Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , представника Городоцького ВЦ № 131 УДПтС України в Рівненській області ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського районного суду від 30 листопада 2015 року ОСОБА_5 , засудженому вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2014 року за ч. 1 ст. 119 КК України на строк три роки і шість місяць обмеження волі, відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що суд безпідставно відхилив його клопотання щодо умовно-дострокового звільнення, оскільки він став на шлях виправлення і добросовісно працює, у звязку з чим просить скасувати оскаржувану ухвалу і задовольнити подане клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який не заперечує проти умовно - дострокового звільнення засудженого, пояснення представника Городоцького ВЦ № 131, який підтверджує добросовісне відношення ОСОБА_5 до праці, однак, вважає, що останній власною поведінкою своє виправлення не довів, перевіривши матеріали судового провадження й наданої в розпорядження апеляційного суду особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Умовно-дострокове звільнення є законодавчим стимулюванням добросовісного відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від поведінки засудженого значною мірою залежить можливість поліпшення його правового становища.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, та якщо засуджений сумлінною поведінкою (стримування від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, в тому числі, і в побуті) і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом закону, висновок суду про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці не лише за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання, а й за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи, засуджений ОСОБА_5 , який з 11 липня 2014 року відбуває покарання у Городоцькому виправному центрі № 131 УДПтС України в Рівненській області, дійсно добросовісно відноситься до роботи, будучи працевлаштованим з 1.08.2014 року по даний час на дільницях механічної обробки каменю та карбіду, про що свідчать, як матеріали особової справи ОСОБА_5 , так і лист-відповідь начальника виправного центру ОСОБА_9 , долучений захисником.
Разом із тим, матеріали провадження та особова справа містять дані, з яких слідує, що засуджений ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти життя і здоровя особи ( ст. 122, ст. 119 КК України), впродовж 2014-2015 років девять разів притягався до дисциплінарної відповідальності з накладенням стягнень у виді попереджень, доган, суворих доган та поміщення в ДІЗО на 10 діб за систематичні порушення вимог режиму утримання та протипожежної безпеки.
Згідно рапортів, наявних в матеріалах особової справи, із засудженим ОСОБА_5 неодноразово проводилася виховна, розяснювальна і профілактична робота, однак він належним чином не реагував на допущені порушення, вважаючи їх незначними, що негативно відображалося і на виховному процесі інших засуджених.
На час розгляду клопотання ОСОБА_5 в суді першої інстанції накладене стягнення -10 діб ДІЗО не було зняте і погашене, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді справи.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, підстав для скасування якого не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2