Апеляційний суд Вінницької області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Петришина І.П.

суддів: Сілакова С.Н., Зайцева А.В.

за участю прокурора Меєчко О.М.

засудженого ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальну справу за апеляцією прокурора, який затвердив обвинувальний висновок на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 4 лютого 2010 року, яким,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2

Вінницької області , гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_3,

одружений, працюючий головою ФГ «Надія

Нарцизівки», проживає с. Лукашкова Липовецького

району Вінницької області раніше судимий: - 30.10.2008

року Липовецьким районним судом Вінницької області за

ст. 364ч.1 КК України до штрафу в сумі 510грн., без

позбавлення права обіймати певні посади та займатись

певною діяльністю, -

визнаний винним та засуджений за ст.ст. 364 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України без позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків; 366 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України без позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків; 209 ч.1 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України - без позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків та без спеціальної конфіскації майна. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_1 покарання за сукупністю злочинів, у вигляді 3 років і 1 місяця позбавлення волі, без позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків, та без спеціальної конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Застосовано ст.76 КК України.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 30.10.2008 року щодо ОСОБА_1 підлягає самостійному виконанню.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 залишено підписка про невиїзд.

Згідно вироку суду ОСОБА_1 будучи директором СТОВ «Нарцизівське» та одночасно головою фермерського господарства, «Надія Нарцизівки» с. Нарцизівка Липовецького району Вінницької області, тобто службовою особою, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що ОСОБА_3 не є головою спілки громадян співвласників СТОВ «Нарзицівське» і не має права відчужувати майно спілки (оборотні засоби) без згоди співвласників, 2 грудня 2006 року уклав з ОСОБА_3 завідомо неправдивий договір викупу майна з оплатою продукцією та послугами, згідно з яким отримав у власність майно на загальну суму 333647,56грн. В подальшому достовірно знаючи що майно одержано в наслідок суспільно небезпечного протиправного діяння, вчинив ряд фінансових операцій, реалізував частину майна на загальну суму 175471.82грн. Кошти витратив на потреби свого фермерського господарства.

В апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, ставиться питання про скасування вироку відносно ОСОБА_1 і направлення справи на новий судовий розгляд через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого та особі винного, внаслідок м»якості, неправильним застосуванням кримінального закону.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора Меєчко О.М., який підтримав апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, адвоката ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_1, які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора підлягає задоволенню.

Розглядаючи справу, суд дійшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах. В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, та вважав недоцільним дослідження фактичних обставин справи, тому судом правомірно справа була розглянута у відповідності до вимог ст.299ч.3 КПК України.

Разом з тим, призначаючи покарання засудженому, суд порушив вимоги ст.65 КК України та відповідні розяснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 24.10.2003 року №7 з послідуючими змінами.

Так суд застосував ст.69 КК України та не призначив в якості додаткового покарання позбавлення права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих обовязків, яке передбачено санкціями ч.2 ст.ст.364, 366 та ч.1 ст.209 КК України та не застосував як зазначено у вироку спеціальну конфіскацію майна, передбачену ч.1ст.209 КК України. Суд мотивував це позитивними характеристиками на засудженого по місцю його проживання та роботи, поважним ставленням ОСОБА_1 до працівників господарства та пенсіонерів села, відсутністю заборгованості за користування паями,

дбайливим ставленням до благоустрою та розвитку села.

Але з таким твердженням суду погодитись не можна, оскільки воно характеризує засудженого як особистість і не більше. Стаття 69 КК України передбачає наявність кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

Суд не звернув увагу на те, що після вчинення зазначених злочинів, ОСОБА_1 вчинив ще один у сфері службової діяльності за який був засуджений 30 жовтня 2008 року до штрафу у розмірі 510грн., без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. Скоєні ним теперішні злочини в результаті чого наступили тяжкі наслідки, зокрема, за ст.ст.364ч.2, 209ч.2 КК України відносяться до категорії тяжких і передбачають безальтернативне аналогічне додаткове покарання, яке суд безпідставно не призначив. Крім того, санкція ст.209ч.1 КК України передбачає конфіскацію коштів або іншого майна, одержаних злочинним шляхом, та з конфіскацією майна. Суд взагалі залишив це поза своєю увагою, вказавши разом з тим, не зрозумілу «спеціальну конфіскацію майна», яка не передбачена ст.59 КК України.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок задовольнити.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 4 лютого 2010 року відносно ОСОБА_1 скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, справу направити на новий судовий розгляд в той же районний суд в іншому складі.

Головуючий:

Судді: