1-кп/521/723/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 29 липня 2015 року за № 0004703, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Херсоні, має середню освіту, не одружений, судимий:

1)04.08.2004 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. 15, 185 ч. 3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2)28.11.2005 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. ст. 289 ч. 2, 69, 186 ч. 2, 69, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 26.12.2006 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 23 дні;

3)07.08.2007 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; звільнений 20.03.2010 року із заміною невідбутого строку на виправні роботи строком на 1 рік 3 місяці 23 дні з утримання 20 % заробітку в дохід держави;

4)10.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. ст. 198, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки

зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,

-у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився в м. Херсоні, має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, не судимий відповідно до положень ст. 89 КК України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ,

-у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,

У С Т А Н О В И В:
29 липня 2015 року близько 21 години ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 14 по вул. Космонавтів в м. Одесі, діючи за попередньою змовою та спільно, керуючись єдиним корисливим мотивом і умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, побачивши ОСОБА_9 , що йшла у зустрічному напрямку, визначили об`єктом свого злочинного посягання належне їй майно. Дочекавшись, поки ОСОБА_9 підійде до них, згідно до розподілених ролей, ОСОБА_10 шляхом ривку зірвав з її шиї срібний ланцюжок вагою 5 гр. разом зі срібним хрестиком вагою 5 гр. загальною вартістю 3000 грн., а ОСОБА_5 знаходився поряд, здійснюючи психологічний тиск на потерпілу і виключаючи її можливість чинити самозахист або її захист іншими громадянами. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з місця події зникли.

В судовому засіданні обвинувачені заявили, що визнають свою вину у скоєнні злочину, але, як витікає із їх подальших пояснень, фактично ОСОБА_5 вину не визнав, а ОСОБА_6 визнав частково.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що 28 липня 2015 року разом з ОСОБА_11 приїхав до м. Одеси. Він мав при собі 200 грн., у ОСОБА_10 грошей не було, тому ОСОБА_10 висловив намір зірвати у кого-небудь ланцюжок, а він не заперечував. Наступного дня ввечері,перебуваючи на вул. Космонавтів, вони зустріли жінку і, коли вона наблизилась, ОСОБА_10 зірвав з її шиї ланцюжок. Сам він ( ОСОБА_12 ) в цей час знаходився приблизно в 10 метрах і не знав про намір ОСОБА_10 пограбувати саме цю жінку. Після цього вони разом побігли у двори і ОСОБА_10 показав йому ланцюжок, сказав, що залишить його собі. Через деякий час вони були затримані патрулем.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що 28 липня 2015 року разом з ОСОБА_12 приїхали до ОСОБА_13 . Оскільки у нього грошей не залишилось, а ОСОБА_12 мав тільки 200 грн. на дорогу, він запропонував ОСОБА_12 скоїти грабіж і той погодився. 29 липня 2015 року ввечері він і ОСОБА_12 знаходились на вул. Космонавтів. В той час, коли ОСОБА_12 в стороні розмовляв по телефону, повз проходила жінка, на шиї якої він побачив ланцюжок. Він зірвав з шиї потерпілої ланцюжок, після чого разом з ОСОБА_12 побіг через двори і через деякий час були затримані патрулем.

Не дивлячись на зазначену позицію обвинувачених, їх вина у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що 29 липня 2015 року ввечері проходила по вул. Космонавтів в м. Одесі. В районі будинку № 14, їй прийшлось йти між обвинуваченими, при цьому ОСОБА_12 сидів на трубі приблизно у 2 метрах від неї, а ОСОБА_14 знаходився зі сторони проїзної частини у 3 метрах від неї. Відстань між обвинуваченими була не більше 5 метрів, перехожих поблизу не було. В той час, коли вона порівнялась з обвинуваченими, ОСОБА_12 махнув згортком, який тримав в руці, подавши знак ОСОБА_10 . Той, у свою чергу, підскочив до неї і зірвав з шиї срібний ланцюжок з хрестиком, порвавши при цьому їй одяг. Після цього обвинувачені одночасно втекли. Вона зателефонувала в міліцію і протягом години ОСОБА_12 і ОСОБА_10 були пред`явлені їй працівниками міліції. Вулиця Космонавтів була добре освітлена, тому вона розгледіла обвинувачених на місці скоєння злочину і впізнала їх. У ОСОБА_10 був вилучений належний їй ланцюжок. При скоєнні злочину обвинувачені діяли спільно і узгоджено.

В ході огляду місця події ділянки вулиці в районі будинку № 1 по вул. Гайдара в м. Одесі за участю обвинуваченого ОСОБА_10 було вилучено ланцюжок (ар.с. 45-47), при подальшому огляді якого за участю спеціаліста (ар.с. 48-50) встановлено, що він виготовлений із срібла, має вагу 5 гр. Крім того оглядом встановлено, що з`єднувальна ланка замка ланцюжка зламана відсутній фрагмент ланки. Зазначена обставина свідчить про те, що механічне пошкодження ланцюжка утворилось під час скоєння злочину - від ривка, і такий висновок суду узгоджується з поясненнями потерпілої і обвинувачених щодо механізму скоєння злочину. В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснив, що саме цей ланцюжок був викрадений у потерпілої, а потерпіла зазначила, що впізнала цей ланцюжок при пред`явленні під час досудового слідства.

Не дивлячись на те, що обвинувачені в судовому засіданні заперечували наявність між ними змови на скоєння пограбування ОСОБА_15 , суд вважає доведеним, що дії ОСОБА_12 і ОСОБА_10 були заздалегідь узгодженими і спрямованими на спільне скоєння пограбування потерпілої ОСОБА_15 за попередньою змовою.

Так, обидва обвинувачені в судовому засіданні поясняли, що за деякий час до скоєння злочину ОСОБА_10 запропонував, а ОСОБА_12 погодився зірвати ланцюжок у невизначеної особи. При цьому ОСОБА_10 пояснив, що ними обговорювалось скоєння злочину відносно любої особи, яка буде мати ланцюжок. Тобто, обвинувачені мали спільний, заздалегідь обдуманий намір скоїти відкрите викрадення майна у будь-якої особи, яка б відповідала певному критерію, а саме мала б прикрасу у вигляді ланцюжка. Оскільки потерпіла ОСОБА_15 відповідала такому критерію, ОСОБА_12 і ОСОБА_14 за мовчазною згодою реалізували свій злочинний намір відносно неї.

Подальші дії обвинувачених щодо потерпілої носили узгоджений між собою, цілеспрямований характер і здійснювались в рамках попередньої змови, відповідно до зазделегідь розподілених ролей. Разом обравши найбільше сприятливі на їх погляд час скоєння злочину (пізній час доби) і місце (безлюдну вулицю), вони визначили жертву, після чого ОСОБА_10 зірвав ланцюжок з шиї потерпілої, а ОСОБА_12 спостерігав за оточуючою обстановкою і, знаходячись поблизу потерпілої здійснював на неї психологічний тиск з метою виключення надання нею опору або можливості покликати на допомогу.

Суд приймає до уваги пояснення потерпілої про те, що дії обвинувачених носили чіткий узгоджений характер, і бере їх за основу, зважаючи на те, що зазначені пояснення є послідовними і підтверджуються іншими викладеними у вироку доказами, які узгоджуються між собою. Пояснення ж обвинувачених про відсутність між ними зговору суд сприймає як позицію захисту, обрану ОСОБА_11 для пом`якшення покарання, а ОСОБА_12 для уникнення покарання.

Дії обвинувачених утворюють закінчений склад злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, оскільки після заволодіння майном потерпілої вони втекли з місця злочину, здолали певну відстань і були зупинені патрулем на іншій вулиці через досить тривалий час після злочину, що вимірюється десятками хвилин. Тобто обвинувачені вчинили всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, і мали можливість розпорядитися викраденим, що вони і зробили.

До такого висновку суд дійшов на підставі аналізу пояснень потерпілої щодо обставин скоєння злочину і затримання обвинувачених, а також протоколу огляду місця події.

Потерпіла ОСОБА_9 , 1946 року народження, є особою похилого віку. Обвинувачені в судовому засіданні пояснювали, що злочин був скоєний у темний час доби і вони не могли визначити, що потерпіла жінка має похилий вік. Суд вважає, що такі пояснення обвинувачених не відповідають дійсності, надані в межах обраної ними позиції захисту. Такі пояснення суперечать як показанням потерпілої, так і поясненням самого ж обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що, знаходячись на відстані від потерпілої, він добре роздивився у неї на шиї ланцюжок і після цього викрав його. Потерпіла пояснила суду, що вулиця була добре освітлена і вона добре роздивилась обвинувачених. Тобто, під час скоєння злочину, знаходячись на невеликій відстані, обвинувачені мали реальну можливість візуально сприймати вік, фізичний стан потерпілої і розуміли, що вона є особою похилого віку.

Вартість викраденого майна підтверджується поясненнями потерпілої і стороною захисту в судовому засіданні не оспорювалась.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 і ОСОБА_16 кожний винний у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна шляхом грабежу за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_12 при цьому скоїв злочин повторно, але ця кваліфікуюча ознака не вказана стороною обвинувачення, а суд не має права вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, при цьому двічі за ст. 186 ч. 2 КК України. Новий злочин скоїв в період іспитового строку, через нетривалий час після винесення попереднього вироку. Зазначені обставини свідчать про стійку антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого. Зі слів ОСОБА_12 , до затримання він мав постійне місце роботи, але об`єктивних даних з цього приводу стороною захисту суду не надано.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважається не судимим відповідно до положень ст. 89 КК України. Але в неповнолітньому віці він двічі був засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України (ар.с. 91-93), відбував покарання в місцях позбавлення волі, і ці обставини суд враховує як такі, що характеризують його особу.

Обставиною, обтяжуючою покарання кожного з обвинувачених, є скоєння злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченим суд враховує, що вчинений ними злочини відноситься до категорії тяжких. Крім того суд враховує особи винних, наявність обтяжуючої покарання обставини і вважає необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів обрати кожному з них покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази у справі ланцюжок, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , необхідно залишити їй, мобільні телефони разом із сім-картками, вилучені у обвинувачених, слід передати родичам ОСОБА_5 і ОСОБА_6

ОСОБА_12 і ОСОБА_10 фактично були затримані 29 липня 2015 року о 21 годині 25 хвилин, що було зазначено в ухвалі слідчого судді (ар.с. 63-64). Тому строк відбування покарання кожному з них слід рахувати саме з цієї дати.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 10 жовтня 2014 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання, тобто з 29 липня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити незмінним тримання під вартою в ОУВП УДПТСУ № 21 в Одеській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання, тобто з 29 липня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити незмінним тримання під вартою в ОУВП УДПТСУ № 21 в Одеській області.

Речові докази у справі ланцюжок залишити ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «Sony Ericsson К-220» з сім-карткою передати родичам ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Nokia 7311» з сім-карткою передати родичам ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою з моменту вручення його копії.

Суддя ОСОБА_1