АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2015/15 Справа № 205/6740/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі апеляційного суду, матеріали клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність з діючим кримінальним законом, за його апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 .

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та привести ухвалу Дніпропетровського обласного суду від 30 травня 2000 року, якою йому призначено довічне позбавлення волі, у відповідність з вимогами закону, шляхом заміни призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений вказує на ч. 4 ст. 5 КК України у новій редакції, якою визначено, що зворотну силу має закон, який діяв в період з 29 грудня 1999 року по 04 квітня 2000 року, оскільки він максимально пом`якшує покарання. ОСОБА_6 зазначає, що згідно з вимогами вказаного закону, покарання осіб, які були засуджені до смертної кари або довічного позбавлення волі за злочини, скоєні до 04 квітня 2000 року, повинно бути пом`якшено до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення призначеного судом покарання у відповідність до положень діючого кримінального закону залишено без задоволення.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 2 ст. 115 КК України у чинній редакції також передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам кримінального закону, що діяв на момент винесення вироку і що діє на теперішній час, у зв`язку з чим доводи клопотання є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який не заперечував проти часткового задоволення апеляції, доводи засудженого, який підтримав апеляцію, позицію захисника, який підтримав апеляцію свого підзахисного, перевіривши матеріали провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція засудженого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо ним не погіршується становище обвинуваченого.

В п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційні права громадян на забезпечення права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших державних органах.

Відповідно до ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфікаційну правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» наголошує, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Згідно з вимогами ст. 539 КПК України, з метою вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, у судове засідання, зокрема викликається захисник.

Відповідно до ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено вироком Дніпропетровського обласного суду від 23 вересня 1997 року за п.п. а, г, є ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року), який ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 30 травня 2000 року приведено у відповідність з вимогами чинного КК України, зокрема, за вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив судовий розгляд без захисника, участь якого у судовому розгляді є обов`язковою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Виходячи з того, що засуджений безпідставно був обмежений у реалізації свого права на захист, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому постановлена ним ухвала з викладених вище підстав підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу й на інші порушення, допущені судом першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, у судове засідання викликаються, окрім захисника, засуджений, законний представник та прокурор.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З викладеної норми кримінального процесуального закону вбачається, що розгляд провадження за відсутності вказаних осіб допускається лише в тому разі, коли такі особи були повідомлені належним чином про дату та час судового засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, питання приведення призначеного судом покарання ОСОБА_6 у відповідність з діючим кримінальним законом було вирішено судом також без участі засудженого та прокурора.

Поряд з цим, відомості про те, що вказані особи були повідомлені належним чином про дату та час судового засідання у матеріалах провадження відсутні.

За таких обставин, визнати обґрунтованим розгляд провадження за відсутності засудженого та прокурора колегія суддів не може та розцінює таке порушення також як істотне.

Скасовуючи ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляції засудженого та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

При новому розгляді суду необхідно повно та всебічно дослідити обставини провадження, з дотриманням вимог КПК України, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду :
____________ ___________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4