Ухвала
іменем україни
3 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2015 року та Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року,

за участю:
засудженого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2015 року скасовано звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, встановленого вироком Бориспільського міськрайонного суду від 29 серпня 2013 року, та його направлено для відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Початком строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 встановлено обраховувати з дня затримання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 року вказана ухвала суду першої інстанції залишена без зміни.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що невиконання покладених на його підзахисного обов`язків зумовлено виключно поважними причинами, що не може свідчити, на переконання захисника, його небажання стати на шлях виправлення в розумінні статті 78 КК України. Вказується і на те, що засудженим не вчинювалося будь-яких правопорушень, докази у кримінальному провадженні в повному об`ємі не досліджені та не оцінені, та судами не здійснено перевірку заявлених у клопотаннях обставин.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка частково не заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги таперевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Із законодавчого визначення слідує, що несприятливі правові наслідки у виді направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання визначаються його поведінкою протягом іспитового строку за умов невиконання покладених на нього обов`язків, недопущення систематичних правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення, не вчинення нового злочину і цим самим доведено своє виправлення. У кожному конкретному випадку суд повинен з`ясувати причини невиконання законодавчо визначених умов.

Контроль за поведінкою засуджених осіб, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, та його порядок визначений Кримінально- виконавчим кодексом України, де статтею 166 цього Кодексу передбачено, що поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2013 року ОСОБА_5 визнаний винуватим та засуджений за частинами 1, 3 статті 191 КК України та йому призначено покарання за: частиною 1 статті 191 КК України 2 роки позбавлення волі з позбавлення права займати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлянням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік; частиною 3 статті 191 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлянням та розпорядженням матеріальними цінностями на 2 роки.

На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлянням та розпорядженням матеріальними цінностями на 2 роки.

Відповідно до статей 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки, зобов`язавши його періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію.

Скасовуючи обрану засудженому вироком суду форму відбування покарання за поданням кримінально-виконавчої інспекції від 6 червня 2014 року, суд першої інстанції вказував на те, що останній систематично, зокрема 9 разів 26 листопада, 10 та 24 грудня 2013 року, 14 січня, 6, 13, 20 та 27 травня, 3 червня 2014 року, не з`являвся на реєстрацію без поважних причин.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції.

Проте, колегія суддів вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними зважаючи на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження та змісту судових рішень, судам першої та апеляційної інстанцій було відомо, що заявлений кримінально-виконавчою інспекцією у поданні від 6 червня 2014 року період, який вважався систематичним ухиленням засудженого від виконання покладеного на нього вироком суду обов`язку періодично з`являтися для реєстрації, був предметом дослідження суду.

Так, у задоволенні подання КВІ від 10 лютого 2014 року, в якому вказувався період систематичного порушення засудженим обов`язку та умов відбуття покарання 26 листопада, 10 та 24 грудня 2013 року, 14 та 28 січня 2014 року, та висунуте застереження 8 лютого 2014 року, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2014 року було відмовлено.

Тоді як, у поданні КВІ від 6 червня 2014 року повторно зазначається період, який не визнаний судом систематичним порушенням засудженим обов`язку та умов відбуття покарання, про що і не наведено відповідних мотивів як інспекцією у поданні, так і судами у рішеннях.

Також, за матеріалами кримінального провадження встановлено наявність пояснень засудженого від 28 квітня, 13 травня та 4 червня 2014 року, в яких він обґрунтовує причини неявки до КВІ 6, 13, 20 та 27 травня, 3 червня 2014 року. При тому, що КВІ неодноразово встановлено, що засуджений проживає у м. Переяслав-Хмельницький, а в м. Борисполі не проживає, працевлаштований. Тоді як, виклики здійснювалися лише за місцем реєстрації та засобом мобільного зв`язку, що не завжди було успішним, без врахування рапортів працівників КВІ, пояснень сусідів та засудженого щодо не проживання за місцем реєстрації.

Крім того, у розпорядженні судів були докази на підтвердження попереднього висновку суду щодо поважності неявки засудженого до КВІ, тоді як залишено без належного дослідження та перевірки докази засудженого щодо неможливості явки до названого органу у визначений строк та неможливість передачі особової справи на облік КВІ за місцем його фактичного проживання або роботи.

Однак, КВІ та судами формально враховані неодноразово заявлені засудженим у поясненнях до КВІ та показаннях у судах відомості про умови його життя, а відтак належної оцінки не здобули.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено за матеріалами кримінального провадження невиконання засудженим покладеного вироком суду обов`язку або систематичного вчинення адміністративних правопорушень, що прямо визначено у статті 78 КК України, для застосування несприятливих правових наслідків шляхом направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання.

Таким чином, у судів першої та апеляційної інстанцій не було об`єктивних підстав стверджувати про систематичність порушень засудженим своїх зобов`язань та відсутність для цього поважних причин, а тому їх висновки визнаються колегією суддів передчасними, а вказані підстави такими, що законодавчо не визначені.

Відтак, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки судові рішення з наведених підстав підлягають скасуванню, то у подальшому утриманні ОСОБА_10 під вартою необхідності не має.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 липня 2015 року та Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2015 рокущодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3