Справа №11-638/11 29.09.2011 29.09.2011 29.09.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-638/11 Головуючий у першій інстанції:
Категорія: ч.2, ч.3 ст.187 ОСОБА_1
КК України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Царюка В.В.

суддів: Губи О.О., Міняйло М.П.

за участю прокурора Максимішина О.Л.

захисника ОСОБА_3,

засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_4,захисника ОСОБА_3, в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду

м. Миколаєва від 06 червня 2011 року, яким:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, проживаючий за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, судимий 28 лютого 2008р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, засуджений:

-за ч. 2 ст.187 КК України строком на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч. 3 ст.187 КК України строком на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання приєднано частково не відбуте покарання за попереднім вироком від 28 лютого 2008 року і остаточно призначено до відбуття 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_4, 28 листопада 1988 року

народження, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, судимий 14 грудня 2010 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, засуджений:

- за ч.2 ст. 187 КК України строком на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.3 ст.187 КК України строком на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2010 року, більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути із засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь потерпілих: ОСОБА_6 - 740 грв., ОСОБА_7 - 245 грв.

За вироком суду ОСОБА_5 і ОСОБА_4 визнано винним у тому, що, маючи намір вчинити напад з метою заволодіння чужим майном, 10 січня 2009 року близько 20 години, прийшли до будинку № 14 по вулиці Даля в м. Миколаєві, де проживав ОСОБА_6, ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 визвав ОСОБА_6 із домоволодіння, а коли останній поговорив з ним, став заходити в житло, ОСОБА_4 наніс йому удар палкою в область голови, спричинивши легке тілесне ушкодження. Після цього, через незаперті двері вони проникли в квартиру №13, вказаного будинку, звідки викрали гроші у сумі 230 грв., електроінструменти і інші речі, а всього на суму 1340 грв.

14 січня 2009 року близько 21 години ОСОБА_5 і ОСОБА_4, знаходячись біля ринку "Колос", розташованого у м. Миколаєві, проспект Миру 1-А, побачили ОСОБА_7, відносно якого в них виник умисел на вчинення нападу на нього з метою заволодіння чужим майном. Діючи сумісно та за єдиним умислом ОСОБА_5 і ОСОБА_4 підбігли до ОСОБА_7, напали на нього, завдавши численних ударів ногами в різні частини тіла, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження і заволоділи належними ОСОБА_7 мобільним телефоном "Нокіа 3410" із сім картою, шкіряними перчатками і грошима в сумі 50 грв., завдавши потерпілому шкоду у сумі 645 грв.

Засуджений ОСОБА_5 в апеляції просить вирок щодо нього змінити, призначивши більш м'яке покарання, ніж передбачене законом, тобто застосувати до нього ст.69 КК України.

Посилається на визнання вини, щире каяття, а також утримання ним неповнолітньої дитини цивільної дружини і матір-інваліда 2 групи.

В апеляції і доповненнях до неї засуджений ОСОБА_4 просить вирок відносно нього скасувати і справу направити на додаткове розслідування, оскільки на його думку, не доведена його участь у скоєнні розбійних нападів на ОСОБА_6 і ОСОБА_7, так як в день заволодіння майном ОСОБА_6, тобто 10 січня 2009 року, він знаходився не в Миколаєві, а в іншому населеному пункті, не допитані свідки, які можуть підтвердити це. Також стверджує, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вказували на нього, як на особу, що напала на них і заволоділа їхнім майном, засуджений ОСОБА_5 показував, що злочини проти потерпілих скоював сам, до нього застосовувались незаконні методи ведення досудового слідства, у зв'язку з чим він обмовив себе в інкримінованих діяннях.

Захисник засудженого ОСОБА_3 в апеляційній скарзі і доповненнях до неї, просить вирок щодо ОСОБА_4 скасувати і постановити вирок апеляційної інстанції, яким виправдати засудженого в скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 187 ч. 2, 187 ч.3 КК України.

Мотивує це тим, що переконливих доказів винності ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за які його засуджено немає, обвинувальний вирок ґрунтується на обмові ОСОБА_4 засудженим ОСОБА_5 і послідуючою самообмовою ОСОБА_4 внаслідок фізичного насильства і психологічного тиску з боку оперативних працівників міліції, застосованих під час розслідування кримінальної справи.

Інші докази, а саме показання потерпілих про непричетність ОСОБА_4 до скоєння злочину, що могли б істотно вплинути на висновок суду не взяті до уваги так само, як і не перевірене алібі ОСОБА_4 шляхом допиту деяких свідків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_5 і

ОСОБА_4, думку захисника ОСОБА_3, кожний із яких підтримав доводи своїх апеляційних скарг, міркування прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.64 КПК України, підлягають обовязковому доказуванню у кримінальній справі подія злочину та винність обвинуваченого у його вчиненні.

Згідно ст. 65 КПК України, доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для справи.

Проте, під час судового розгляду чинної кримінальної справи та при постановленні вироку щодо підсудних ці вимоги закону дотримані не були.

Як видно з протоколу судового засідання підсудний ОСОБА_4 стверджував, що він не скоював розбійного нападу на ОСОБА_6, оскільки 10 січня 2009 року знаходився дома у ОСОБА_8, а потім разом зі своєю сестрою ОСОБА_9 поїхав в с. Воскресенськ до своєї бабці ОСОБА_10, яка проживає на ІНФОРМАЦІЯ_6. Крім того, ОСОБА_4, посилався на свідка ОСОБА_11, який на його думку також міг підтвердити, що він з 10 на 11 січня 2009 року знаходився в с. Воскресенськ, в звязку з чим ОСОБА_4 заявив клопотання про виклик зазначених осіб в судове засідання. Суд задовольнив клопотання ОСОБА_4, але належним чином, як вимагає ст. 254 КПК України, вищевказаних свідків не викликав, а надав таку можливість захиснику, який цього не зробив, оскільки це знаходиться поза межами його компетенції.

(т.2 а. с. 147)

Також під час судового слідства ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що 14 січня 2009 року, коли було скоєно напад на ОСОБА_7, знаходився по місцю проживання Зієфатової.Є.О. разом із нею, її батьками і знайомою Наташею, яка була в гостях у сімї ОСОБА_8.

(т.2 а. с.141)

Отже, поза увагою суду залишилось неперевірене алібі ОСОБА_4, проте показання свідків могли мати істотне значення у справі, підтвердити або спростувати його показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому злочинів.

Що ж стосується інших доводів, викладених в скаргах ОСОБА_4 В .і його захисника, серед яких є посилання на застосування до нього недозволених методів ведення слідства і аналогічних тверджень ОСОБА_5, під час розгляду його скарги, зокрема з боку працівників органу дізнання, що змусило їх до самообмови і обмови, то вони перевірялися в ході розгляду справи. Із висновків такої перевірки вбачається, що слідчий прокуратури не встановив фактичних даних, які б підтверджували заяви підсудних про застосування до них незаконних методів ведення слідства.

Між іншим, із довідки СІЗО вбачається, що при надходження ОСОБА_5, у нього було виявлено тілесне ушкодження коліна. Цим даним під час перевірки заяви оцінка не дана і вони залишились поза увагою особи, яка її проводила.

(т.2 а.с. 44)

Крім того, із протоколу судового засідання видно, що судові дебати, які полягали із промов прокурора , підсудних і їхніх захисників були розпочаті о 16 годині 6 червня 2011 року, а після їх закінчення і останніх слів обвинувачених, суд видалився до нарадчої кімнати і після проголошення вироку, який був написаний більш ніж на 12 аркушах, о 17 годині 30 хвилин того ж дня закрив судове засідання.

Дії суду по складанню найважливішого акту правосуддя - вироку та його проголошення в такий короткий проміжок часу викликають сумніви в можливості його написання, а тому і в його законності і обґрунтованості, передбачених вимогами ст.323 КПК України.

Оскільки суд, під час судового розгляду справи, допустив суттєві порушення кримінально-процесуального законодавства, зокрема неповноту й однобічність судового слідства, вирок щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене вище, всебічно, повно та обєктивно дослідити усі зібрані у справі докази, ретельно перевірити алібі ОСОБА_4, дати їм належну оцінку, з тим, щоб усунути усі сумніви і протиріччя, які можуть мати місце під час розгляду справи. Залежно від встановленого, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Оскільки згідно наведеного вище, вирок щодо обох підсудних підлягає скасуванню з процесуальних порушень. Апеляція засудженого ОСОБА_5 про помякшення призначеного покарання, по суті викладених у ній доводів колегією суддів не перевірялася.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляції засудженого ОСОБА_4, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 червня 2011 року у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5Ю - скасувати.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.2 ст.187, ч.3 ст.187 КК України повернути на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Головуючий

Судді