Справа №487/4070/15-к 02.12.2015 02.12.2015 02.12.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
02 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Докучаєвськ, Волноваського району Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
____________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/828/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд безпідставно застосував закон, якій не підлягав застосуванню, а саме ст. 69 КК України, та призначив покарання ОСОБА_6 , яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України судом належним чином невмотивовано.

Вказує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість, заходів до працевлаштування не вживав, тобто не бажає ставати на шлях виправлення. Вказані обставини, на думку прокурора, суперечать висновку суду про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Зазначає що суд безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки частину викраденого майна повернуто обвинуваченим після його викриття та він лише підтвердив свою участь у вчинені злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що на початку березня 2015 року у нічний час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 , а саме: дві металеві труби, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 200 грн.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В подальшому, на початку березня 2015 року у нічний час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , проник до дачної ділянки АДРЕСА_3 звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 , а саме: вісім металевих труб, металевий прут, в`язаний светр марки "Вгіght tор sроrtswеаг ХG", темно-синю в`язану шапку, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 320 грн.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

12.03.2015 року у нічний час, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 , проник до дачної ділянки АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 , а саме: сім металевих труб, два металевих швелера, один металевий куток, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникнення у житло, інше приміщення чи сховище, яке вчинене повторно.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який фактично не заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на незаконність вироку щодо ОСОБА_6 з мотивів неправильного застосування судом ст. 69 КК України, а також невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і його особі внаслідок м`якості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно ст.414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті), але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зважаючи на приведені вимоги чинного законодавства, при судовому розгляді справи та призначенні покарання, суд першої інстанції зобов`язаний виходити з положень ст. 65 КК України, врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, яке, в свою чергу, повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Обговоривши доводи поданої прокурором апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом виконані вимоги ст.65 КК України та ст.370 КПК України, а тому по справі відсутні підстави для скасування вироку внаслідок призначення надмірно м`якого покарання.

Обставини на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував в повному обсязі.

Так, призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, а також часткове відшкодування завданого збитку.

Зважив суд й на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи прокурора про відсутність в діях обвинуваченого такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочинів, є безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_6 у зв`язку з викриттям його у вчинені одного кримінального правопорушення добровільно повідомив органи досудового розслідування про вчинення ним інших крадіжок з дачних ділянок СВТ "Буг", та під час проведення слідчого експерименту вказав де саме і яким чином викрадав майно.

Про таку поведінку під час досудового розслідування кримінального провадження обвинувачений наполягав в суді апеляційної інстанції.

Апеляційним судом також приймається до уваги те, що ОСОБА_6 визнав вину повністю, давав суду послідовні показання, які узгоджуються з об`єктивними даними, що обумовило можливість розгляду судом вказаного провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, при призначені покарання суд першої інстанції правильно врахував вищенаведені обставини, належним чином мотивував прийняте рішення та відповідно до вимог закону обґрунтовано застосував положення ст.69 КК України, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

Також суд обґрунтованого звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі із застосуванням судом положень ст.75 КК України фактично погоджується.

На переконання суду апеляційної інстанції, призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції у такому розмірі є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання, про що просить прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, оскільки призначене покарання не є явно несправедливим та м`яким.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: