Справа № 346/2610/15-к
Провадження № 1-кп/346/189/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі:головуючого- судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 12 лютого 2014 року за № 0000126 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта середня-спеціальна, не працюючого, судимого 29.05.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ст.. 286 ч. 2 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, депутатом не являється, громадянина України;

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 1 КК України,-

встановив:

Обвинувачений ухилився від позбавлення права займатися певною діяльністю, будучи засудженим до цього виду покарань.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_4 засуджений вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2013 року за ч. 2 ст. 286 КК України, згідно якого йому було призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Згідно ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Однак, обвинувачений, будучи належно ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ухилився від виконання вироку Пустомитівського районного суду Львівської області суду від 29.05.2013 в частині позбавленням права керувати транспортними засобами, тобто ухилився від покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Так, 06.10.2013 біля 16.20 год. ОСОБА_4 особисто керуючи автомобілем марки та моделі «Ford Transit Connect», державний номерний знак якого « НОМЕР_1 » в с.Старий Вишнівець Збаразького району Тернопільської області порушив вимоги п. 12.9 Правил дорожнього руху України, а саме перевищив допустиму швидкість на відповідній ділянці дороги на 31 км/год, та, у зв`язку із чим, працівниками ВДАІ МТБ Збаразького РВ УМВС України в Тернопільській області на нього був складений протокол №119248 від 06.10.2013 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. За результатом розгляду даного адміністративного протоколу ОСОБА_4 було призначено адміністративне покарання у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відповідно до висновку експерта №09/03-462 від 30.10.2014 за результатами судової почеркознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні, підпис та рукописний текст в протоколі про адміністративне правопорушення №119248 від 06.10.2013 у графі «підпис особи, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» та у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» виконані ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до інформації із системи «Аркан» № 1090 від 15.05.2015 ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 , 06.10.2013 о 21 годині 25 хвилин виїжджав за межі України, та перетинав державний кордон у пунктіпропуску Дольськ, що у Любешівському районі, Волинської області,особисто керуючи автомобілем марки та моделі «Ford Transit сonnect»державний номерний знак якого НОМЕР_3 .

Також, згідно довідки із системи «Аркан» № 1090 від 15.05.2015 про перетин держаного кордону України, ОСОБА_4 неодноразово, а саме: 08.08.2013, 29.12.2013, 25.07.2014, 18.12.2014, 26.02.2015 та 02.04.2015 року перетинав державний кордон України, особисто керуючи автомобілем марки та моделі «Ford Transit Соппесг», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, визнав частково та пояснив, що в жовтні 2013 року він разом з батьком їхав автомобілем в Росію на роботу. За кермом був батько, однак в с. Вишневець йому стало погано і продовжити керувати він не зміг. Тато попросив його сісти за кермо і доїхати до аптеки, щоб купити ліки. По дорозі він допустив перевищення швидкості, за що був зупинений працівниками ДАІ та внаслідок чого ними був складений протокол про правопорушення. При цьому він надав працівникам ДАІ посвідчення водія, яке виготовив його батько вже після того, як вироком суду він був позбавлений права керування транспортними засобами. Дублікат посвідчення виготовлявся тільки для надання його страховій компанії, оскільки при аварії його посвідчення водія було втрачене. Ствердив, що він їхав за кермом тільки до аптеки в м. Кременці. Біля аптеки він зупинився і залишився в машині, а батько пішов за ліками. Повернувшись з аптеки, він прийняв ліки безпосередньо в машині. Десь за годину батькові стало легше і він сів за кермо і продовжив рух. Також пояснив, що в якості водія жодного разу кордон України не перетинав, а значиться в базі через те, що носив і подавав документи у віконце митного оформлення, щоб не затримувати чергу на кордоні, в той час, як його батько керував автомобілем. Крім того пояснив, що він не міг перетинати кордон за кермом автомобіля, оскільки не вписаний в страховий поліс «зелена карта».

Не зважаючи на такі показання обвинуваченого, його вина у вчиненому доведена повністю і підтверджується наступними доказами.

Показаннями свідків:

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком обвинуваченого ОСОБА_4 . В 2012 року сталася аварія за участю його сина. Оскільки син постраждав в аварії, то всіма організаційними моментами займався він. В жовтні 2013 року він разом з сином їхав на роботу в Москву. Однак по дорозі йому стало погано, відчув різкий головний біль та запаморочення, внаслідок чого продовжити керувати машиною не зміг, а тому попросив сина сісти за кермо і доїхати до найближчої аптеки. Той спочатку відмовився, сказав, що немає прав. Тоді він згадав, що виготовив дублікат прав на сина, оскільки права потрібні були для надання їх страховій компанії, оскільки попередні були втрачені під-час аварії. Син сів за кермо та продовжив рух, однак допустив перевищення швидкості, внаслідок чого був зупинений працівниками ДАІ, які склали протокол про адмінправопорушення. Згодом вони продовжили рух та доїхали до аптеки в м. Кременці, яка знаходился при вїзді. В аптеку він пішов разом з сином, там же і прийняв необхідні ліки. Коли йому стало легше, сів за кермо і продовжив рух. Ствердив, що перетинаючи кордон України, завжди знаходився за кермом, а син лише подавав необхідні для перетину кордону документи у віконце паспортного контролю. Чому давав інші покази на стадії досудового розслідування, зокрема про те, що йому не відомо про факт складення протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_4 пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працює інспектором Коломийського МРВ КВІ. Обвинувачений перебував на обліку в Коломийському МРВ КВІ, та у звзяку з тим, що ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 122 ч.1 КУпАП. Обвинуваченого було викликано для пояснень, однак ОСОБА_4 пояснив, що він правопорушення не вчиняв. Однак оскільки факт вчинення правопорушення підтверджувався протоколом, було направлено подання до Коломийської прокуратури про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме- керувати транспортним засобом. Іспитовий термін фактично завершився 29.05.2014 року.

Крім цього вина ОСОБА_4 підтверджується також матеріалами кримінального провадження:

- Копією Вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2013 року, згідно якого ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з іспитовим строкм 1 рік - а.с.33-37;

- підпискою ОСОБА_4 про те, що він ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання а.с.38;

- протоколом від 06.10.2013 року та постановою в справі про адміністративне правопорушення від 06.10.2013 року, згідно якої ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановленої швидкості при керуванні автомобілем а.с.79-80;

-висновком експерта № 462 від 30.10.2014 року, згідно якого експерт прийшов до висновку, що рукописний текст в протоколі про адміністративне правопорушення від 06.10.2013 року виконані ОСОБА_4 а.с.84-88

- інформацією з системи «Аркан», згідно якої вбачається, що обвинувачений перетинав державний кордон України 08.08.2013 року, 29.12.2013 року, 25.07.2014 року, 18.12.2014 року, 26.02.2014 року та 02.04.2014 року. При перетинанні кордону обвинуваченим ОСОБА_4 в системі значиться відмітка, що він був водієм транспортного засобу (а.с.96-102), а у його батька ОСОБА_6 , який теж перетинав кордон в ці дні відповідна відмітка відсутня (а.с.104- 109).

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Надані в судовому засіданні показання обвинуваченого суд розцінює як спробу уникнення належної кримінальної відповідальності.

Крім того в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що для перетину кордону необхідно мати доручення на керування автомобілем, який пересікає кордон. Крім того пояснив, що документи у віконце митного оформлення може подати будь-яка особа, а не тільки водій

Показання свідка суд бере до уваги, однак вони не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_4 , чи відсутності в його діях складу злочину, оскільки свідок ОСОБА_8 не був безпосереднім очевидцем факту керування транспортним засобом ОСОБА_4 чи перетину ним кордону.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились в ухилиленні від позбавлення права займатися певною діяльністю, особою засудженою до цього виду покарання, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.389 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання часткове визнання вини, молодий вік.

Обставин, які обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч.1 ст. 389 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 389 КК України.

Також, оскільки обвинувачений вчинив злочин після постановлення вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2013 року, але до повного його відбуття, ОСОБА_4 слід відповідно до вимог ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2013 року.

Однак суд бере до уваги ряд обставин, які характеризують обвинуваченого, а саме його позитивну характеристику по місцю проживання, звернення громадської організації про активну громадську позицію ОСОБА_4 за сприяння та допомогу воїнам АТО (а.с.197), його стан здоровя, який потребує постійного лікування і підтверджується відповідною медичною довідкою (а.с.196). Також суд враховує позицію сторони державного обвинувачення, згідно якої прокурор просив застосувати до обвинуваченого ст.. 75 КК України та звільнити його від відбуття покарання з іспитовим строком.

Як вбачається з Ухвали колегії суддів палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 30.10.2003 року, Верховний суд України прийшов до висновку, що частиною 1 ст. 78 КК України не заборонено повторне застосування ст.. 75 до осіб, які у період іспитового строку вчинили новий злочин.

Суд також враховує, що іспитовий строк ОСОБА_4 фактично завершився 29 травня 2014 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одна лише тяжкість вчиненого в даному випадку злочину не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити остаточне покарання зі звільненням від відбуття основного покарання з іспитовим строком згідно положень ст. 75 КК України та покладанням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.389 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2013 року у вигляді чотирьох років та двох місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі - з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Строк відбуття покарання рахувати з дня винесення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити попередньо обраний - особисте зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь держави 614 (шістсот чотирнадцять) грн.. 90 коп. витрат за проведення експертиз.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.
Суддя ОСОБА_1