Справа № 11-1015/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 06.10.2010
УХВАЛА

Іменем України

6 жовтня 2010р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Черкасова В.М.

суддів Костенко І.В., Романець Л.А.

з участю прокурора Стаховської Н.О.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженої ОСОБА_2 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 26 липня 2010 року яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та жительку с. Хоцьки вул. Колгоспна Переяслав-Хмельницького району Київської області, українку, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружену, працюючу сільським головою с. Хоцьки Переяслав-Хмельницького р-ну Київської області, раніше не судиму

засуджено за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, повязаних з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій на 3 роки, за ч. 2 ст. 240 КК України 4 роки позбавлення волі з конфіскацією незаконно добутого і знарядь видобування.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_2 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, повязаних з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій на три роки та з конфіскацією незаконно добутого і знарядь видобування.

Відповідно до ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та її зобовязано: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Колегія суддів, -

встановила:

За вироком суду ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за те, що вона, перебуваючи на посаді сільського голови Хоцьківської сільської ради, ПереяславХмельницького району Київської області та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обовязки шляхом перевищення службових повноважень, діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 19,21 Кодексу України «Про надра», ст.48,49 Водного Кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2003р. за №1540 «Про затвердження порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами».

У період з травня 2007р. по травень 2008р. здійснювала незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення - підземної прісної води із трьох свердловин, що знаходиться на балансі сільської ради, без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами та дозволу на спецводокористування внаслідок чого було незаконно видобуто 132532, 36 куб.м води та заподіяно державі збитки на суму 109869 грн. 33 коп., що є тяжкими наслідками.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичними обставинами справи та неправильне застосування кримінального закону і постановити свій вирок, яким ОСОБА_2 визнати винною та засудити за ч. 3ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, повязаних з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій на 3 роки; за ч. 2 ст. 240 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією незаконно добутого та знарядь видобування. На підставі ст. ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покласти обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не було враховано, що ОСОБА_2 хоч і визнала свою вину у вчиненні злочину, проте жодних дій для усунення вказаних у вироку порушень закону та до відшкодування завданої шкоди не вжила, а тому стверджувати про щирість її каяття на даний час неможливо.

В апеляції засуджена ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати як незаконний в звязку з однобічністю та неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду першої інстанції, неправильним застосуванням кримінального закону і справу закрити.

Апелянт вказує, що суд не враховував того, що на оформлення дозвільних документів на обслуговування водомережі та забезпечення населення питною водою у неї був відсутній будь-який час; що скоєння засудженою злочину умисно не підтверджено доказами дослідженими в судовому засіданні; що в її діях по забезпеченню жителів села питною водою була крайня необхідність, а відсутність в селі інших альтернативних джерел надходження води могло привести не тільки до ускладнення епідеміологічної ситуації, але й до соціальної напруженості. Крім того невірно вирішено питання щодо конфіскації незаконно добутого і знарядь видобування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляцію, не погоджуючись з апеляцією засудженої, захисника ОСОБА_1, який підтримав апеляцію засудженої, засуджену, яка в поясненнях та в останньому слові просила вирок суду скасувати, а справу закрити, оскільки вини її у вчиненні злочину немає, так як вона не могла залишити людей без води; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів знаходить, що апеляції слід задовільнити частково з слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованість вироку означає, що висновки суду, викладені у вироку, відповідають обставинам справи, що підтверджені сукупністю доказів, які, в свою чергу, були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи був проведений у відповідності до вимог ст. 299 КПК України з урахуванням думки учасників процесу та зазначенням визнання вини ОСОБА_2 у предявленому їй обвинуваченні за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 240 КК України.

Відповідно до ст. 299 КПК України допит підсудного, якщо він тільки не відмовиться від дачі показань провадиться обовязково.

Проте з показань засудженої, які зафіксовані в протоколі судового

засідання ніяким чином не видно, що ОСОБА_2 визнає свою вину у вчиненні вмінених їй злочинів, що не давало суду підстав для розгляду справи у вище зазначеному порядку.

Крім того, у мотивувальній частині вироку зміст показань засудженої взагалі не розкритий.

Наведене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції кримінально-процесуального закону, яке є підставою для скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд.

Викладені в апеляції засудженої доводи не можуть бути предметом перевірки справи, оскільки у звязку з істотним порушенням процесуального закону колегія суддів не може перевірити справу по суті.

Тому при новому розгляді справи слід врахувати наведене, перевірити доводи, зазначені в апеляції і прийняти законне і обґрунтоване рішення. Якщо суд дійде висновку про винність засудженої у вчиненні злочину за вказаним обвинуваченням, то їй слід призначити покарання з додержанням вимог ст. 65 КК України.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом

І інстанції та засудженої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2010 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі.