Справа № 343/2199/14-к
Провадження № 11-сс/779/156/2014
Категорія ст. 303 КПК України
Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів : ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду від 03 вересня 2014 року про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, з участю прокурора ОСОБА_7 , скаржника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою його скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити .

Оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження від 13 червня 2014 року.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим РВ під час досудового розслідування були допитані ряд свідків, зазначив їхні показання, долучено до матеріалів кримінального провадження ряд документів, які на його думку вказують на те, службові особи Відділу ДВС Долинського РУЮ виконували рішення Долинського районного суду від 01 березня 2005 року, виходячи з того, що в судовому засіданні встановлено, що слідчим після проведення всіх необхідних слідчих дій, було встановлено, що в діях державного виконавця Відділу ДВС Долинського РУЮ, відсутній склад злочину передбачений ч. 2 ст. 382 КК України і правомірно винесено 13 червня 2014 року постанову про закриття кримінального провадження, а інших доказів, які б вказували на те, що державний виконавець умисно не виконував рішення суду під час досудового слідства не встановлено, а заявником ОСОБА_6 органу досудового розслідування не надано, в той же час відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, тому прийшов до висновку, що підстав для скасування постанови немає.

У скарзі до суду апелянт просив скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження та направити матеріали провадження для продовження досудового розслідування, мотивуючи свою позицію тим, що слід провести перевірку додержання державним виконавцем ОСОБА_8 вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій та зобов`язати його. відновити виконавче провадження, притягнути до кримінальної відповідальності державного виконавця ОСОБА_8 за ст. 382 КК України за невиконання судового рішення. Вважав, що постанова слідчого є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам. І неправдивим є твердження, що судове рішення було виконано, по жодній із спроб через опір боржника жодного разу його так і не було вселено у будинок і жодного дня з 2005 року до тепер там не жив. Це свідчить про те, що рішення суду про вселення в даний будинок не виконане по сьогоднішній день.

У своїй постанові від 13 червня 2014 року, закриваючи кримінальне провадження, старший слідчий СВ Долинського РВ ОСОБА_9 виходить з того, що Долинським районним судом було винесено рішення, про те, щоб зобов`язати ОСОБА_10 та ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні житловим будинком, але враховуючи усні пояснення батьків ОСОБА_6 , пояснення голови Шевченківської сільської ради ОСОБА_11 , покази державного виконавця ОСОБА_8 , головного державного виконавця ОСОБА_12 , і те, що проведеним досудовим розслідуванням не здобуто достатніх даних того, що в діях державного виконавця містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, слідчий вважав, що кримінальне провадження слід закрити.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що була постановлена судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, що розглядаючи скаргу суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду скарги. Суд першої інстанції, залишаючи його скаргу без задоволення, вимог закону не виконав, не з`ясував всіх істотних обставин провадження, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, всупереч положень ст. 94 КПК України. Не перевірив належність, допустимість та достовірність показань свідків, які були допитані слідчим, не врахував його доводів про незаконність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, які викладені в скарзі, не дав їм правової оцінки та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Що вина державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ ОСОБА_8 , яка полягає в перешкоджанні виконанню рішення суду, винесенні необґрунтованих та безпідставних постанов про закінчення виконавчого провадження, доводиться ухвалою Долинського районного суду від 11 липня 2011 року та ухвалою Долинського районного суду від 23 квітня 2013 року, які були залишенні в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до вимог ст. 284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Однак слідчий не перевірив всіх наведених ним обставин щодо вчиненого кримінального правопорушення, слідчі дії були виконані частково.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав.

Прокурор вважає, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі.

Заслухавши доповідь судді, учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається матеріалів закритого кримінального провадження, оглянутого в ході апеляційного розгляду, надалі МЗКП, ОСОБА_6 11 листопада 2013 року подав у відповідні державні органи скаргу ( МЗКП, а. с. 11-16 ), в якій просив провести перевірку додержання державним виконавцем ОСОБА_8 вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій, зобов`язати державного виконавця ОСОБА_8 відновити виконавче провадження, притягнути до кримінальної відповідальності державного виконавця ОСОБА_8 за ст. 382 КК України за невиконання судового рішення, вказавши ряд конкретних обставин щодо спроб виконання судового рішення про його вселення, і що рішення суду так і не було виконано. Зазначив, що в черговий раз 03 червня 2011 року державним виконавцем ОСОБА_8 було винесено постанову про примусове виконання рішення суду на 08 червня 2011 року, по результатах якого було складено акти та винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення. Не будучи згіден з таким рішенням державного виконавця він оскаржив його дії і ухвалою Долинського районного суду від 11 липня 2011 року, залишеною в силі вищестоячими судами, дії виконавця було визнано неправомірними та зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження. Що 23 грудня 2011 року державним виконавцем ОСОБА_8 було зроблено спробу виконання судового рішення і вселення у будинок. Проте, дії виконавця обмежились виключно тим, що було виламано двері і складено акт, згідно якого здійснено примусове виконання рішення, але не проведено ніякої роботи із і не зобов`язано його не вчиняти перешкод щодо проживання в даному будинку. Через кілька годин боржник поміняв вхідні двері і його знову не впустили до хати. Незважаючи на те, що він про цей інцидент і фактичне невиконання судового рішення повідомив державного виконавця ОСОБА_8 , він все ж таки виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Що пунктом 6 ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживання ( перебування ) стягувача у приміщення в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження, у такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувана та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі, відповідно до ст. 89 цього Закону. І що саме із заявою такого змісту він 31 серпня 2012 року звернувся в ДВС Долинського РУЮ, але йому листом № 3963 від 03 жовтня 2012 року відділ ДВС Долинського РУЮ повідомив, не вбачає підстав для задоволення заяви та відновлення виконавчого провадження. Знову звернувся до суду і ухвалою Долинського районного суду від 23 квітня 2013 року, залишеною в силі вищестоячими судовими інстанціями, бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби ДРУЮ ОСОБА_8 щодо не відновлення виконавчого провадження по виконанню рішення Долинського районного суду від 01 березня 2005 року визнана протиправною та зобов`язано його відновити дане провадження. 08 липня 2013 року було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Від того часу і дотепер державний виконавець ОСОБА_8 не зробив жодних дій для виконання рішення суду і вселення його в будинок. Разом з тим, всупереч вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» він безпідставно та незаконно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2013 року, фактично не виконавши рішення суду.

Вказані обставини повинні були стати предметом перевірки та оцінки після відповідної реєстрації заяви ОСОБА_6 .

При цьому слід було виходити з того, що відповідно до ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Врахувати і інші вимоги вказаного Закону та інших нормативних актів про обов`язки державного виконавця при виконанні судового рішення і те яким конкретно чином мав би державний виконавець виконати судового рішення як в частині зобов`язання не чинити перешкод в користуванні будинком так і в частині примусового вселення. І якщо допущено порушення, то чи ці порушення мали місце з умислом чи з необережності, чи по халатності, що мало б в такому випадку значення при кваліфікації дій.

Слідчий мав би обов`язково витребувати та долучити до матеріалів кримінального провадження копію виконавчого провадження по виконанню вказаних судових рішень.

В той же час у матеріалах закритого кримінального провадження маються копії тільки тільки ряду письмових та інших документів з яких вбачається таке.

Згідно копії виконавчого листа № 2-147/2005 виданого 10 листопада 2010 року Долинським районним судом ( МЗКП, а. с. 20 ) зобов`язано ОСОБА_10 та ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити його в даний будинок.

Відповідно до копії акту державного виконавця від 08 червня 2011 року ( МЗКП, а. с. 34 ) державним виконавцем ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа рішення суду виконано, стягувачу забезпечено проживання ( перебування ) у приміщенні будинку АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_10 та ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

А згідно копії іншого акту державного виконавця від 08 червня 2011 року ( МЗКП, а. с. 35 ) державним виконавцем ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа встановлено, що у зв`язку з тим, що боржником добровільно рішення суду не виконано, державним виконавцем здійснено примусове входження в будинок АДРЕСА_1 шляхом демонтування дверної планки.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від того ж 08 червня 2011 року ( МЗКП, а. с. 36 ) винесеної ОСОБА_8 , при примусовому виконанні виконавчого листа встановлено фактичне повне виконання рішення суду, а тому постановив дане виконавче провадження закінчити.

Відібрано пояснення у ряду осіб.

Як підтверджує копії ухвали Долинського районного суду від 11 липня 2011 року ( МЗКП, а. с. 37 ), суд, розглянувши справу за скаргою ОСОБА_6 визнав дії державного виконавця які виразились у винесенні 08 червня 2011 року постанови про закінчення виконавчого провадження про зобов`язання ОСОБА_10 та ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_6 перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та вселення його в даний будинок неправомірними і зобов`язав державного виконавця відновити виконавче провадження по виконанню вказаного рішення Долинського районного суду.

Відповідно до копії акту державного виконавця від 23 грудня 2011 року ( МЗКП, а. с. 46 ) державним виконавцем ОСОБА_8 при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа встановлено, що боржник добровільно відмовився відчинити двері в будинок і державним виконавцем здійснено примусове входження в вищезазначений будинок шляхом демонтажу вхідних дверей.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2011 року ( МЗКП, а. с. 47 ) винесеної ОСОБА_8 , при примусовому виконанні виконавчого листа встановлено повне виконання рішення суду, згідно акта державного виконавця від 23 грудня 2011 року стягувачу забезпечено безперешкодне проживання ( перебування ) в приміщенні вказаного будинку та зобов`язано ОСОБА_10 та ОСОБА_10 не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні вищезгаданим житловим будинком. Враховуючи викладене, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», постановив дане виконавче провадження закінчити.

З копії ухвали Долинського районного суду від 23 квітня 2013 року ( МЗКП, а. с. 51 ), вбачається, що суд, розглянувши справу за скаргою ОСОБА_6 визнав протиправною бездіяльність державного виконавця ОСОБА_8 щодо невідновлення виконавчого провадження по виконанню вказаного судового рішення та зобов`язано його відновити дане виконавче провадження.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2013 року ( МЗКП, а. с. 57 ) державним виконавцем ОСОБА_8 при примусовому виконанні виконавчого листа встановлено, що у ВДВС Долинського РУЮ непред`явлено виконавчий документ за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, керуючись п. 13 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постановив дане виконавче провадження закінчити.

Постановою заступника начальника СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_13 18 грудня 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження( МЗКП, а. с. 70 ), у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Постановою від 17 березня 2014 року прокурора Долинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_14 вказано постанова слідчого була скасована виходячи з того, що винесена передчасно, оскільки в порушення вимог ст. ст. 2, 284 КПК України не забезпечено швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального провадження ( МЗКП, а. с. 73 )..

Прокурор при цьому зазначила, що в ході досудового розслідування не було проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій та оперативно-розшукових заходів, направлених на встановлення кримінального правопорушення, не встановлено те, враховано, що ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2013 року дії відділу ДВС Долинського районного управління юстиції визнано протиправними та зобов`язано відновити виконавче провадження і вселити ОСОБА_6 у житловий будинок, однак до цього часу судове рішення працівниками відділу ДВС Долинського районного управління юстиції не виконано, також не проведено інші слідчі дії.

Виходячи з вказаного слід врахувати, а чи виконано зазначені вказівки прокурора, а якщо ні то виконанти.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0001131 від 09 квітня 2014 року ( МЗКП, а. с. 1, 87 ) 19 листопада 2013 року в Долинський РВ УМВС України поштою надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Шевченкове Долинського району про те, що службові особи відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області умисно не виконують рішення Долинського районного суду № 2-147/2005 від 01 березня 2005 року.

Хоч фактично ОСОБА_6 просив притягнути до кримінальної відповідальності конкретного державного виконавця ОСОБА_15 , а не службових осіб ВДВС.

Оцінюючи в сукупності наявні у матеріалах закритого кримінального провадження фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя дійсно неналежно розглянув скаргу ОСОБА_6 , не дослідив всі ті фактичні обставини, що були встановлені слідчим в ході досудового розслідування, не дав їм належної правової оцінки, не врахував, що кримінальне провадження, як це правильно зазначив апелянт, відповідно до вимог ст. 284 КПК України, може бути закрито лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх необхідних обставин та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. А в даному випадку ця вимога закону не дотримана, а тому як постанова слідчого судді так і постанова слідчого РВ не можуть вважатись правильними, а їх слід визнати такими, що не відповідають вимогам закону, і, відповідно, скасувати з направленням матеріалів для продовження досудового розслідування.

В ході продовження досудового розслідування необхідно врахувати зазначене вище, вирішити питання про реєстрацію в ЄРДР саме звернення ОСОБА_6 стосовно конкретного державного виконавця, а не службових осіб ВДВС, як це фактично зроблено, а після цього необхідно врахувати, що по кримінальному провадженню з заяви ОСОБА_6 вбачається, що він ставить питання про притягнення до кримінальної відповідальності конкретного державного виконавця ОСОБА_8 за невиконання трьох, а не одного, судових рішень, зазначених у його заяві. Тому слід, виходячи зі змісту ст. 382 ч. 2 КК України, шляхом співставлення її змісту з тими фактичними обставинами, що мають місце, визначитись чи є в діях конкретного державного виконавця ОСОБА_8 склад вказаного чи іншого злочину. При цьому, визначаючись у питання того яким же чином мали бути виконані судові рішення, необхідно враховувати позицію судів першої та апеляційної інстанцій про те, в тому ж вони вважали дії державного виконавця неправомірними, виносячи у 2011 та 2013 роках зазначені вище ухвали, дослідити і інші необхідні для такого обставини і після прийняти прийняти правильне та належно вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити. Ухвалу слідчого судді Долинського районного суду від 03 вересня 2014 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_16 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати.

Скаргу ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_9 від 13 червня 2014 року про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_16 скасувати та направити матеріали провадження для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_17

Згідно з оригіналом :
Суддя : ОСОБА_2