне провадження підлягає закриттю.

За наведених обставин з урахуванням вимог ст.417 КПК апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені п.2 ч.1 ст.284 цього Кодексу, вважає за необхідне скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження.

Керуючись статтями 284, 407, 417, 418 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, - закрити на підставі ч.2 ст.11 КК України та п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вважати ОСОБА_8 таким, що відбуває лише покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 листопада 2014 року.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року вважати, такою що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3