Ухвала

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011238, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційними скаргами захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисників ОСОБА_3, ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що судове засідання в Апеляційному суді м. Києва відбулось без його участі та участі його підзахисного, чим порушено права останнього на захист, а тому ухвала апеляційної інстанції постановлена з порушенням вимог п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 412 КПК України.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції та змінити запобіжний захід щодо її підзахисного на інший, не пов'язаний з триманням під вартою. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, неправильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки фізичного насильства він до потерпілої не застосовував, з місця вчинення злочину не зникав, був затриманий працівниками міліції на місці, тобто злочин є незакінченим. Крім того, під час проголошення вироку в суді першої інстанції засудженому не було роз'яснено право заявляти клопотання про його доставку під час розгляду апеляційної скарги. Також захисник вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано усіх пом'якшуючих обставин, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а судові рішення - вимогам ст.ст. 370, 372, 374 КК України.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28 серпня 2014 року, перебуваючи біля будинку № 8 по вул. Харківське шосе в м. Києві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, відкрито шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_4 золотий ланцюжок з хрестиком, завдавши останній матеріальної шкоди на загальну суму 1 000 грн. В подальшому ОСОБА_1 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та засудженого на підтримку поданих скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_3 підлягає задоволенню, касаційна скарга захисника ОСОБА_2 - частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право обвинуваченого на захист.

Згідно з вимогами статей 405, 342-345 КПК України суд апеляційної інстанції при відкритті судового засідання повинен з'ясувати, чи вручено судові виклики та повідомлення тим особам, які не прибули у судове засідання.

Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції провів розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 без його участі, не переконавшись у тому, що останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні дані про дотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 376 КПК України в частині роз'яснення обвинуваченому права заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Отже, розглянувши провадження в апеляційному порядку без участі захисника та засудженого, суд ухвалив рішення з порушенням права ОСОБА_1 на захист.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції має врахувати вищезазначене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, і відповідно до вимог кримінального процесуального закону постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити, касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7