печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
В С Т А Н О В И В:
06.11.2015 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 16.03.2015 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в 28 окремій механізованій бригаді Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді командира 1 батальйону проходить військову службу ОСОБА_10 .

Разом із ним у зазначеній військовій частині з 28 серпня 2014 року проходить військову службу ОСОБА_9 на посаді старшого водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 батальйону та ОСОБА_7 на посаді заступника командира взводу матеріального забезпечення зазначеного батальйону.

У період з квітня 2014 року по теперішній час на території України діє терористична організація «Донецька народна республіка», діяльність якої спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.

Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, яке введено в дію Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 №405/2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію (надалі - АТО).

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 №33/6/9 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, відповідно до статті 4 Закону України Про боротьбу з тероризмом, залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

17 березня 2015 року Верховна Рада України своєю постановою визнала тимчасово окупованими територіями окремі райони Донецької та Луганської областей.

Наказом начальника штабу першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 22.01.2015 за №27ог затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» (надалі - «Порядок»).

Відповідно до Переліку контрольних пунктів в`їзду виїзду на автомобільному транспорті (Додаток 1 Порядку) в секторі «В» визначено контрольні пункти в`їзду виїзду, а саме: дорожній коридор «Донецьк-Курахове» - КПВВ «Курахове» та КПВВ «Георгіївка».

Вказує, що в порушення вищевказаного законодавства, протягом травня-червня 2015 року службові особи НОМЕР_3 окремої механізованої бригади Збройних Сил України діючи умисно, з корисливих мотивів особистого збагачення, систематично вчиняли сприяння діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» шляхом організації прихованого переміщення харчових продуктів до тимчасово окупованої території України поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду виїзду, приймали пропозиції одержати неправомірну вигоду за вчинення таких дій з використанням наданого їм службового становища та одержували її.

Так, під час виконання завдань за призначенням підрозділи НОМЕР_3 окремої механізованої бригади Збройних Сил України передислоковано на Схід України, у зв`язку із чим ОСОБА_10 залучив старшого водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 1 батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади Збройних Сил України ОСОБА_9 та заступника командира взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.

При цьому, до службових обов`язків ОСОБА_7 належить, у тому числі, стеження за додержанням військової дисципліни і правильним несенням служби командирами відділень та особовим складом взводу, постійно знати наявність особового складу, місце його перебування та чим він займається. ОСОБА_7 був безпосереднім начальником та командиром для всіх військовослужбовців підпорядкованого йому взводу, у зв`язку з чим відповідно до покладених на нього організаційно-розпорядчих обов`язків був службовою особою.

В один із днів наприкінці травня 2014 року ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з метою незаконного особистого збагачення з використанням наданого їм службового становища, вирішили за неправомірну вигоду сприяти суб`єктам господарювання в уникненні податків, зборів, інших обов`язкових платежів до бюджету України, а також діяльності терористичної організації «ДНР» шляхом організації прихованого переміщення харчових продуктів поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду виїзду до тимчасово окупованої території України, тобто із порушенням порядку в`їзду виїзду на неї.

Плануючи злочин, останні розподілили ролі у його вчиненні. При цьому ОСОБА_9 , умисел якого був направлений тільки на одержання неправомірної вигоди за порушення Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї за попередньою змовою групою осіб повинен був здійснити пошук осіб, що бажають за неправомірну винагороду перемістити з використанням автомобільного вантажного транспорту харчові продукти та інші вантажі поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду виїзду на тимчасово окуповану територію, здійснити фізично та за допомогою засобів зв`язку їх супровід до ОП №2804, одержати неправомірну вигоду від зазначених осіб та передати її ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в узгоджених ними частках.

ОСОБА_10 у свою чергу зобов`язався, з використанням наданого йому як командиру батальйону службового становища, вчинити в інтересах цих осіб дії шляхом віддання відповідних наказів підлеглим військовослужбовцям, залученим до несення служби на взводному опорному пункті №2804, організувати безперешкодний пропуск автомобільного транспорту з вантажем харчових продуктів на тимчасово окуповану територію України поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду/виїзду - через територію вказаного опорного пункту.

Зазначає, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою та безпосереднім командиром ОСОБА_9 повинен був, використовуючи своє службове становище, контролювати злочинні дії останнього порадами та вказівками, отриманими від ОСОБА_10 , підтримувати зв`язок між військовослужбовцями опорного пункту № НОМЕР_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою коригування дій ОСОБА_9 , який буде фізично та за допомогою телефонного зв`язку супроводжувати колону автомобілів, допомагати ОСОБА_9 виконувати всі інші дії, необхідні для вчинення злочину.

За виконання цих дій ОСОБА_10 за домовленістю з ОСОБА_9 планував одержати частину неправомірної вигоди від таких осіб у сумі 70 тисяч гривень за один транспортний засіб із вантажем продуктів харчування вагою 20 тон та розділити суму одержаної неправомірної вигоди разом з ОСОБА_7 у визначених долях, а решту винагороди в сумі 30 тисяч гривень призначалась для ОСОБА_9 .

Реалізуючи задумане, 21 травня 2015 року ОСОБА_9 запропонував невстановленим особами на ім`я « ОСОБА_11 » та « ОСОБА_12 », за неправомірну вигоду сприяти у переміщенні продуктів харчування поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України, на що останні погодились.

24 травня 2015 року у період часу з 02 години по 04 годину, керуючись вказівками ОСОБА_9 , колона із 4 великогабаритних автомобілів із невстановленим вантажем вирушила за маршрутом: Єлизаветівка Катеринівка Костянтинівка Новомихайлівка Солодке Степне Березове Докучаєвськ (тимчасово окупована територія на якій діє терористична організація «ДНР") через опорний пункт №2804, тобто зазначені автомобілі з вантажем були переміщені через лінію зіткнення у межах Донецької області поза встановленого Порядку.

Того ж дня, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , організували безперешкодний пропуск зазначених транспортних засобів із харчовими продуктами, шляхом віддання відповідних наказів не обізнаних у їх злочинних намірах підлеглим військовослужбовцям, які несли службу на вказаному опорному пункті.

Того ж дня, 24.05.2015, о 4 годині, вищевказана невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_11 » передав ОСОБА_9 340 тисяч гривень в якості неправомірної вигоди за вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_7 наведених дій з використанням службового становища.

24.05.2015 близько 05 години, знаходячись в с. Єкатеринівка Донецької області, ОСОБА_9 , діючи на виконання спільного злочинного плану, передав ОСОБА_10 та ОСОБА_7 280 тисяч гривень, що у 200 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто у великому розмірі, як неправомірну вигоду за вчинення в його інтересах дій із використанням службового становища, після чого останні покинули місце скоєння злочину.

Таким чином, вказаними діями ОСОБА_7 вчинив одержання службовою особою за попередньою змовою групою осіб неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

Він же, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення та заподіяння шкоди інтересам держави, за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА_9 , 29 травня 2015 року та повторно 19 червня 2015 року, сприяв діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» організувавши приховане переміщення харчових продуктів до тимчасово окупованої території України поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду виїзду, шляхом віддання відповідних наказів не обізнаним у його злочинних намірах підлеглим військовослужбовцям, які несли службу на опорному пункті №2802, щодо безперешкодного пропуску колон великогабаритних автомобілів із вантажем харчових продуктів на тимчасово окупованій території України на якій діє терористична організація «ДНР", через вказаний опорний пункт.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 332-1 КК України, а саме порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України з метою заподіяння шкоди інтересам держави, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища.

Також, 29.05.2015 та повторно 19.06.2015 ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення та заподіяння шкоди інтересам держави, за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА_9 організував приховане переміщення харчових продуктів до тимчасово окупованої території України поза визначеними Порядком контрольними пунктами в`їзду виїзду, шляхом віддання відповідних наказів не обізнаним у його злочинних намірах підлеглим військовослужбовцям, які несли службу на опорному пункті №2802, щодо безперешкодного пропуску колон великогабаритних автомобілів із вантажем харчових продуктів на тимчасово окупованій території України на якій діє терористична організація «Донецька народна республіка», через вказаний опорний пункт.

Цими ж своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, а саме сприяння діяльності терористичної організації.

Крім того, ОСОБА_7 з невстановленого часу до 04.11.2015 діючи умисно, в порушення ст. 68 Конституцій України, додатку № 1 затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, п.п. 2.8., 8.1., 8.2., 8.9. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання бойових припасів, придбав та зберігав у іншому володінні гаражному приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 , уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 до ручних гранат та корпус осколкової гранати РГД-5.

Відповідно до висновку судового експерта зазначений уніфікований запал дистанційної дії УЗРГМ-2 є бойовим припасом, а при поєднанні в єдину конструкцію з корпусом ручної гранати РГД-5, що передбачено їх конструктивними особливостями та призначенням, являють собою ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, яка відноситься до бойових припасів.

Вказаним діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

04.11.2015 ОСОБА_7 об 11 годині 00 хвилин затримано в порядку ст. 208 КПК України.

5 листопада 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурори внесене клопотання підтримали з викладених у ньому підстав, просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки зібрані на даному етапі досудового розслідування докази свідчать про обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України та наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені в клопотанні. Зазначили, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, розмір застави в даному кримінальному провадженні не визначається.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, мотивуючи тим, що підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного немає, оскільки підозра не обґрунтована, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також наголошували на позитивних характеристиках, наявності сім`ї та неповнолітніх дітей на утриманні підозрюваного.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, надані сторонами докази, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000007 від 16.03.2015, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.

04.11.2015 року об 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

05.11.2015 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування надані підозрюваному у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(c) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Прокурором у клопотанні та доданих документів з достатньою на даній стадії кримінального провадження повнотою підтверджується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332-1, ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України.
Санкція ч. 1 ст. 258-3 КК України, яка поміж інших інкримінується ОСОБА_7 , визначає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, що відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Статтею 177 КПК визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення дія встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, суспільний інтерес, особу підозрюваного ОСОБА_7 , вік та стан здоров`я підозрюваного, сімейний стан, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, майновий стан підозрюваного та надходить до висновку, що докази та обставини на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 залишаючись на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення дія встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні та для запобігання ризикам, які зазначено у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається з постанови про продовження строку досудового розслідування від 15.09.2015 р., строк досудового розслідування продовжено до п`яти місяців, а саме до 19.11.2015 р., а відтак слідчий вважає за необхідне визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строків досудового розслідування, тобто до 19.11.2015 рокуз метою недопущення порушення процесуальних прав ОСОБА_7 .

З огляду на зазначене вище, обставини, які зазначені підозрюваним та його захисниками, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Крім того, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, вважаю необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 258-258-5, 260 та 261 КК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, ч. 2 ст. 276, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карашал Джезказганської області Республіки Казахстан, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - запобіжний захід у вигляді взяття під варту та утримувати у відділі забезпечення досудового слідства СБУ.
Строк тримання під вартою підозрюваному рахувати з моменту затримання з 04.11.2015 р. 11 год. 00 хв. до 19.11.2015 р.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді в межах строків досудового розслідування, тобто до 19 листопада 2015 року включно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні № 0000007.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1