Справа № 1-75 /2011р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2011 року Оболонський районний суд міста Києва

в складі головуючого - судді Прудніка О.А.,

при секретарях Форманчук К.В., Остафійчук К.В.,

з участю прокурора Янчука Д.Л.,

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого: 01.12.2000 року Мінським (ОСОБА_3) районним судом м. Києва за ч.2 ст.140, ст.208 КК України 1960 року до 1 року позбавлення волі; 15.05.2003 року Оболонським районним судом м.Києва за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

УСТАНОВИВ:

15.04.2010 року, близько 16 год., під час перебування біля спортивного майданчику, поряд з ЗНЗ № 211, розташованого по вул. Л. Гавро, 24-А, в м. Києві, ОСОБА_2 побачив на огорожі речі, на яких лежав мобільний телефон марки "Нокіа 5130". В цей момент у ОСОБА_2 вник злочинний умисел спрямований на повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 підійшов до огорожі і скориставшись сприятливими умовами, переконавшись, що за його діями в цей момент ніхто не спостерігає, взяв з речей мобільний телефон марки "Нокіа 5130", вартістю 1214 грн. з сім картою, вартістю 25 грн., що належить ОСОБА_4. Після цього, ОСОБА_2 повторно заволодівши чужим майном, а саме чужим мобільним телефоном "Нокіа 5130", належним потерпілому ОСОБА_4, відразу направився в сторону ЗНЗ № 213, розташованого по вул. Л.Гавро, 22-А, в м. Києві. В цей момент потерпілий ОСОБА_4, а також свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що перебували на зазначеному спортивному майданчику, помітили злочинні дії ОСОБА_2 стосовно заволодіння мобільним телефоном "Нокіа 5130" та почали його наздоганяти, при цьому почали голосно кричати, щоб останній зупинився, припинив тікати та віддав їм забраний мобільний телефон. Однак ОСОБА_2 озирнувшись та побачивши ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які намагались його наздогнати та кричали йому, вимагаючи повернення належного ОСОБА_4 мобільного телефону, розуміючи викриття його злочинних дій, з метою доведення своїх злочинних намірів стосовно заволодіння чужим майном до кінця, щоб мати змогу розпорядитись викраденим майном за власним розсудом, намагаючись зберегти його, уникнути затримання та відповідальності за протиправні дії, не баючи повертати чужий мобільний телефон власнику, прискорив свій рух та побіг, тікаючи від переслідування. Після втечі з місця вчинення злочину ОСОБА_2 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1239 грн.

Допитаний при судовому слідстві підсудний свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій, кваліфікованих за ч.2 ст.186 КК України не визнав, посилаючись на те, що він не мав умислу на вчинення відкритого викрадення чужого майна, оскільки він викрадав чужий мобільний телефон "Нокіа 5130" таємно, коли за його діями ніхто не спостерігав. 15.04.2010 року, приблизно о 15 год. він знаходився в м.Києві і проходив повз ЗНЗ № 211, що по вул. Л.Гавро, 24-А, а саме йшов повз спортивного майданчику, що поряд зі школою. Поряд зі спортивним майданчиком, на заборі він побачив, що висять чиїсь речі. Він оглянувся і побачив поряд на турніках троє хлопців. Вони при цьому не звертали на нього уваги. На речах лежав мобільний телефон з якого грала музика. Він вирішив таємно викрасти даний мобільний телефон. Він підійшов ближче до речей і взяв мобільний телефон марки "Нокіа", який був без задньої кришки, після чого переліз через огорожу і почав рухатись в сторону ЗНЗ №213, що по вул. Л. Гавро, 22-А, в м. Києві. Одразу після того, як він викрав мобільний телефон, він від'єднав батарею та діставши сім карту викинув її на землю, а батарею та мобільний телефон поклав до правої кишені своїх штанів і застебнув його на замок. Поки він відходив від майданчику, він не чув, щоб хтось кричав в його сторону, він не обертаючись йшов за вищевказану школу. Дійшовши до школи він повернув за неї, після чого надів на голову кепку, яка була при ньому та почав рухатись швидким кроком. Обійшовши школу він пройшов повз стадіон та направився до станції метро "Оболонь", після цього він пройшов повз поліклініки і перейшовши проїжджу частину дійшов до метрополітену. Після чого через пішохідний перехід перейшов на сторону пр. Оболонського в м. Києві та пішки пішов до станції метро "Мінська". Знаходячись поряд з ринком ТОВ "Явір - 95" по вул. Тимошенка, 14-А, в м. Києві він вирішив зайти до магазину продажу мобільних телефонів і продати викрадений телефон. Зайшовши до магазину він запитав у продавця чи купують вони мобільні телефони. Продавець подивився мобільний телефон, сказав, що він буде коштувати 330 грн., при цьому запитав звідки в нього даний телефон, на що він відповів, що даний телефон належить його дружині. Також продавець повідомив, що необхідно надати копію паспорту, на що він погодився, після чого надав копію свого паспорту, продавець склав акт купівлі телефону, він поставив свій підпис в акті і продавець віддав йому гроші в сумі 330 грн.

24.08.2010 року, він знаходився в Голосіївському районі і його було затримано працівниками патрульної служби з метою перевірки його особи, після чого ними було встановлено, що він розшукується працівниками ОСОБА_3 і його було доставлено до ОСОБА_3

Не зважаючи на невизнання своєї вини підсудним, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України повністю підтверджується зібраними та дослідженими доказами в їх сукупності.

Так з показань допитаного в якості потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що він 15.04.2010 року близько 15 год. 30 хв., після закінчення занять, він разом зі своїми однокласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вирішили піти на спортивний майданчик, що знаходиться на території школи. На дитячому майданчику вони вирішили попідтягуватись і щоб не заважали речі зняли з себе курточки та піджаки і разом з рюкзаками повісили їх на заборі, який знаходився на відстані пів метра від них. Під час того як вони підтягувались, на спортивний майданчик прийшов чоловік, який також поряд з ними почав підтягуватись на турніку. Вони не звертали на нього особливої уваги, так як на спортивному майданчику завжди хтось займається. Під час їх перебування на майданчику він підходив до своїх речей і діставав свій мобільний телефон Нокіа 5130, що лежав в кишені його куртки, дивитися на час, після чого поклав його знову до зовнішньої кишені куртки і пішов далі підтягуватись. Через деякий проміжок часу чоловік, що підтягувався поряд з ними, закінчив займатись та відійшов від турніку, після чого чоловік знаходився поряд з забором, на якому висіли їх речі, нібито розминався. Після цього, він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обернулись і побачили, що чоловік який знаходився поряд з ними на майданчику відходить від того місця, де були їх речі і в цей момент він почув, як на його мобільний телефон прийшло СМСповідомлення і пролунав сигнал, але було чути, що телефон грає не в курточці, а у чоловіка який відходить від його речей. Тоді він перевірив в кишені своєї куртки наявність мобільного телефону, він був відсутній, після чого він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 почали голосно кричати до цього чоловіка в його сторону, щоб останній зупинився, припинив тікати та віддав їм забраний мобільний телефон, при цьому стали бігти за ним, щоб наздогнати. Вони бігли в сторону ЗНЗ № 233. Чоловік почувши їх крики, озирнувся та побачивши їх переслідування почав швидше рухатись і в цей момент він побачив, як той чоловік тримав в правій руці його мобільний телефон і поклав його в сумочку, яка висіла в нього через плече на лівий бік. Після цього, вони знову почали кричати до чоловіка, щоб він зупинився і віддав забраний мобільний телефон, але коли він побачив, що вони наздоганяють його і знаходяться вже близько до нього розуміючи викриття його злочинних дій ще прискорив свій рух та побіг, тікаючи від переслідування. Чоловік оббігши школу № 233 направився в сторону супермаркету до дороги.

Він (ОСОБА_4В.) добіг до кіоску ремонту взуття і зупинився, так як стомився бігти, а ОСОБА_6 побіг далі за чоловіком. Після цього до нього підбіг ОСОБА_5 і вони вдвох побігли через підземний перехід на іншу сторону дороги. Коли вони знаходились на протилежному боці дороги то зустріли ОСОБА_6. ОСОБА_7 сказав, що він загубив чоловіка не догнавши його, бо той втік. Після чого вони повернулись до кіоску ремонту взуття і до них вийшов чоловік, який працює в кіоску та запитав що сталося, на що вони повідомили йому, що в них викрали мобільний телефон, після чого чоловік повідомив, що він викликав працівників міліції та вказав напрямок куди побіг той чоловік з телефоном, а саме до кінотеатру Братислава, що по вул. М. Залки в м. Києві. Вони дочекались працівників міліції та на їх автомобілі направились в сторону супермаркету Сільпопо вул. М.Залки, 6, в м. Києві, а в подальшому до ОСОБА_3 для подальшого розбору.

На даний час він категорично вказує саме на ОСОБА_2, який 15.04.2010 року відкрито викрав мобільний телефон Нокіа 5130ІМЕІ 89980, який йому купували його батьки 29.08.2009 року за 1214 гривень,

З показань допитаного в якості свідка ОСОБА_5 вбачається, що 15.04.2010 року близько 15 год. 30 хв., після закінчення занять, він разом зі своїми однокласниками ОСОБА_6 ОСОБА_7 вирішили піти на спортивний майданчик, що знаходиться біля школи. На дитячому майданчику вони вирішили по підтягуватись і для того, щоб їм не заважали речі, вони зняли з себе курточки та піджаки і разом з рюкзаками повісили їх на заборі, який знаходився приблизно на метр від них. Під час того як вони підтягувались, на спортивний майданчик прийшов чоловік, який також поряд з ними почав підтягуватись на турніку. Вони не звертали на нього особливої уваги, так як на спортивному майданчику завжди хтось займається. Трохи попідтягувавшись він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який також прийшов на майданчик стояли поряд з забором біля якого знаходились їхні речі. Через деякий проміжок часу чоловік, що підтягувався поряд з нами, закінчив займатись та відійшов від турніку, після чого чоловік знаходився поряд з забором, на якому висіли їхні речі. Через декілька хвилин коли він звернув увагу на даного чоловіка то побачив, що той відходить від їх речей і в цей момент вони почули, мелодію, що заграла на телефоні, прийшло смсповідомлення, було чути, що телефон грає не в курточці, а у чоловіка який відходить від їхніх речей. Після цього, ОСОБА_4 перевірив в кишені своєї куртки наявність мобільного телефону, він був відсутній, після чого він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почали кричати до цього чоловіка і при цьому направлялись в його сторону, щоб наздогнати. Вони рухались в сторону ЗНЗ № 233. Чоловік побачивши їх почав швидше рухатись і в цей момент він побачив, як він натискає кнопки на мобільному телефоні, але він не бачив, що це точно телефон ОСОБА_4, після чого чоловік повернув свою сумку, що висіла на плечі, нібито відкривав її після чого повісив її назад в теж саме положення. Після цього вони знову почали кричати до чоловіка, щоб він зупинився і віддав мобільний телефон, але коли той побачив, що вони знаходяться близько біля нього почав біти. Чоловік оббігши школу №233 направився в сторону супермаркету до дороги. ОСОБА_4 добіг до кіоску ремонту взуття і зупинився, коли він підбіг до нього і запитав, чому він зупинився ОСОБА_4 сказав, що втомився, після чого він побіг за ОСОБА_6 в сторону підземного переходу, на іншу сторону дороги. Коли він знаходився на протилежному боці дороги він наздогнав ОСОБА_6 і він сказав, що загубив того чоловіка. Після чого вони повернулись до кіоску ремонту взуття і до них вийшов чоловік, який працює в кіоску та запитав що сталося, вони повідомили йому, що даний чоловік викрав мобільний телефон, після чого чоловік сказав, що він викликав працівників міліції та вказав їм напрямок куди побіг чоловік, а саме в сторону кінотеатру Братислава, що по вул. М.Залки, в м. Києві, або супермаркету Сільпо. Вони дочекались працівників міліції сіли до них в автомобіль і направились в сторону супермаркету Сільпопо вул. М. Залки, 6 в м. Києві, а далі до ОСОБА_3 для подальшого розбору.

З показань допитаного в якості свідка ОСОБА_6 вбачається, що 15.04.2010 року, близько 15 год. 30 хв., після закінчення занять, він разом зі своїми однокласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вирішили піти на спортивний майданчик, що знаходиться біля школи. На дитячому майданчику вони вирішили по підтягуватись і для того, щоб їм не заважали речі, вони зняли з себе курточки та піджаки і разом з рюкзаками повісили їх на заборі, який знаходився приблизно на метр від них. Під час того як вони підтягувались, на спортивний майданчик прийшов чоловік, який також поряд з ними почав підтягуватись на турніку. Вони не звертали на нього уваги, так як на спортивному майданчику завжди хтось займається. Через якийсь час ОСОБА_4 підходив до своїх речей і дивився на мобільному телефоні котра година, після чого знову поклав свій мобільний телефон до кишені куртки. Через деякий час чоловік, що знаходився поряд з ними на майданчику закінчив займатися і прогулювався поруч з їх речами. Через декілька хвилин вони почули мелодію, нібито прийшло смс повідомлення, повернувшись він, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернули увагу, що мелодія лунала не з курточки, де до цього часу лежав мобільний телефон, а у чоловіка який в цей час відходив від їхніх речей. Після цього ОСОБА_4 перевірив в кишені своєї куртки наявність мобільного телефону, він був відсутній, після чого він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали кричати до цього чоловіка і при цьому направлялись в його сторону, щоб наздогнати. Вони рухались в сторону ЗНЗ № 233. Чоловік побачивши їх почав швидше рухатись, вони знову почали кричати до чоловіка, щоб він зупинився і віддав мобільний телефон, але коли він побачив, що вони знаходяться близько біля нього він почав біти. Чоловік оббігши школу №233 направився в сторону супермаркету до дороги. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добігли до кіоску ремонту взуття і зупинились, а він побіг далі за чоловіком. Коли він знаходився на протилежному боці дороги його наздогнав ОСОБА_5 і він сказав, що загубив чоловіка. Після чого вони повернулись до кіоску ремонту взуття і до них вийшов чоловік, який працює в кіоску та запитав що сталося, вони повідомили йому, що даний чоловік викрав мобільний телефон, після чого чоловік сказав, що він викликав працівників міліції та вказав їм напрямок куди побіг чоловік, а саме в сторону кінотеатру Братислава, що по вул. М. Залки в м. Києві, або супермаркету Сільпо. Вони дочекались працівників міліції, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сіли в автомобіль працівників міліції і поїхали шукати чоловіка, а він пішов до майданчику забрав їхні речі, після чого йому зателефонували і викликали до ОСОБА_3

З показань допитаного в якості свідка ОСОБА_9 вбачається, що на він працює в магазині "Мобільні фішки" по вул. Тимошенка, 14-А, в м. Києві. В даному магазині вони продають мобільні телефони та аксесуари до них. Серед товару, що продається є товар, який закупається новий зі складу, а також вони купують мобільні телефони у громадян, при цьому вони обов'язково складають акт про покупку в якому вказується модель телефону, ІМЕІ, особисті дані особи яка продає мобільний телефон. Також в акті зазначається, що мобільний телефон не є краденим та не отриманий злочинним шляхом, під чим особа, що продає телефон, ставить свій особистий підпис. Після покупки мобільних телефонів вони відправляють їх на склад після чого вони перевіряються і виставляються на продаж.

15.04.2010 року він знаходився на робочому місці в кіоску, що по вул. Тимошенка, 14-А в м. Києві і в денний час, точного часу він не пам'ятає, до магазину прийшов чоловік, який хотів продати мобільний телефон. На запитання чи не крадений телефон і кому він належить чоловік відповів, що мобільний телефон належить його дружині. Після цього він повідомив йому, що продаж мобільного телефону оформлюється актом та необхідно надати свій паспорт. Мобільний телефон він оцінив вартістю 330 грн., враховуючи, що він був в користуванні, чоловік погодився на вказану вартість і після цього ним було складено акт в який було занесені наступні дані: марка та модель мобільного телефону, а саме "Нокіа 5130", його ІМЕІ 89980, дані особи, яка продає мобільний телефон, а саме серія, номер паспорту та дата його видачі, при цьому звірив фотокартку з особою і особисто зробив копію паспорту, яка також залишається в магазині. Після складання акту, особа поставила в ньому свій особистий підпис. Далі один акт вони відправляють в архів фірми, а копія акту направляється на склад. Після того, як був оформлений акт він віддав чоловіку гроші в сумі 330 грн. і чоловік пішов. Після складання даного акту він поставив на ньому свій підпис.

З показань допитаного в якості свідка ОСОБА_10 вбачається, що 15.04.2010 року він знаходився на робочому місці, а саме в магазині "Мобліьні фішки" по вул. Тимошенка, 14 в м. Києві. Також в магазині працював продавець-консультант ОСОБА_9. В денний час о котрій годині не пам'ятає до магазину зайшов чоловік на вигляд приблизно 25-30 років, зріст середній, тіло будова середня, волосся русяве. Даний чоловік запитав чи купують вони мобільні телефони. Він повідомив, що купують, якщо телефон у робочому стані та те, що телефон купують при наявності паспорту громадянина України. Він попросив чоловік показати йому мобільний телефон для його перевірки. Мобільний телефон був марки "Нокіа 5130" , на запитання кому він належить, чоловік відповів, що це його мобільний телефон і він хоче його продати. Він повідомив чоловіку що вартість телефону складає 330 грн., на що він погодився. Після цього ОСОБА_9 склав відповідний акт, відповідно до якого вказується модель телефону, ІМЕІ, особисті дані особи яка продає мобільний телефон. Також в акті зазначається, що мобільний телефон не є краденим та не отриманий злочинним шляхом, під чим особа, що продає телефон, ставить свій особистий підпис. ОСОБА_9 було складено акт в який було занесені наступні дані: марка та модель мобільного телефону, а саме "Нокіа 5130", його ІМЕІ 89980, дані особи, яка продає мобільний телефон, а саме серія, номер паспорту та дата його видачі, при цьому звірив фотокартку з особою і зробив копію паспорту, яка також залишається в магазині. Після складання акту, особа поставила в ньому свій особистий підпис і він також поставив свій підпис. Далі один акт вони відправляємо в архів фірми, а копія акту направляється на склад. Про те що вищевказаний мобільний телефон був здобутий злочинним шляхом він дізнався від працівників міліції. Чи бував даний чоловік раніше в їх магазині точно сказати не може.

Винуватість підсудного у вчиненні вищезазначеного злочину підтверджується також письмовими доказами, а саме:

- відомостями, що містяться у протоколі заяви ОСОБА_11 від 15.04.2010 року про відкрите викрадення у нього мобільного телефону /а.с.22/;

- відомостями, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 25.08.2010 року згідно якого ОСОБА_2 вказував на обставини заволодіння чужим майном (а.с.154-160);

- відомостями, що містяться у протоколі про явку з повинною від 25.08.2010 року, згідно якого ОСОБА_2 вказував на обставини заволодіння чужим майном (а.с121);

- відомостями, що містяться у протоколі виявлення, огляду та вилучення від 26.05.2010 року, відповідно до якого у ОСОБА_12П було вилучено мобільний телефон "Nokia 5130 Xpres music" ІМЕІ: 8980. Як пояснив ОСОБА_13 даний телефон він придбав 30.04.2010 року в підземному переході біля ст. метро "Республіканський стадіон" за 720 грн., про що видали документи і гарантію (а.с.101);

- відомостями, що містяться у постанові про приєднання до матеріалів справи в якості речового доказу мобільного телефону марки "Nokia 5130 Xpres music" ІМЕІ: 8980, який передано для зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 (а.с. 123).

Вина підсудного також підтверджується і іншими дослідженими доказами які знаходяться в матеріалах справи.

При встановлених обставинах, оцінюючи всі зібрані докази в сукупності, суд вважає, що вина підсудного у вчиненні інкримінованих йому дій є доведеною.

Показання підсудного данні при судовому слідстві, про відсутність у нього умислу на відкрите викрадення чужого майна суд вважає неспроможними, а його доводи в цій частині розцінює як обраний спосіб захисту з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності й помякшити передбачене покарання, оскільки вони є суперечливими, такими що не відповідають встановленим по справі обставинам і спростовуються перерахованими та наведеними вище доказами, при тому, що раніше при досудовому слідстві ОСОБА_2 добровільно давав показання які відповідають встановленим по справі обставинам.

Так згідно показань допитаного потерпілого ОСОБА_4 після виявлення викрадення його телефону за викладених обставин, він та його знайомі хлопці почали голосно кричати до чоловіка, який викрав його телефон, щоб останній зупинився та віддав їм забраний мобільний телефон, при цьому стали бігти за ним, щоб наздогнати. Чоловік, який забрав його телефон почувши їх крики, озирнувся та побачивши їх переслідування почав швидше рухатись. Після цього, вони знову почали кричати до чоловіка, щоб він зупинився і віддав забраний мобільний телефон, але коли він побачив, що вони наздоганяють його і знаходяться вже близько до нього розуміючи викриття його злочинних дій ще прискорив свій рух та побіг, тікаючи від переслідування.

Показання потерпілого та свідків суд вважає достовірними та обєктивними, оскільки вони носять послідовний, детальний, конкретний характер і відповідають встановленим та викладеним вище обставинам.

За таких обставин, суд вважає, що встановлені під час судового слідства вищевикладені події злочину та безпосередні дії підсудного після його викриття у вчиненні злочину, безпосередньо вказують на здійснення ОСОБА_2 саме відкритого викрадення чужого майна.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у повторному, відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_2 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання підсудному у відповідності зі ст.ст. 65, 66 КК України, суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу винного та дані, що його характеризують, його відношення до подій, що відбулися, їх наслідків, його вік, матеріальне становище, сімейні обставини, стан здоровя, що раніше підсудний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а також обставину, яка згідно ст.67 КК України обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки він раніше засуджувався за ст. 208 КК України 1960 року та приходить до висновку про доцільність призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної частини статті кримінального закону, оскільки на думку суду його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства і є доцільним в умовах поміщення до кримінально-виконавчої установи, при цьому саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання підсудного, попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 323, 324, 330 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 залишити попередньою до вступу вироку в законну силу - тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Строк покарання ОСОБА_2 рахувати з часу його затримання - 25.08.2010 року.

Речовий доказ: мобільний телефон переданий для зберігання потерпілому залишити в його розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений протягом 15 днів до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя: 05.09.2011 Справа № 1-75/11