АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/560/15 Справа № 710/16/15-к Категорія: ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та жителька АДРЕСА_1 , маюча двох малолітніх дітей, не судима, -

засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Прийнято рішення про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 та стягнення з ОСОБА_7 на її користь 6800 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Процесуальні витрати покладено на ОСОБА_7 і вирішено стягнути з останньої в сумі 1699,68 грн. за проведення експертизи.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 21 жовтня 2014 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_10 , в будинку АДРЕСА_2 , з мотивів помсти останньому за те, що він всупереч її волі вступив з нею у статевий акт, умисно, з метою заподіяти смерть, після того, як ОСОБА_10 заснув, обкрутила кухонним рушником його шию та затягнула, в результаті чого ОСОБА_10 , помер на місці від механічної асфіксії внаслідок удавлення петлею. Після чого кухонним ножем ударила у відкритий рот ОСОБА_10 , чим спричинила рану лівої бокової поверхні язика, що носить ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Вона ж, 21 жовтня 2014 року близько 01 годин 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_10 , за вказаною вище адресою, після вчинення умисного вбивства, умисно, таємно з корисливих мотивів викрала належне останньому майно, а саме: радіоприймач «Mason», мобільні телефони «Nоkіа 113», «LG Wireless FM» та «Соні еріксон», сім карти «Київстар» і «Лайф», алюмінієву та чавуну сковороди, TV-тюнер, підсилювач та пульт до телевізору, праску а також побутову хімію, предмети гігієни та інші побутові речі, на загальну суму 1 505 грн..

Не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи, обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок міськрайонного суду змінити та пом`якшити призначене їй покарання на підставі ст. 69 КК України, з урахуванням визнання нею вини, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, позитивних характеристик та молодого віку, наявності на утримання двох малолітніх дітей.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок його м`якості. Просить про постановлення нового вироку, яким призначити обвинуваченій більш суворе покарання ніж це зробив суд першої інстанції, а саме 15 років позбавлення волі, з урахуванням того, що ОСОБА_7 негативно характеризується та позбавлена батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника про задоволення в повному обсязі її апеляційних вимог та залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_9 в підтримку поданої нею апеляційної скарги та залишення апеляційних вимог обвинуваченої без задоволення як безпідставних, думку прокурора про законність та обгрунтованість судового рішення і відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна та за ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі врахував характер і ступень тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, данні про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до затримання здійснювала догляд за інвалідом 1 групи, обставин, що пом`якшують покарання, зокрема її щире каяття, активне сприяння у розкритті та розслідуванні вчинених злочинів, їх вчинення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, наявності обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів і тому доводи обвинуваченої, викладені нею в апеляційній скарзі, про призначення їй більш м`якого покарання, яке і так практично являється мінімальним по санкції ч. 1 ст. 115 КК України, до задоволення не підлягають.

З урахуванням наведеного, не знаходить колегія суддів і підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче нижчої межі, передбаченої, зокрема санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, тобто із застосуванням ст. 69 КК України, на що наполягає в апеляційній скарзі обвинувачена.

На думку колегії суддів, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства, при призначенні їй за ч. 1 ст. 115 КК України наближеного до мінімального покарання у виді реального позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Доводи апеляції ОСОБА_7 про необхідність пом`якшення покарання у зв`язку з перебуванням на її утриманні 2-х малолітніх дітей, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень самої ОСОБА_7 , вона позбавлена батьківських прав стосовно своїх дітей у серпні 2014 р.

Колегія суддів вважає, що апеляція потерпілої щодо м`якості покарання призначеного обвинуваченій задоволенню не підлягає, оскільки при призначенні покарання суд 1 інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка немає судимості, за місце проживання характеризується позитивно, до затримання здійснювала догляд за інвалідом 1 групи, наявність пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, даних про особу обвинуваченої, обставин, пом`якшуючих покарання та суттєво знижуючих ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.ч.2,3 ст.50 КК України може бути досягнута при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 міри покарання ближче до мінімальної, передбаченої ч.1 ст.115 КК України.

На думку колегії суддів, даний висновок суду 1 інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта про призначення обвинуваченій надмірно м`якого покарання, не переконливими та такими, що не підлягають задоволенню. Призначене обвинуваченій ОСОБА_7 практично мінімального покарання відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів та призначено в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, тому апеляція потерпілої задоволенню не підлягає.

Не належать до задоволення і доводи потерпілої ОСОБА_9 про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання з огляду на те, що остання негативно характеризується, оскільки вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження, а доказів на підтвердження цього апеляційному суду надано не було. Навпаки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 характеризується позитивно.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду відносно ОСОБА_7 колегія суддів не знаходить.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення

Головуючий :

Судді :