Справа № 159/1745/15-к Провадження №11-кп/773/319/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000030 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, житель АДРЕСА_1 , одружений, не працюючий, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні трьох осіб, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 3 128 (три тисячі сто двадцять вісім) грн. 45 коп. витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_9 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 5 190 (п`ять тисяч сто дев`яносто три) грн. 83 грн. майнової та 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 07.01.2015 року о 23 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у с. Гішині Ковельського району Волинської області біля перехрестя вулиць Центральної та Світлої, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , з яким мав неприязні відносини особистого характеру, наніс останньому декілька ударів кулаком у голову. Після цього, того ж дня о 23 год. 10 хв., у подвір`ї власного будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , продовжуючи дії спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, під час конфлікту, наніс ще один удар кулаком в обличчя останньому. Внаслідок нанесених обвинуваченим вищевказаних ударів, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді закритої черепно - мозкової травми із забоєм головного мозку важкого ступеню та з формуванням внутрішньо - мозкової гематоми лобної долі справа.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт, а також зменшити розмір моральної шкоди, яка стягнута з нього в користь потерпілого. Посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що його показання у вироку викладено неправильно, оскільки він вину визнавав частково та пояснював, що потерпілий разом із свідками, які ніби то їх розбороняли, перші спровокували конфлікт у нього на подвір`ї, що підтвердила його дружина. Умислу заподіяти потерпілому тяжке тілесне ушкодження не мав та не міг передбачити можливість настання таких наслідків, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи та поясненнями експерта, що тілесні ушкодження потерпілий отримав внаслідок падіння з висоти власного росту на бетонну поверхню землі від нанесення удару кулаком по обличчю. Таким чином вважає, що його дії мають бути перекваліфіковані з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України як необережне заподіяння тілесного ушкодження.

Також вказує, що цивільний позов потерпілого він визнав часткового та добровільно сплатив на відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн., а тому матеріальна шкода, яка підлягає стягненню становить 2000 грн., оскільки додані потерпілим фіскальні чеки свідчать про витрати не пов`язані з його лікуванням. Крім того, стягнута моральна шкода в розмірі 20 000 грн. є явно завищеною, оскільки не відповідає ступеню перенесених потерпілим фізичних та моральних страждань.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав умислу заподіяти потерпілому тяжке тілесне ушкодження, були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні і з обґрунтуванням спростовані з наведенням у вироку переконливих мотивів.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що у вказаному у вироку місці і часі під час конфлікту між ним та обвинуваченим, останній наносив йому удари руками в обличчя, від яких він отримав тілесні ушкодження.

Про те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час конфлікту з потерпілим умисно наносив останньому удари в голову підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Сам обвинувачений також визнав, що між ним та потерпілим у вказаному у вироку місці і часі відбувся конфлікт, під час якого він наніс потерпілому удари кулаком в обличчя.

Згідно висновків судово-медичних експертиз, показань експерта в судовому засіданні, у потерпілого ОСОБА_9 відмічені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню та з формуванням внутрішньо мозкової гематоми лобної долі справа, що утворились від дії тупих твердих предметів (предмету), можливо, в час, вказаний у постанові слідчого та меддокументації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Підстав не вірити показанням потерпілого, свідків та експерта у суду не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються зазначеними у вироку доказами, які є належними, допустимими і достатніми для прийняття процесуального рішення.

Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що викладені у вироку висновки не відповідають матеріалам кримінального провадження, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Врахувавши всі обставини по кримінальному провадженню суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.
Законних підстав для скасування чи зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів не вбачає.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд неправильно вирішив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди апеляційний суд також визнає безпідставними.
Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, то вони вирішені судом у відповідності до вимог законодавства і правильність рішення суду в цій частині сумнівів не викликає.
При визначенні розміру матеріальної шкоди суд повно та всебічно дослідив всі надані потерпілим документи, які підтверджують лікування у медичному закладі та витрати пов`язані на лікування, належним чином умотивувавши в цій частині своє рішення.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що додані потерпілим фіскальні чеки свідчать про витрати не пов`язані з його лікуванням є необґрунтованими.

Крім того, стягнувши із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд в повній мірі врахував характер понесених потерпілим фізичних та моральних страждань, також майновий стан обвинуваченого, а також те, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому 1000 грн.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає безпосередньому стягненню, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Підстав для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд також не вбачає.
Законних підстав для скасування чи зміни вироку по обставинах, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельского міськрайонного суду від 25 травня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4