Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0604/1-564/11 Головуючий у 1-й інст. Гулак
Категорія ст. 187 ч.2 КК України Доповідач Михайловський В. І.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Михайловського В.І.

суддів Широкопояса Ю.В.,

ОСОБА_1

з участю: прокурора Селюченко І.І.

засуджених ОСОБА_2,

ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2011 року,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м, Житомира, громадянина України, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого неофіційно, військовозобов'язаного, не одруженого, дітей не має, раніше не судимого,

засуджено за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5(пять) років позбавлення волі з конфіскацією 1/5 частини майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_5, студент ЖНАУ, військовозобовязаного, не одруженого, дітей немає, раніше не судимого, -

засуджено за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3(три) роки 6(шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/5 частини майна.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України вирішено звільнити засуджених від відбування призначеного покарання (позбавлення волі), якщо вони протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них судом обовязки: періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання, роботи.

Вирішено встановити іспитовий строк: ОСОБА_3 3(три) роки, ОСОБА_2 1(один) рік 6(шість) місяців. Відповідно до ст.77 КК України конфіскацію майна не застосовувати.

Міру запобіжного заходу засудженим, до набрання вироком законної сили, залишено попередню підписка про невиїзд.

Речовий доказ - мобільний телефон «Самсунг» залишено потерпілому ОСОБА_4

Стягнуто з засудженого ОСОБА_3 судові витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 112 грн. 56 коп.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять пять тисяч) грн.

Згідно змісту вироку суду, 2.06.2011 року близько 21 години ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходились неподалік магазину „Віктор по вулиці Хлібна в м. Житомирі. ОСОБА_3, побачивши неподалік потерпілого ОСОБА_4, запропонував ОСОБА_2 вчинити напад з метою заволодіння барсеткою, на що останній погодився. Підбігши до потерпілого, ОСОБА_3 тричі наніс удар правою рукою в обличчя потерпілого, потім почали вдвох наздоганяти потерпілого, наздогнавши ОСОБА_3 наніс удари в обличчя, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на коліно, в цей час ОСОБА_3 наніс удар правою ногою в обличчя потерпілого, від чого потерпілий впав потилицею на землю та втратив свідомість на короткий проміжок часу. Продовжуючи свої дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перенесли потерпілого на лавку, ОСОБА_3 зняв з лівого плеча потерпілого барсетку та, утримуючи її при собі, разом з ОСОБА_2 з місця скоєння злочину зникли.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця в правій навколо орбітальній ділянці, синця на нижній повіці лівого, садна й забійної рани волосяної частини голови та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, крім того, під час розбійного нападу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спричинили ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя, та заволоділи майном потерпілого на суму 1186 грн., а саме: барсеткою, яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє, та в якій знаходилися мобільний телефон «Самсунг», моделі 2152, вартістю 496 грн. з карткою оператора мобільного звязку «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 60 грн. для розмов, карткою оператора мобільного зв'язку „Лайф вартістю 25 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 60 грн. дія розмов, карткою додаткової памяті вартістю 140 грн., грошовими коштами в розмірі 200 грн., ключами від квартири в кількості 9 шт. вартістю по 20 грн. кожний на суму 180 грн., документами паспортом громадянина України, посвідченням водія, технічним талоном, військовим квитком.

Кримінальна справа щодо обсягу дослідження доказів слухалась в порядку ст. 299 КПК України.

В апеляціях:

прокурор, не оскаржуючи обставин вчинення злочину та його кваліфікацію, просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасувати у звязку з мякістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_3 за ст. 187 ч. 2 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна та ОСОБА_2 за ст. 187 ч. 2 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вважає, що вирок суду щодо призначеної міри покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно ст. ст. 69, 75, 76 КК України, судом належним чином не мотивований, фактично відсутні підстави для призначення покарання згідно ст.ст. 75,76 КК України, не враховані підвищена суспільна небезпека вчиненого злочину, відношення самих підсудних щодо його наслідків та необхідність відшкодування заподіяних потерпілому матеріальних збитків;

потерпілий ОСОБА_4 просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасувати у звязку з мякістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_3 за ч.2 ст.187 КК України 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_2 за ч.2 ст.187 КК України 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На думку потерпілого, судом не врахована та обставина, що засуджені добровільно не відшкодували завдану моральну шкоду, вчинили тяжкий злочин, тому обставини вчинення злочину і така поведінка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як на досудовому, так і під час судового слідства, свідчить про те, що їх виправлення можливе лише при призначенні покарання, повязаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача по справі, міркування прокурора, який повністю підтримав апеляцію з наведених мотивів, та потерпілого ОСОБА_5, який частково підтримав подану апеляцію з наведених мотивів, засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які заперечували проти задоволення апеляцій, просили залишити вирок без змін, обговоривши доводи апеляції та вивчивши справу, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини засуджених у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку, ґрунтується на сукупності зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів та ніким із можливих апелянтів не оспорюється.

Дії засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ст.187 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, покарання засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 призначено судом без належного врахування вимог ст. 65 КК України, ступені тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який є тяжким, умисним, корисливим злочином проти власності, та всіх фактичних обставин справи. За своїм видом і розміром призначене засудженим покарання є надто мяким та несправедливим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчинили за попередньою змовою тяжкий, корисливий злочин у стані алкогольного спяніння, їх протиправні дії носили зухвалий характер, а спричинені потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження потягли на певний період часу розлад здоровя.

А тому, з урахуванням викладеного, обставин справи та підвищеної суспільної небезпеки вчиненого злочину, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 можливе тільки у місцях позбавлення волі.

Визначаючи вид і розмір покарання, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, виниклі негативні наслідки від протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2, конкретну роль кожного у вчиненні злочину та обставини, передбачені змістом ст.ст. 66, 67 КК України, а також і характеризуючі дані винних осіб.

ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому злочині, що суд відносить до помякшуючих покарання обставин.

Як особа, ОСОБА_3 характеризується посередньо, ніде не працює та не навчається, будь-яких мір по відшкодуванню потерпілому заподіяних збитків та усунення шкідливих наслідків вчиненого злочину не прийняв.

ОСОБА_2 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому злочині, частково відшкодував потерпілому ОСОБА_4 заподіяні збитки, що суд відносить до помякшуючих покарання обставин.

Як особа, ОСОБА_2 характеризується за місцем проживання та навчання виключно з позитивної сторони, має молодий вік та навчається у ЖНАУ.

Обставиною, що обтяжує покарання засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є вчинення ними злочину в стані алкогольного спяніння.

З урахуванням того, що засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вперше притягуються до кримінальної відповідальності, щиро розкаялися у вчиненому злочині, мають молодий вік та у судовому засіданні попросили пробачення у потерпілого ОСОБА_4, засуджений ОСОБА_2 прийняв міри до часткового відшкодування потерпілому заподіяних збитків, з урахуванням ролі кожного у вчиненні злочину, апеляційний суд, призначаючи покарання обом засудженим у виді позбавлення волі, вважає за можливе застосувати до них ст.69 КК України як відносно основного так і додаткового покарань, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті 187 ч.2 КК України, без застосування додаткового покарання конфіскації майна.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду та з тим, що ОСОБА_2 відшкодував заподіяну шкоду повністю, оскільки, як вбачається з письмових матеріалів справи та пояснень самого потерпілого ОСОБА_4, батько ОСОБА_2 допоміг відновити лише посвідчення водія потерпілому, паспорт та ключі від квартири (а.с. 229).

Згідно ж матеріалів кримінальної справи, мобільний телефон торгівельної марки „Самсунг моделі 2152 потерпілому ОСОБА_4 був повернутий працівниками міліції під час оперативно-розшукових заходів на досудовому слідстві (а.с. 59), а не обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_2

У цьому звязку, з урахуванням вищенаведених обставин, апеляційний суд не знаходить будь-яких підстав для застосування щодо засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ст.ст.75, 76 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366, 378, 379 КПК України, апеляційний суд, -

З А С У Д И В :

Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2011 року в частині призначеного засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 покарання скасувати та постановити новий вирок.

Призначити засудженому ОСОБА_3 за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України 5(пять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Призначити засудженому ОСОБА_2 за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України 3(три) роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змінити: з підписки про невиїзд на взяття під варту, взявши їх під варту в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з 13 березня 2012 року.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави 112 грн. 56 коп. судових витрат за проведення судової експертизи.

В решті вирок Богунського районного суду м. Житомира від 27 грудня 2011 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ через апеляційний суд Житомирської області протягом 1 (одного) місяця з моменту його проголошення.

Судді: