Провадження № 11-кп/792/515/15
Справа № 683/1286/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2015 року за № 0000308, за апеляційною скаргою прокурора Старокостянтинівської міжрайонної прокуратури на вирок Старокостянтинівського районного суду від 23 червня 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця с. Самчики Старокостянтинівського району, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-
засуджено за ч. 1 ст. 249 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу хватки та без конфіскації добутого.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління охорони, використання та відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області 4607 грн. завданої шкоди.
За вироком місцевого суду ОСОБА_7 в період часу з 13 до 17 години 23 квітня 2015 року в порушення вимог наказу Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Хмельницькій області №14 від 16.03.2015 року «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних ресурсів у рибогосподарських водних об`єктах Хмельницької області в 2015 році», згідно якого з 01 квітня по 20 травня 2015 (включно) на річках та притоках Старокостянтинівського району встановлено весняно - літню заборону на вилов водних живих ресурсів на період нересту, за допомогою саморобної хватки незаконно виловив з річки Случ неподалік с. Самчики, близько 1 км. в напрямку с. Губин, Старокостянтинівського району 271 рибину породи «карась сріблястий», чим заподіяв істотну шкоду на суму 4607 грн., яка була обрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року «Такси для обчислення розміру відшкодувань шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об`єктах України».
Відразу після вилову риби ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу хватки та без конфіскації добутого, а на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В решті вирок місцевого суду просить залишити без зміни.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що додаткове покарання у виді конфіскації знарядь і засобів промислу та всього добутого, що передбачено санкцією статті, є спеціальною конфіскацією, а тому, зважаючи на роз`яснення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правила ст. 77 КК України щодо можливості непризначення додаткового покарання не поширюються на випадки застосування судом передбаченої санкцією статті спеціальної конфіскації.
Крім того, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України не допускається.
Зазначає, що згідно вказаних вимог ст. 75 КК України може бути застосована лише до вичерпного переліку покарань та в жодному разі не може бути застосована до призначеного в даному випадку додаткового покарання у виді конфіскації знарядь та засобів промислу.
Таким чином наголошує на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого судового рішення з коротким викладом апеляційних вимог сторони обвинувачення; думку прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду з постановленням нового з підстав зазначених в апеляційній скарзі; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному зайнятті рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду за викладених у вироку обставин є обгрунтованим та не оспорюється в апеляційній скарзі, як не оспорюється у ній і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 249 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідження матеріалів, які характеризують його особу і, в силу положень ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд обмежений оцінкою цих же доказів.
Колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_7 в період часу з 13 до 17 години 23 квітня 2015 року в порушення вимог наказу Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Хмельницькій області №14 від 16.03.2015 року «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних ресурсів у рибогосподарських водних об`єктах Хмельницької області в 2015 році», згідно якого з 01 квітня по 20 травня 2015 (включно) на річках та притоках Старокостянтинівського району встановлено весняно - літню заборону на вилов водних живих ресурсів на період нересту, за допомогою саморобної хватки незаконно виловив з річки Случ неподалік с.Самчики, близько 1 км. в напрямку с. Губин, Старокостянтинівського району 271 рибину породи «карась сріблястий», чим заподіяв істотну шкоду на суму 4607 грн., яка була обрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року «Такси для обчислення розміру відшкодувань шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об`єктах України».
Відразу після вилову риби ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В ч. 1 ст. 421 КПК України виписано, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
В ч. 1 ст. 75 КК України виписано, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В п. 2 своєї постанови № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, із відповідними змінами, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що в ч. 1 ст. 75 КК України передбачається звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання.
В ч. 1 ст. 96-2 КК України зазначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1)одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3)були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено переходять у власність держави;
4)були підшукані, виготовлені або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
В ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінально-протиправних дій, гроші, цінності чи інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Постановою заступника начальника СВ Старокостянтинівського РВ УМВСУ в Хмельницькій області від 25 квітня 2015 року саморобна хватка, якою ОСОБА_7 незаконно виловив рибу, була визнана речовим доказом і приєднана до матеріалів кримінального провадження.
(а.к.п. 25)
За умовами п.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберігали на собі його сліди конфіскуються.
Санкцією ч. 1 ст. 249 КК України передбачена обов`язкова спеціальна конфіскація знарядь і засобів промислу та всього добутого, яка не є видом кримінального покарання і тому не передбачена в їх переліку, встановленому у ст. 51 КК України.
Спеціальна конфіскація як особливий захід примусового характеру розповсюджується на предмети, що визнані речовими доказами за справою (ст. 98 КПК України) і застосовуються на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України. Проте, спеціальна конфіскація може бути застосована судом не тільки за ст. 100 КПК України, вона передбачена більш ніж у 60-ти санкціях статей Особливої частини КК України. Слід ураховувати, що як у тих випадках, коли питання про спеціальну конфіскацію вирішується у порядку ст. 100 КПК України, так і в тих, коли цей захід примусового характеру передбачений в санкції статті Особливої частини КК України, його застосування є обов`язковим для суду і не залежить від того, який вид основного чи додаткового покарання призначається засудженому вироком. Таке роз`яснення міститься в абзаці 4 п. 19 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року, із відповідними змінами, «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконного звільнення ОСОБА_7 від спеціальної конфіскації знарядь промислу хватки знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
А питання про конфіскацію добутих 271 рибини «карась сріблястий», що були передані до Свято-Христовоздвиженського чоловічого монастиря, в апеляційній скарзі прокурора не ставилось.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420, 421, 426, 532 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Старокостянтинівської міжрайонної прокуратури задовільнити.
Вирок Старокостянтинівського районного суду від 23 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 249 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі з конфіскацією знаряддя промислу хватки та без конфіскації добутого.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням і з встановленням іспитового строку 1 (один) рік.
В решті вирок місцевого суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційною інстанцією.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .