У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
16 лютого 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
За участю секретаря ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України
Згідно висновку експерта № 904/2015, смерть наступила, внаслідок поєднання механічної асфіксії у вигляді стискання органів шиї на рівні щитоподібного хряща та закриття отворів роту і носу тупим предметом.
29 січня 2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, яку на підставі висновку експерта № 904/2015, 29.01.2016 року було змінено та оголошено нову підозру у вбивстві через
необережність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що під час вчинення злочину ОСОБА_4 перебував в неосудному стані та йому було призначено судво-психіатричну експертизу, згідно висновку якої , ОСОБА_4 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі простої шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . В період інкримінованих йому дій, також перебував в хворобливому стані , не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Сторона обвинувачення прокуро Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8

Захисник адвокат ОСОБА_9
Учасники судового провадження: не визнані.
Як вбачається з клопотання і долученого реєстру матеріалів досудового розслідування, вони не відповідають вимогам ст. ст. 291, 292 та іншим вимогам КПК України, які в силу вимог ст. 512 КПК України , перешкоджають розгляду данного клопотання.
Так, згідно вказаної норми закону, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках,- на потерпілого. Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено: « В ході досудового розслідування встановлено, що 24. 11. 2015 року у невстановлений слідством час, ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_10 у своїй квартирі вживали алкогольні напої та після чого остання вирішила прилягти на диван щоб поспати…… В наслідок зазначеної злочинної недбалості ОСОБА_4 , ОСОБА_11 померла…». Тобто час смерті, як стверджується в обвинувальному акті не встановлено. Також ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ( умисне вбивство) за тих же обставин змінено та оголошено підозру за ч. 1 ст. 119 КК України ( вбивство через необережність), а смерть настала внаслідок злочинної недбалості.
Як вбачається із обвинувального акта, прокурор та слідчий аналізуючи і оцінюючи суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_4 злочину, вважають встановленим, що: « …. ОСОБА_4 бачачи та усвідомлюючи те, що ОСОБА_7 лежить на підлозі обличчям до низу, проявивши злочинну недбалість скотився на ОСОБА_12 і вагою свого тіла обмежив її рух та не зважаючи і не передбачаючи настання смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був
і міг її передбачати, як би діяв з більшою обачністю, оскільки усвідомлював, що остання лежить в такому положенні, …. Продовжував проявляти злочинну недбалість й вагою свого тіла утримував ОСОБА_7 у вищевказаному положенні. Внаслідок зазначеної злочинної недбалості ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , померла». Проте, у чому полягає необережність, що є основною кваліфікуючою ознакою інкримінованого злочину, прокурором в обвинувальному акті не зазначено, як не зазначено й спростувань, встановленого прокурором усвідомлення ОСОБА_4 своїх дій, що не поєднується з висновками експертизи № 13, на яку покликається прокурор і згідно якої: «..... в період інкримінованих дій ОСОБА_4 перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначені розбіжності підтверджують відсутність формулювання обвинувачення.
Також, в обвинувальному акті відсутні дані на особу, яку вбито. Хоч формально така не може являтися потерпілою в розумінні п. 3 ч.2 ст. 291 КПК України, проте є логічним, що її анкетні відомості повинні бути зазначені в обвинувальному акті.
Обвинувальний акт не відповідає вимогам й інших норм процесуального законодавства, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні будь які дані щодо розгляду звернення батька та сестри померлої про визнання їх потерпілими, що останні й підтвердили в судовому засіданні, і така обставина вказує на недотримання прокурором та слідчим вимог ст. 55 59 КПК України.
Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд клопотання здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Разом з тим, прокурором та слідчим не дотримано вимог ст. 44 КПК України та не залучено законного представника, що унеможливлює подальший розгляд клопотання судом, в силу вимог ст. 512 КПК України.
Недотримання вказаних вимог призвело до порушення вимог ст. 293 КПК України, згідно з якою, одночасно з переданням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду, прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування законному представнику, захиснику особи , стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Прокурор та слідчий встановивши наявність психічних вад у ОСОБА_4 , не виконали вимог ст. 48 -53 КПК України, а за встановлених під час підготовчого судового засідання обставин, договір з адвокатом уклала психічно хвора людина, яка не усвідомлювала значення своїх дій.
Встановивши, наявність психічних вад , а саме, що ОСОБА_4 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, прокурор та слідчий у день складання та затвердження обвинувального акта , тобто 29 січня 2015 року, на підставі висновку експерта № 904/2015, змінили та оголосили психічно хворій людині підозру у вбивстві.
У клопотання міститься й ряд інших недоліків, які не можуть бути виправлені судом самостійно. Зокрема прізвище «підозрюваного» у клопотання значиться у трьох варіантах: «Мінєєв», «Мінаєв», «Міннєв»
Також, клопотання подано до суду не прокурором, який здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, а керівником Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , що суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає клопотання на затвердження прокурору, у даному випадку прокурору ОСОБА_8 а останній відповідно до вимог ст.. 36 КПК України, повинен скерувати його до суду. Разом з тим, прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 покладені на нього обов`язки звернутися до суду з клопотанням не виконав. До суду звернулася особа, процесуальні права та обов`язки якої, у даному кримінальному провадженні, не підтверджені.
Покликання керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 у супровідному листі на п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, стосується прокурора призначеного у порядку, передбаченому ст. 37 КПК України, який зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну із дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.
В судовому засіданні, прокурор орієнтував суд на прийняття рішення про призначення матеріалів клопотання до судового розгляду, не зважаючи на очевидність невідповідності такого вимогам процесуального законодавства. При цьому, прокурор заперечив пояснення присутніх в залі судового засідання ОСОБА_7 , що вони зверталися про визнання їх потерпілими. Проте жодних доводів протилежного не навів.
Заслухавши думку учасників процесу, співставивши їх з фактичним змістом клопотання та встановленими обставинами дотримання процесуальних вимог, вважаю встановленою невідповідність клопотання вимогам процесуального законодавства, і зокрема п. 5 ч.2 ст. 291, ст. 292 та ст. 293 КПК України, а тому, за даних обставин, клопотання не може бути предметом судового розгляду та відповідно до вимог ст. 314, а відтак і ст. 512 КПК України та підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення ОСОБА_4 прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення клопотання у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 314, 369, 372 , ч. 2 ст. 376 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Встановити строк на приведення клопотання у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_13