Справа № 445/1323/15-к
Перемишлянський районний суд Львівської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.12.2015 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участі

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000408 від 02.06.2015р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, судимого 26.07.2013 року Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 та ст.395 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В:
З обвинувального акту випливає, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий, маючи не зняту і не погашену в установленому Законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення.

Сторона обвинувачення стверджує, що обвинувачений 02 червня 2015 року, приблизно о 15.20 годині, знаходячись в с. Білий Камінь Золочівського району Львівської області, зайшов в середину приміщення продуктового магазину ПП «Білий Камінь», Сасівського споживчого товариства Золочівської райспоживспілки разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в подальшому ОСОБА_4 , помітивши за прилавком в шухляді стола поліетиленовий пакет із грошима, в який продавець ОСОБА_8 складала гроші, вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 скориставшись тим, що продавець ОСОБА_8 залишила прилавок без нагляду, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули приміщення магазин і за його діями ніхто не спостерігає, особисто, повторно, таємно, умисно, шляхом приховання у праву кишеню джинсів, у які він був одягнений, викрав поліетиленовий пакет в якому містились гроші в сумі 12 300 гривень, з шухляди розташованої за прилавком.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна вчинене повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Суд, переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту зазначених обставин кримінального провадження, у тому, що його позиція є добровільною, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, з урахування того, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом підсудного та потерпілої, дослідити матеріали досудового розслідування, які стосуються суми викрадених коштів та характеризуючих обвинуваченого даних.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.185 КК України визнав частково (лише в межах суми коштів, які були вилучені в нього особисто 8610 гривень). Пояснив, що обставини викладені в обвинувальному акті мали місце, однак сума викрадених коштів була меншою ніж 12300 гривень. Обвинувачений підтвердив, що він разом із своїми знайомими в цей день дійсно заїжджали в даний магазин, замовили пиво і коли продавець відвернулась він ставши на крісло дістав з за столу кошти, які знаходились в кульку. Після цього він повернувся до машини і вони поїхали на Львів. По дорозі їх зупинили працівники ДАІ.

Потерпіла ОСОБА_8 дала суду такі покази. Цього дня вона знаходилась на роботі в магазині. Напередодні готівкові кошти магазину були попередньо перераховані та складені в поліетиленовий пакет. Сума коштів складала 13300 гривень. Після обіду до магазину приїхав представник Львівської пивної компанії на ім`я ОСОБА_10 , якому вона віддала 1000 гривень з даних коштів. В момент розрахунку в магазині був присутній обвинувачений та ще двоє незнайомців, які ймовірно бачили де зберігалась готівка магазину. Вони розглядали товар та обвинувачений попросив пива 10 та 15 пляшок і два кульки. Обвинувачений стояв біля прилавку, а ще двоє незнайомців стояли в дверях. Поки потерпіла складала пиво в кульки - вона почула за спиною шум, повернулась і побачила, що обвинуваченого та незнайомців в магазині не було. В залі біля прилавку стояло крісло, на якому потерпіла побачила слід від взуття, а в шухляді за прилавком були відсутні кошти. Потерпіла подзвонила в міліцію.

В судовому засіданні також були досліджені наступні документи:

- протокол огляду місця події (а.с.4-12, Т.1 матеріалів досудового розслідування) з якого підтверджуються обставини щодо місця вчинення злочину (приміщення магазину, прилавок, крісло із слідами взуття);

- протокол огляду місця події (а.с.15-24, Т.1 матеріалів досудового розслідування) під час огляду автомобіля та осіб, які в ньому знаходяться було вилучено кошти на загальну суму 10729 гривні;

- з розписки працівника міліції та акту прийому-передачі майна на зберігання (а.с.204, 205, Т.1 матеріалів досудового розслідування) вбачається, що вилучені кошти були передані на зберігання в ПАТ КБ "Приватбанк";

- протокол пред`явлення особи для впізнання (а.с.56-59, Т.1 матеріалів досудового розслідування) з якого вбачається, що потерпіла впізнала обвинуваченого;

- характеризуючі особу обвинуваченого дані (а.с.106-139, Т.1 матеріалів досудового розслідування);

- розрахункова відомість результатів інвентаризації та акт інвентаризації (а.с.106-139, Т.1 матеріалів досудового розслідування) з яких вбачається, що в магазині виявлена недостача на суму 12300 гривень.

З огляду на досліджені документи, суд вважає, що визначені актом інвентаризації сума 12300 гривень не свідчить про те, що обвинувачений викрав саме таку суму.

Тому суд, вважає, що сума заподіяної шкоди є меншою.

Згідно вироку Франківського районного суду м.Львова від 26.07.2013 року обвинуваченого було засуджено за ч.2 ст.185 та ст.395 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Зважаючи на те, що інкримінований обвинуваченому злочин вчинений ним під час іспитового строку, тому суд на підставі ч.4 ст.32 та ст.89 КК України вважає, що мала місце повторність злочинів, а тому правова кваліфікація є вірною.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: повторно таємно викрав чуже майно.

Сторона обвинувачення вважала, що вина підсудного є доказаною і йому слід призначити покарання в межах санкції передбаченої ч.2 ст.185 КК України три роки та шість місяців позбавлення волі.

Захисник просив суд, зважаючи на хворобу обвинуваченого призначити мінімальну міру покарання.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до злочину середньої важкості, конкретні обставини справи та дані про його особу (перебування під час вчинення злочину на іспитовому строці), відсутність роботи у обвинуваченого.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України суд визнає рецидив злочину.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки та шість місяців.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м.Львова від 26.07.2013 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбуття покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання.

З обвинуваченого також слід стягнути процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні за проведення двох експертиз.

Речові докази по справі: пакет з грішми, який знаходиться на зберіганні в ПАТ КБ «Приватбанк» слід повернути представнику ПП «Білий Камінь», а не особі, яка визнана потерпілою по даній справі.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376, КПК України, ст. 71 КК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки та шість місяців.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м.Львова від 26.07.2013 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання з 02.06.2015 року.

Речові докази по справі : пакет №0580328 з грішми у сумі 11068 гривень, що знаходиться на зберіганні в ПАТ КБ «Приватбанк» повернути представнику ПП «Білий Камінь».

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати по справі на загальну суму 736 грн. 56 коп. (одержувач платежу УДКС в Залізничному районі м.Львова Львівської області, Код , р/р 0003, МФО 825014).

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити підсуднім та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1