Справа № 1312/3446/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 10/1390/385/12 Доповідач: Гончарук Л. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Гончарук Л.Я.

суддів Партики І.В., Грищука В.О.

з участю прокурора Баран М.М.

захисника-адвоката ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2012 року,

встановила:

цією постановою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді у вигляді застави в розмірі 17 000 грн.

ОСОБА_2 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, а саме, що він 07 червня 2012 року близько 02 год. 35 хв. на території авто-гаражного кооперативу "Керченський", що по вул. Керченській, 11а в м. Львові, на виході з гаражного приміщення №19 працівниками міліції був затриманий і в нього було виявлено та вилучено шість полімерних пакетиків, наповнених амфетаміном, що віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, загальною масою 2,2285 г, який ОСОБА_2 незаконно виготовив у своєму гаражному приміщенні та незаконно зберігав з метою збуту.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції покликається на те, що висновки суду, викладені в постанові, є недостатніми та не відповідають ступеню суспільної небезпеки та тяжкості скоєного ним злочину.

Зазначає, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких і за вчинення якого чинним КК України передбачено покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна без альтернативи покарання.

Таким чином, при розгляді подання слідчого судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин, не працює, перебуваючи на волі, може скритись від слідства та суду, перешкодити встановленню істини по справі, чинити тиск на свідків, вчиняти інші злочини.

Просить постанову скасувати, а матеріали подання направити на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання апеляції, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, виступ захисника-адвоката ОСОБА_1 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_2, які заперечили апеляцію та просять залишити постанову судді без зміни, розглянувши матеріали кримінальної, судової справ та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" із відповідними змінами і доповненнями, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки, при цьому вказується на те, що взяття під варту на стадії дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитись від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність.

Згідно із ст. 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 КПК України, враховуються також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров'я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують, що передбачено і п.10 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України.

Колегія суддів вважає, що суддя районного суду зясував та правильно врахував, що обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий, має постійне місце проживання, на утриманні сімю, яка складається з двох дітей та дружини інваліда 3-ї групи.

Отже, на думку колегії суддів, суддя, відмовляючи в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_2, керувався вимогами ст.ст. 148, 150, 1652 КПК України і прийшов до вірного висновку, що обвинувачений не буде ухилитися від слідства або суду.

Крім цього, як пояснив слідчий Дідух В.І. під час розгляду апеляції, заставу внесено, ОСОБА_3 не ухиляється від явок на його виклики і не встановлено фактів чинення будь-якого тиску.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови судді відносно ОСОБА_2, якою йому обрано заставу як запобіжний захід.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2012 року, якою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді у вигляді застави в розмірі 17 000 грн., залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції без задоволення.

Головуючий

Судді