Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10
суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 18 серпня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 грудня 2014 року та окрему ухвалу цього ж суду від 15 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2012 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських і організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік та зі штрафом в розмірі 8500 грн.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_5 судові витрати на проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасовано, а кримінальну справу закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Окремою ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 грудня 2014 року звернено увагу прокурора Миколаївської області, начальника УМВС України в Миколаївській області на факти порушення кримінально-процесуального закону при розслідуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_5 для вжиття відповідних заходів реагування.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за перевищення службових повноважень, що супроводжувалося насильством, за наступних обставин.

ОСОБА_5, виконуючи обов'язки начальника головного відділу податкової міліції (далі ГВПМ) спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, у період з 8 год. до 11 год. 22 серпня 2010 року, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, перевищуючи їх, надав усний наказ підлеглим службовим особам ГВПМ про проведення перевірки дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні операцій з обміну іноземної валюти у кіоску на території зупиночного комплексу «вулиця Радянська» по просп. Леніна у м. Миколаєві.

Приблизно о 12 год. того ж дня ОСОБА_5, прибувши на місце разом зі своїми підлеглими, особисто почав проведення перевірки вказаного пункту обміну валют, у якому перебував ОСОБА_6, і вимагав у нього надати для перевірки документи, що дозволяють проведення операцій по обміну іноземної валюти у вказаному кіоску та відчинити двері пункту обміну валют для проведення там перевірки та вилучення наявних валютно-грошових цінностей, але останній відмовився від виконання вимог ОСОБА_5

Після цього, ОСОБА_5 надав своїм підлеглим протиправний наказ про обмеження особистої свободи ОСОБА_6, використовуючи це як психічне насильство над ним, шляхом постійного їх перебування біля пункту обміну валют, що унеможливлювало останньому вільно обрати за своєю волею місце знаходження та приблизно о 14 год. надав вказівки підлеглим заблокувати вікно пункту з боку пр. Леніна плакатом, обмеживши можливість спілкування ОСОБА_6 будь з ким, та про цілодобове блокування пункту обміну, що не давало можливості ОСОБА_6 обирати за своєю волею місце знаходження.

Приблизно о 12 год. 23 серпня 2010 року ОСОБА_5, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, надав протиправний наказ підлеглому заблокувати роботу вентилятора кондиціонеру в пункті обміну, що той і зробив, а приблизно о 15 год. особисто залив у дверні щілини кіоску рідину прозорого кольору, змусивши потерпілого вважати, що вказана рідина є небезпечною для його життя та здоров'я, після чого зачинив ролети пункту обміну, чим перешкодив вільному доступу повітря до приміщення.

23 серпня 2010 року ОСОБА_5 надав вказівку працівникам ГВПМ блокувати вільний вихід ОСОБА_6 з кіоску службовим автомобілем шляхом розташування його біля дверей пункту, що створювало потерпілому перешкоду у відчиненні дверей. Приблизно о 17 год. 24 серпня 2010 року після прибуття до пункту обміну валют працівників прокуратури та міліції, незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 було припинено.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування ухвали та окремої ухвали апеляційного суду і направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не мотивована, ґрунтується на суперечливих показаннях свідків, суд надав перевагу показанням ОСОБА_5 перед іншими показаннями.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5. просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з вимогами ст. 323 КПК України 1960 року в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам із точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України 1960 року. При цьому усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов'язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до ст. 376 КПК України 1960 року апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 71 , 72 , 8, 9, 10, 111 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.

Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст ухвали апеляційного суду, суд при розгляді апеляційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8, провів судове слідство в повному обсязі, дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, повно й всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, на що вказує наведений в ухвалі аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.

Висновки апеляційного суду, на підставі яких було закрито кримінальну справу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, є належно мотивованими та ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені в ухвалі.

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено апеляційним судом, ОСОБА_6 з власної волі не виходив з кіоску, добровільно підкорюючись наказам власника кіоску ОСОБА_9, і навіть не намагався вийти, розпорядившись в такий спосіб на власний розсуд своїм правом на свободу та вільне пересування; ОСОБА_5 не надавав жодних протиправних наказів спрямованих на обмеження або порушення прав ОСОБА_6 на свободу, особисту недоторканість і свободу пересування та створення йому шкідливих умов і спричинення моральних страждань та душевних переживань; метою ОСОБА_5 було документування факту порушення законодавства при здійсненні діяльності у цьому пункті обміну валют особою - ОСОБА_6, яка такий обмін проводила і яка зачинилася у кіоску і не бажала виходити, намагаючись уникнути відповідальності; завданням, поставленим ОСОБА_5 податківцям, що чергували біля вказаного кіоску, було очікування саме виходу ОСОБА_6 з кіоску, щоб можна було розпочати вищевказане документування і працівники податкової міліції і, зокрема, ОСОБА_5, як службова особа податкової служби, безпосередньо виявивши адміністративне правопорушення, мали право та зобов'язані були скласти щодо винних осіб протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд правомірно послався на показання співробітників ГВПМ, що чергували біля пункту обміну валют. Ці та інші докази у справі спростовують свідчення ОСОБА_6 про його незаконне утримання.

Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 перевищення службових повноважень, супроводжуваного насильством стосовно ОСОБА_6, через відсутність доказів як об'єктивної так і суб'єктивної сторони інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд на законних підставах закрив кримінальну справу щодо ОСОБА_5, належним чином умотивувавши своє рішення, у зв'язку з чим касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, не підлягають задоволенню і твердження прокурора про незаконність окремої ухвали апеляційного суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвал апеляційного суду, у справі не встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 15 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 та окрему ухвалу цього ж суду від 15 грудня 2014 року залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16