Провадження №1-кп/760/850/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, ІПН - НОМЕР_1 , уродженцем м. Києва, не одруженого, працюючого не офіційно, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України
за участю прокурора: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
за участю пр-ка потерпілого: ОСОБА_6
за участю потерпілого: ОСОБА_7
за участю захисника: ОСОБА_8 за участі обвинуваченого: ОСОБА_3
22 листопада 2014 року приблизно о 06:00 годині ОСОБА_3 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним, не завантаженим ізотермічним фургоном марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в темну пору доби по горизонтальній прямій ділянці дороги асфальтобетонного покриття проїзної частини Кільцевої дороги зі сторони Столичного ринку, в напрямку станції метро «Теремки» в м. Києві з приблизною швидкістю 60 км/год., в крайній правій смузі руху, де проїзна частина має смуги руху в одному попутному напрямку, розділені між собою дорожньою розміткою 1.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Наближаючись до ТЦ «Аракс», який розташований по Кільцевій дорозі в м. Києві, де в цей час в попутному напрямку з правого боку проїзної частини рухався пішохід ОСОБА_7 , водій ОСОБА_3 керуючи своїм автомобілем марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись із більшою швидкістю ніж пішохід ОСОБА_7 , наближаючись до нього, проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виражалась у наявності небезпеки для руху керуючого ним автомобіля, а саме пішохода ОСОБА_7 , якого він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, щодо зупинки свого транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 підпункт «б» та 12.3 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №261/е від 10.03.2015 року встановлено, що ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Згідно висновку авто-технічної експертизи №308/ат від 25.06.2015:
1.В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2 та 12.3 ПДР України;
2.В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , шляхом застосування екстреного гальмування для зниження швидкості його руху до швидкості руху перешкоди;
3.В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 з технічної точки зору, експертом вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України;
4.З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, є невідповідність дій водія автомобіля «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам п.12.3 ПДР України;
Під час руху водій автомобіля марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 допустив порушення вимог наступних пунктів ПДР України:
-1.5. ПДР України, згідно якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-2.3 б) ПДР України, згідно якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-12.3 ПДР України, згідно якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
Порушення водієм автомобіля марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю і показав, що дійсно 22.11.2014 року приблизно 06:00 год. керуючи автомобілем марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по Кільцевій дорозі зі сторони Столичного ринку в напрямку станції метро «Теремки» в м. Києві в крайній правій смузі руху і наближаючись до ТЦ «Аракс» проявив неуважність, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив необхідних заходів для зменшення швидкості, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку з правого боку проїзної частини.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, в силу ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, його особу, раніше не судимого, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позитивні характеристики за місцем проживання, конкретні обставини скоєного ним злочину та його відношення до цього, щире каяття, думку потерпілого щодо виду та міри покарання, а також ту обставину, що вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості і вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, і він заслуговує на покарання у вигляді штрафу, але не у максимальному розмірі.
Крім того,суд вважає за можливе не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, так як обвинувачений ОСОБА_3 має водійський стаж більше 20 років, жодних аналогічних порушень не вчиняв, водійське посвідчення є його єдиним джерелом доходів, так як він працює водієм. Потерпілий ОСОБА_7 просив не позбавляти його водійського посвідчення.
Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку ст. 128 КПК України і просив стягнути з ОСОБА_3 заподіяну йому моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_7 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 йому було заподіяно моральну шкоду.
Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 30 000 грн., який необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .
В частині позовних вимог, щодо стягнення матеріальної шкоди, потерпілий відмовився від них під час судового розгляду.
Судові витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Долю речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374, 376 КПК України суд, -
Визнати винним ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України і призначити йому основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави, витрати за проведення авто-технічної експертизи №308/ат від 25.06.2015, що становить 921 (дев`ятсот двадцять одна) гривня 60 копійок.
Речовий доказ по справі, а саме: автомобіль марки «ГАЗ 3307» д.н.з. НОМЕР_2 , який було передано на відповідне зберігання його користувачу ОСОБА_3 повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: