Справа № 405/6995/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кіровограді угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000104 від 17.09.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошари, Бериславського району, Херсонської області, українця, гр. України, з неповною загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, солдата, водія паропровідника військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, за наступних обставин.

Відповідно до ст.ст. 4, 10, 11, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14.01.2015
№ 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України
№ 113-VIII від 15.01.2015, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в Україні оголошено часткову мобілізацію.
Відповідним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата запасу ОСОБА_5 18.02.2015 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_2 .
Надалі, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.03.2015 №62 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, всі види забезпечення та призначено на посаду водія паропровідника лазні господарчого взводу роти забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, будучи придатним для проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, вирішив самовільно залишити військову частину та тимчасово ухилитись від військової служби.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, солдат ОСОБА_5 , розуміючи необхідність проходження військової служби у військовій частині, 26.05.2015 без будь-яких поважних причин та відповідного дозволу командування частини самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та направився за місцем свого мешкання у житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі, у період з 30.05.2015 по 12.06.2015 солдат ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні комунальної установи «Бериславська центральна районна лікарня» та 12.06.2015 виписаний.
Після проходження лікування солдат ОСОБА_5 , маючи намір продовжити тимчасово ухилятись від військової служби в умовах особливого періоду, 12.06.2015 вирішив до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`являтись, натомість проводити службовий час на власний розсуд за вказаною адресою місця свого проживання.
Самовільно залишивши військову частину 26.05.2015, солдат
ОСОБА_5 командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та правоохоронні органи або органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, з приводу будь-яких інших захворювань до медичних закладів не звертався, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини 12.06.2015 не мав, свої службові обов`язки не виконував, заходів для повернення до військової частини не вживав, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем свого мешкання та інших місцях.
Усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, 24.06.2015 солдат ОСОБА_5 добровільно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно за ч.4 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду.

24 вересня 2015 року між військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання у виді арешту на строк 6 місяців із відбуванням покарання на гауптвахті Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, відповідає вимогам Кримінального кодексу України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 I КК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом не встановлено.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 24 вересня 2015 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.374, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 24 вересня 2015 року про визнання винуватості укладену між військовим прокурором Кіровоградського гарнізону Південного регіону України майором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, з відбуванням покарання, на гауптвахті Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 судом не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1