АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2209/15 Справа № 187/1394/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає, покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п. п 2,4 ч.1 ст.76 КК України, покладено на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судово-автотехнічної експертизи в розмірі 1 152 гривень.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

18.08.2015 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, він, керуючи технічно справним автомобілем марки ''CHEVROLET AVEO'' із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 рухався по асфальтованій дорозі Р-52 Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, збоку смт. Петриківка, Петриківського району, Дніпропетровської області в напрямку смт. Царичанка.
Під час руху ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не впевнившись в безпеці подальшого руху та проявляючи крайню неуважність щодо дорожньої обстановки, в зоні дії дорожнього знаку 1.22 ПДР України ''Перехрещення з другорядною дорогою'', наближаючись до перехрещення із другорядною дорогою вул. Першотравневої, приступив до обгону попереду рухаючого автомобіля марки ''ВАЗ 21011'' з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який в свою чергу порушуючи вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України» зманеврував ліворуч, в напрямку вул. Першотравневої, в наслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 14.6 ''а'' «Правил дорожнього руху України», введених в дію з 01.01.2002 Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, де зазначено: п.14.6 «Обгін заборонено»: а) на перехресті'', що знаходиться відповідно до матеріалів висновку судово-автотехнічної експертизи від 14.09.2015 № 44/27-43 в причинному зв`язку із настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання ОСОБА_7 вищевказаного пункту 14.6 «Правил дорожнього руху України», призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої, відповідно до матеріалів висновку судово-медичної експертизи від 25.09.2015, № 105-Е, водію автомобіля марки ''ВАЗ 21011'' з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_9 були заподіянні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки зі зміщенням, рвана рана лівої гомілки, рваних ран гомілково-ступневого суглоба, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забоїв, саден голови, що спричинено від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля за умов дорожньо-транспортної події, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі:

-прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність, ухвалити свій вирок, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі , строком на 3 роки, без права позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття призначеного основного покарання, з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки , передбачені п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді першої інстанції є неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому, передбачене ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими в порядку ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні доказами.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ч.2 ст.286 КК України є правильною та в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, то вони заслуговують на увагу, ґрунтуються на матеріалах провадження є законними та обґрунтованими.

Відповідно до п.2, абзацу 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п.1 ч.1 ст.65, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті).

Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції враховував дані його особистості, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме, що він за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив необережний злочин, який в силу ст. 12 КК України, є тяжким, признав свою вину, розкаявся у вчиненому, відшкодував шкоду в розмірі 15 000 гривень, що визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання і частково зменшує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судовим розглядом не встановлено.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи покарання ОСОБА_7 в мотивувальній частині вироку, суд дійшов висновку не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Однак, в резолютивній частині вироку, судом в порушення вимог Закону взагалі не зазначено про застосування чи не застосування йому додаткового покарання.
За таких обставин, вказаний вирок відносно ОСОБА_7 відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, з ухваленням нового вироку, призначивши покарання йому за ч.2 ст.286 КК України, без позбавлення обвинуваченого права керувати транспортним засобом.
Будь-яких інших порушень кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407,409, 413,418 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає, покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п. п 2,4 ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: