Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

його законного представника ОСОБА_10

та захисника ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Рівне кримінальне провадження №0000291 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника Зозулі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дубенського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжений в м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, житель с. Надчиці, Млинівського району, громадянин України, одружений, не працюючий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, засуджений за ч.2 ст.121 КК України на вісім років позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Свищів, Млинівського району, Рівненської області, громадянин України, студент Колківського ВПУ №24, раніше не судимий, засуджений за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

За вироком суду, 9 червня 2014 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_6 разом із неповнолітнім ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку ОСОБА_12 , який розташований на АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла між ними та ОСОБА_13 , шляхом нанесення множинних ударів руками в різні частини тіла потерпілого, умисно заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент нанесення, що спричинили смерть потерпілого.
Не погоджуючись із вироком суду, захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 подано апеляційні скарги з доповненнями до них.
Так, апелянти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають вирок суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону. Зазначають, що за матеріалами досудового та судового слідства вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України не доведена, оскільки він не мав умислу на заподіяння потерпілому умисних тяжких тілесних ушкоджень, так, як об`єктивно ОСОБА_6 спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, які виявлені на обличчі потерпілого, а наявні в нього тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого, не знаходяться в причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 . Апелянти просять вирок суду змінити перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України, на ч.1 ст.125 КК України з призначенням покарання не пов`язаного із позбавленням волі, а саме до громадських робіт на строк до 200 годин.
Апелянт ОСОБА_11 , не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановлення іспитового строку у три роки. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України та своїми діями сприяв у розкритті злочину, раніше не судимий, вчинив злочин у неповнолітньому віці, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, про залишення вироку суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про зміну вироку суду та перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.125 КК України та обрання відповідного покарання, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника та захисника про зміну вироку суду та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винність ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за зазначених у вироку обставин. ґрунтується на сукупності зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах, якими суд обґрунтував свій висновок про вчинення ними кримінального правопорушення, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, є вірною.

Що стосується вимог ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про перекваліфікацію його дій з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.125 КК України, оскільки матеріалами справи не доведено наявність умислу у обвинуваченого на заподіяння потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень, то колегія суддів вважає їх вимоги необґрунтованими і такими що не підлягають до задоволення, виходи з наступного.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у своїх пояснення в суді першої інстанції показав, що він поклавши потерпілого на ліжко наніс йому два удари, в область голови, щоб заспокоїти ОСОБА_14 . При цьому він ствердив, що саме ОСОБА_9 наніс декілька ударів потерпілому в область голови (т.3, а.с.222).

Натомість, обвинувачений ОСОБА_9 ствердив, що він бачив як ОСОБА_6 наніс ОСОБА_15 два удари в область голови один в ділянку носа, а другий ближче до лівої скроні. В цей момент потерпілий лежав на ліжку, а ОСОБА_6 лівою рукою тримав його за одежу, а іншою, з розмаху, наносив удари (т.3, а.с.222).

Таким чином, суд першої інстанції вірно вз`яв до уваги обопільні викривальні показання обвинувачених про механізм нанесення ними ударів саме в область голови потерпілого.

Крім того, наведені показання обвинувачених узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , який ствердив що ОСОБА_9 наніс удар ОСОБА_15 в підборіддя від якого той сів на ліжко. Видимих тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого він не бачив. Згодом, коли ОСОБА_17 вже лежав на ліжку ОСОБА_18 став наносив потерпілому удари рукою зверху. Точно бачив два удари в голову. Після чого він відтягнув ОСОБА_19 від ОСОБА_20 та вийшов на вулицю. Коли, згодом, повернувся то побачив що ОСОБА_17 витирав ганчіркою кров на обличчі (т.3, а.с.323).

Згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи зовнішні ушкодження на голові потерпілого ( які є слідами неодноразового прикладення сили) не можна розглядати окремо від внутрішньо черепних травматичних проявів, оскільки кожен удар в ділянку голови, незалежно від того куди і чим він наносився (рукою, ногою чи іншим предметом) посилював дію попереднього, призводив до настання чи відновлення внутрішньо - черепної кровотечі, поширення травматизації оболонок і речовини головного мозку та створював реальну небезпеку для життя потерпілого. Тому заподіяна ОСОБА_13 травма голови у вигляді чисельних зовнішніх ушкоджень ( синців , крововиливів та ран на обличчі, крововиливів в м`які тканини волосяної частини голови перелому кісток носа, тощо) крововиливів під оболонки та в речовину мозку, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Зазначена локалізація та характер зовнішніх ушкоджень у ОСОБА_13 , дозволяють виключити імовірність травми голови у потерпілого за умови його падіння з висоти власного росту на площину та виступаючі предмети. Судово-медичних даних за наявність у ОСОБА_13 загальних соматичних захворювань чи патології внутрішніх органів, які б тим чи іншим чином могли б вплинути на клінічне протікання черепно-мозкової травми та настання його смерті, а також будь-яких морфологічних ознак асфіксії в ході проведення експертизи не отримано (т.3, а.с.177-190).

За таких обставин твердження апелянтів, про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_19 умислу на заподіяння потерпілому саме умисних тяжких тілесних ушкоджень є голослівними.

Як належно встановив суд першої інстанції наносячи численні тілесні ушкодження кулаками рук в голову потерпілого обвинувачені допускали можливість заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання обом обвинуваченим суд належним чином врахував тяжкість вчиненого ними злочину, їх особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують вину.

Суд належно обґрунтував свої висновки, щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_21 ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче нижчої меже передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ст.75 КК України, а саме звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, оскільки наведені апелянтом пом`якшуючі обставини, вже враховані судом при застосуванні ст.69 КК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не виявлено.

За таких обставин підстав для зміни вироку суду, колегія суддів не знайшла.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Дубенського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою в той же строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .
З оригіналом згідно: суддя-доповідач ОСОБА_1