Справа № 463/5150/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/69/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 002602 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Львова, раніше несудимого,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця м. Львова, раніше несудимого,
обох у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю :
секретаря ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9

виправданих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянула апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України визнано невинуватими і виправдано.

В апеляційній скарзі прокурор, покликаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить вирок скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що при постановленні вироку судом не надано належної оцінки й не взято до уваги покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , натомість незаконно та необґрунтовано взято до уваги покази ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .. Крім того, під час судового розгляду судом не задоволено клопотання прокурора про повторний допит свідків і клопотання сторони захисту про дослідження речових доказів у справі. Також, в порушення вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні 10.09.2015 брав участь прокурор ОСОБА_19 , який не був визначений здійснювати повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_13 вказує, що така є безпідставною, а вирок районного суду законним та обґрунтованим, і просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_9 і ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги повністю підтримали.

Виправдані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їхні захисники ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з доводами апеляційної скарги не погодились і просили залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, виступи сторін щодо поданої апеляції, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи, встановила наступне.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази у кримінальному провадженні та дав їм вірну правову оцінку, висновки суду у вироку ґрунтуються на перевірених судом доказах і сумніву у своїй правильності у суду апеляційної інстанції не викликають.

Згідно обвинувального акта ГУРСЬКИЙ і УСЕНКО органом досудового розслідування обвинувачувалися у тому, що вони, приблизно о 23.00. годині 05 серпня 2014 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою власного безпідставного збагачення, діючи за попередньою змовою, шляхом вільного доступу проникли на територію Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького, що по вул. Пекарській, 50 в м. Львові, звідки таємно демонтували металевий люк, який знаходився на дні басейну, що розташований на території університету. В подальшому викрадений люк вони почали котити в сторону виходу з території університету, однак були викриті працівниками міліції. Своїми діями ГУРСЬКИЙ і УСЕНКО спричинили Львівському національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького матеріальну шкоду на суму 228 гривень.
Як вбачається з вироку, в судовому засіданні при розгляді справи ГУРСЬКИЙ та УСЕНКО свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнали і пояснили, що 05.08.2014 у вечірній час на території вказаного університету неподалік від басейну вживали спиртні напої. Повертаючись додому УСЕНКО впав і забруднив одяг. При виході з території університету, на відстані близько 25 метрів від басейну, вони були затримані працівниками міліції, які, побачивши забруднений одяг УСЕНКА, підвели їх до місця де лежав демонтований люк і сфотографували, після чого доставили у Личаківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області. Стверджували, що будь-якого умислу на викрадення люка не мали.
Представник потерпілого ОСОБА_14 пояснив, що йому невідомо хто демонтував і намагався викрасти люк з басейну.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 05.08.2014 близько 21.30. год. приблизно на відстані 150 метрів бачив у басейні двох невідомих чоловіків, однак не може стверджувати, що це були саме ГУРСЬКИЙ та УСЕНКО.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 працівники ДПС Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, пояснили, що 05.08.2014 прибувши за вказівкою оперативного чергового на територію Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького неподалік від басейну побачили ГУРСЬКОГО і УСЕНКА, одяг якого був забруднений іржею. При цьому вони не бачили, щоб ОСОБА_20 та УСЕНКО демонтували і викрадали люк з басейну.

Як вбачається із змісту вироку, у ньому суд виклав ті самі покази ОСОБА_20 , УСЕНКА і свідків на які покликається прокурор у своїй апеляції.

Крім допиту УСЕНКА, ОСОБА_20 і свідків суд також дослідив протокол огляду місця події ( а.с. 44 ), протокол зважування ( а.с. 45 ) та протокол огляду предмета ( а.с. 50-54 ), тобто всі ті докази на які вказував прокурор у підтвердження пред`явленого обвинувачення.

Доказів, які б безпосередньо вказували на те, що саме ОСОБА_20 та УСЕНКО демонтували металевий люк з басейну і намагалися його викрасти прокурором суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При дослідженні судом доказів у справі вину ОСОБА_20 і УСЕНКА у вчиненні кримінального правопорушення доведено не було.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За таких обставин суд першої інстанції правильно і обґрунтовано прийшов до висновку, що ГУРСЬКИЙ і УСЕНКО підлягають виправданню за недоведеністю у їх діянні складу кримінального правопорушення.

Доводи прокурора в апеляції про те, що суд безпідставно відхилив його клопотання про повторний допит свідків є надуманими і не відповідають дійсності.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в судове засідання свідків забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. За клопотанням прокурора суд в судовому засіданні 19.10.2015 повторно викликав і допитав свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 .. Свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_21 також викликалися судом для допиту, але в судові засідання 19 жовтня та 10 листопада 2015 року не прибули. Всупереч ст. 247 КПК України прокурор не вжив дієвих заходів для їх явки в судове засідання, не ставив перед судом питання про застосування приводу щодо них та визнав можливим завершити розгляд справи без їх допиту в суді, а тому його покликання в апеляції щодо допиту свідків судом є безпідставним. Крім того, свідок ОСОБА_15 був раніше допитаний судом і його неявка в судове засідання для повторного допиту ніяким чином не вплинула на повноту судового розгляду та правильність висновків суду наведених у вироку.

Суд правильно, всупереч доводів прокурора в апеляції, поклався у вироку на покази УСЕНКА і ГУРСЬКОГО в суді, оскільки відповідно до ст. 84 КПК України такі є доказами і відповідно до ст. 374 КПК повинні бути враховані судом при ухваленні вироку.

Що стосується участі у судовому засіданні 10.09.2015 прокурора ОСОБА_19 , то в даному судовому засіданні ніяких процесуальних дій судом не проводилось і розгляд справи було відкладено на 12.10.2015, а тому дана обставина не впливає будь-яким чином на законність прийнятого судом рішення у справі, в зв`язку з чим це не можна вважати істотним порушенням в розумінні ст. 412 КПК України.

Також, суд обґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про дослідження речових доказів у справі, оскільки наявність таких під сумнів учасниками процесу не ставилась, а для повноти судового розгляду в цій частині суду було достатньо дослідженого ним протоколу огляду предмету від 25.09.2014 ( а.с. 50-54 ).

Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає та залишає вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4