Справа № 192/1846/15-к
Провадження № 1-кс/192/157/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" листопада 2015 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю скаржника - ОСОБА_3 ,
представника скаржника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Солоне скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження,
На обґрунтування скарги зазначає, що 23.05.2015 року близько 12 години 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись на вул.Новій в с.Мала Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, схватив її руками за вуха та почав тягнути донизу (до землі), після чого, зі значною силою вдарив її у груди, чим спричинив тілесні ушкодження. Будучи нагнутою, з метою самозахисту, вона нанесла ОСОБА_6 удар в область паху, після чого він її відпустив.
По даному кримінальному провадженню вона була визнана потерпілою та двічі допитана в якості потерпілої.
Згідно постанови слідчого Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 16 липня 2015 року, копія якої їй була вручена на її звернення лише 04 листопада 2015 року, кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.282 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Вважає, що дана постанова про закриття кримінального провадження є незаконною і передчасною та підлягає скасуванню як така, що суперечить нормам кримінально-процесуального права України та фактичним обставинам подій, що мали місце 23 травня 2015 року.
Як на підставу закриття кримінального провадження слідчий посилається на висновок експерта № 61Е, відповідно якого у потерпілої ОСОБА_3 виявлені ушкодження у вигляді «забою лівої молочної залози, але не виключена можливість, що вони могли утворитися при умовах самотравмування, а також при падінні з висоти власного зросту», при цьому зазначені у ньому висновки суперечать обставинам, що встановленні експертом у його ж висновку спеціаліста №36Е, за яким при огляді потерпілої ОСОБА_3 на ній виявлені тілесні ушкодження лівої молочної залози у вигляді синця темно-синього кольору з чіткими межами овальної форми, розміром 4,6 х 3,8 см, які виникли від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі в термін та можливо при обставинах на які вказує потерпіла, та без врахування тих обставин, що на передній частині тіла потерпілої відсутні будь-які інші тілесні ушкодження, які б об`єктивно вказували б на спричинення їх при падінні з висоти власного росту, тим паче при падінні обличчям (передньою частиною тіла) вниз, а характер отриманого тілесного ушкодження та його розміри вказують на нанесення його твердим предметом з граничною контактуючою поверхнею, тоді як падіння на землю передбачає велику площу контакту з отриманням ушкоджень в різних місцях передньої частини тіла потерпілої.
Згідно резолютивної частини постанови про закриття кримінальної справи зазначено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, при цьому з неї взагалі неможливо становити, щодо кого прийнято таке рішення, за яким фактом і за яким складом злочину, що суперечить як ст.110 КПК України щодо змісту постанови слідчого, так і п.2 ч.1 ст.284 КПК України (на яку посилається слідчий), так як закриття кримінального провадження за відсутності в діях складу кримінального правопорушення передбачає закриття справи за відсутності такого правопорушення у конкретної особи.
Також слідчий зазначає, що нібито покази ОСОБА_3 не послідовні, так як у протоколі допиту від 26.05.2015 року потерпіла вказує на те, що ОСОБА_6 наніс їй тілесне ушкодження в область грудей чи то кулаком руки, чи то коліном, точно вона не знає, а в протоколі допиту від 08.07.2015 року, вказує на те, що ОСОБА_6 наніс їй один удар рукою в грудну клітину, в той час як зазначене не є протиріччям, оскільки механізм спричинення тілесних ушкоджень встановлюється експертним шляхом, а вона навіть при проведенні судово-медичного дослідження та огляду експертом ніколи в категоричній формі не стверджувала, що тілесні ушкодження їй нанесені саме рукою, при цьому нанесення ушкоджень рукою чи коліном не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що свідчить про неповноту експертного висновку, а досудове розслідування суперечить вимогам ст.9 КПК України, що є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, направлення її для подальшого проведення досудового слідства та призначення додаткової (або повторної) судово-медичної експертизи.
Крім цього, в постанові про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 зазначається як свідок, але його покази взагалі в постанові не зазначені, тоді як вона та свідки прямо вказують на конфлікт між нею та зазначеною особою, на яку вона вказує як на особу, яка нанесла їй тілесні ушкодження.
Постанова про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст.110 КПК України щодо належного обґрунтування прийняття такого рішення слідчим, а також частині 2 ст. 9, ст.24 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставини кримінального провадження, при проведенні якого необхідно виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, при цьому зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали із зазначених у скарзі підстав, просили її задовольнити та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки дане рішення слідчим було прийнято необґрунтовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, внаслідок чого не було встановлено фактичних обставин кримінального правопорушення, яке мало місце 23 травня 2015 року, та з суттєвими порушеннями кримінальних процесуальних норм, направивши кримінальне провадження для проведення досудового розслідування.
Прокурор, слідчий, які належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду скарги (а.с.28,29) в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим суд ухвалив розглядати скаргу за відсутності слідчого та прокурора, оскільки відповідно до ч.3 ст.306 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду даної скарги.
Суд, заслухавши пояснення скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000350, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Положеннями ст.60 КПК України передбачено, що заявником є фізична особа або юридична особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим, при цьому заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття та реєстрацію.
Згідно ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 2 ст.56 КПК України, передбачено, що під час досудового розслідування потерпілий має право на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; заявляти відводи та клопотання; подавати докази на підтвердження своєї заяви; брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування, вчиняти інші процесуальні дії.
Відповідно до положень ч.2 ст.283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.
Згідно п. 2 ч.1, ч.5 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 25 травня 2015 року звернулася з усним повідомленням до Солонянського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області про те, що 23 травня 2015 року о 12 годині 10 хвилин на вул.Новій в с.Малокалинівка ОСОБА_6 наніс їй тілесні ушкодження, яка було в той же день внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 за правовою кваліфікацією - ч.1 ст. 125 КК України, а органом досудового розслідування визначено Солонянський РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
23 травня 2015 року аналогічну заяву ОСОБА_3 подала сільському голові Дзержинівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яке в подальшому передано до матеріалів кримінального провадження.
25 травня 2015 року ОСОБА_3 була вручена пам`ятка потерпілого та її було допитано в якості потерпілого слідчим СВ Солонянського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_7 , а вказане свідчить про те, з цього періоду у ОСОБА_3 як потерпілої виникло відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України право на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
16 липня 2015 року постановою слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000350 від 25 травня 2015 року за заявою ОСОБА_3 щодо спричинення їй тілесних ушкоджень було закрито згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, при цьому на обґрунтування даної постанови слідчий посилається в тому числі на покази потерпілої ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , акт судово-медичного дослідження №36, висновок експерта №61Е.
Судом встановлено, що в день подачі потерпілою ОСОБА_3 заяви до Солонянського РВ, тобто 25 травня 2015 року, судово-медичним експертом Солонянського відділення СМЕ ОСОБА_10 розпочато судово-медичне дослідження (обстеження) №36 потерпілої ОСОБА_3 для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, яке закінчено 28 травня 2015 року, при цьому у даному досліджені при викладені обставин справи було зазначено посилання на встановлені діагнози від 08.06.2015 року та 19.06.2015 року, які проведено вже після закінчення даного судово-медичного дослідження, а тому виникає питання щодо того, коли ж фактично було проведено дане дослідження, як могли бути враховані експертом медичні дослідження, які по даті їх проведення здійсненні значно пізніше та чому ж тоді не враховано наявні в амбулаторній картці на ім`я ОСОБА_3 записи про звернення до лікарів 12.06.2015 року та 15.06.2015 року та чи пов`язані встановлені при огляді потерпілої лікарями в ці дні обставини, які мали місце 23 травня 2015 року.
08 липня 2015 року по даному кримінальному провадженню слідчим було призначено судово-медичну експертизу, проведення якої також було доручено судово-медичному експерту Солонянського відділення СМЕ ОСОБА_10 , за висновком якого №61Е від 14 липня 2015 року також були враховані проведені ОСОБА_3 медичні обстеження та звернення до лікарів лише ті, які мали місце 25 травня 2015 року, 08.06.2015 року та 19.06.2015 року, в тому числі звернення 25 травня 2015 року до сурдолога ОКБМ, де згідно аудіограми №58412 встановлено - «двохстороннее поражение ЗВА-з: перфорація барабанной перепонки слева, сенсоневральная тугоухость с двух сторон, Диагноз: острый…Травма левой барабанной перепонки», в той же час звернення ОСОБА_3 до лікарів 12.06.2015 року та 15.06.2015 року, про що є відповідні записи в амбулаторній картці потерпілої, не були предметом судово-медичного дослідження. Більш того, з даного висновку взагалі не вбачається з урахуванням яких обставин експерт прийшов до висновку, що при визначенні ступеню тяжкості наявних у потерпілої тілесних ушкоджень не підлягають врахуванню виявлені сурдологом ушкодження, будь-яке обґрунтування таких висновків у відповідності до вимог Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року у висновку відсутні.
Більш того, маються суперечності між висновками, викладеними в судово-медичному дослідженні (обстеженні) №36 та в висновку судово-медичної експертизи №61Н від 14 липня 2015 року в частині визначення як механізму виникнення тілесного ушкодження в області лівої молочної залози у потерпілої ОСОБА_3 , так і предмету, яким це тілесне ушкодження могло бути спричинено, а також в частині травми лівої барабанної перетинки, але на ці обставини слідчий уваги не звернув, при проведенні досудового розслідування для усунення наявних розбіжностей повторна, додаткова чи комісійна експертиза слідчим призначена не була.
Крім цього, при проведенні додатково досудового розслідування взагалі не допитувався ОСОБА_6 , на якого потерпіла ОСОБА_3 вказує як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження, а наявні в матеріалах кримінального провадження його пояснення від 22 червня 2015 року не є належним доказом у кримінальному провадженні в розумінні вимог КПК України.
Крім цього, при проведенні досудового розслідування не було усунено протиріч в показах потерпілої ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , якому зі слів потерпілої також відомі обставини нанесення їй тілесних ушкоджень, в тому числі шляхом їх перехресного допиту.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно ч.1 та ч.2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.
У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, при цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Таким чином, суд, дослідивши в судовому засіданні надані матеріали кримінального провадження №0000350, приходить до висновку, що постанова слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 16 липня 2015 року про закриття кримінального провадження згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, прийнята передчасно, всупереч вимог п.2 ст.9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті обставини, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, оскільки перевіряючи обставини, викладені в заяві ОСОБА_3 щодо спричинення їй тілесних ушкоджень в процесі досудового слідства слідчим не було надано належної правової оцінки як вчиненому діянню, так і встановленим в процесі досудового розслідування доказам, в тому числі не встановлено механізм виникнення тілесних ушкоджень як в області молочної залози, так і травми вуха, як не зазначено підстав для висновку про те, що в діянні певної особи відсутній склад кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.125 КК України.
З урахуванням зазначеного, у суду є підстави вважати, що викладені в скарзі доводи є не обґрунтованими, а закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було проведено передчасно без врахування всіх зібраних в процесі проведення досудового слідства доказів та свідчить про недотримання при винесені постанови про закриття кримінального провадження, передбаченої ст.9 КПК України такої засади кримінального провадження, як законність, а саме: повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені у скарзі доводи потерпілої ОСОБА_3 дають підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження, в зв`язку з чим зазначена скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.2,9,24,110,303-307, 318-380, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 16 липня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2015 року, задовольнити.
Постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16 липня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000350, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2015 року, скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: слідчий суддя