справа № 208/5722/15-к
№ провадження 1-кп/208/448/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

підсудного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську кримінальне провадження внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001329 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, працюючого у ПАТ «Євраз Дніпродзержинський коксохімічний завод» слюсарем-ремонтником, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 не проходив строкову військову службу у Збройних Силах України. 12.10.2009 ОСОБА_4 зараховано у запас Збройних Сил України.

З 23.05.2013 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний.

Згідно ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 433-V11I від 14.05.2015, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 із змінами, внесеними згідно із Законом № 413-VIII від 14.05.2015 передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії); чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання); жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання); жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває дитина - інвалід підгрупи А віком до 18 років; жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є інвалідом І чи II групи, до досягнення нею 23 років; усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання); зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим; інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках. Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також студенти, аспіранти та докторанти, які навчаються на денній формі навчання. Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги).

01.07.2015 ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» для проведення призову за мобілізацією, - проходження медичного огляду та відправлення у ВОС № 978919-А до військової частини.

Того ж дня військовозобов`язаного ОСОБА_4 військово-лікарською комісією визнано придатним за станом здоров`я до військової служби та включено до списку осіб, які підлягають направленню для проходження військової служби за мобілізацією.

В подальшому, 01.07.2015 приблизно о 10.00 годині (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 вручив повістку ОСОБА_4 та роз`яснив про необхідність прибути 06.07.2015 о 08 год. 00 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки у ВОС № 978919-А для подальшого проходження військової служби за мобілізацією, однак ОСОБА_4 від отримання повістки відмовився, про що працівниками військкомату складено відповідний акт, в якому зафіксовано факт відмови останнього від отримання повістки та від призову на військову службу за мобілізацією.

06.07.2015 ОСОБА_4 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1,22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», обов`язок, Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про необхідність прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не з`явився без поважних причин до призовного пункту, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на АДРЕСА_2 , для подальшого проходження служби в Збройних силах України.

За фактом неявки ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на зазначену у повістці дату, а саме на 06.07.2015 на 08 год. 00 хв., працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 того ж дня складено акт про неприбуття військовозобов`язаного за повісткою.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, та пояснив, що свідомо відмовився від мобілізації через сімейні проблеми.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються . При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилася.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, а саме в ухиленні від призову за мобілізацією встановлена та доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід правильно кваліфікувати за ст. 366 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

При обрані міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст.. 65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст.. 67 КК України, судом не встановлені.

Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст.. 66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.

При призначені покарання ОСОБА_4 суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо без відбування покарання, призначеного йому вироком суду, застосувавши ст.. 75 КК України, встановивши ОСОБА_4 випробувальний термін, оскільки з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який має сім`ю, малолітню дитину, постійну роботу, за місцем проживання характеризується задовільно, та інших обставин, його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає дане покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 368,370,371,373,374,376 КПК України,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 336 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

У відповідності зі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного йому вироком суду, з випробуванням, встановивши ОСОБА_4 іспитовий строк два роки.

Відповідно до п.п.2.3,4 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 в період випробувального терміну повідомляти в кримінальну виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1