Дата документу Справа № 329/1039/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/396/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 197-1 ч. 1
КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2015 року суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009,

встановила:
29.01.2015 року судді-доповідачу передані матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року, яким під час досудового розслідування затверджена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним та засуджено за ст. 197-1 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

На вирок суду обвинуваченим ОСОБА_3 у встановлений законом строк подана апеляційна скарга, яку вважаю такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 420 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого, він просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині конфіскації і передачі в дохід держави речових доказів і постановити, що речові докази, відповідно до ст. 100 КПК України, підлягають поверненню йому, як законному володільцю, тобто апелянт просить апеляційну інстанцію прийняти рішення, не передбачене ст. 420 КПК України /а.п. 41 об./.

Окрім цього, обвинувачений у скарзі не погоджується з обставинами укладення з головою фермерського господарства Схід ОСОБА_4 договорів оренди земельних ділянок, терміном дії цих договорів, а також користування цими земельними ділянками, тобто оскаржує фактичні обставини провадження /а.п. 41/.

Проте, відповідно до вимог ст. 394 ч. ч. 4 п. 1 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений, у тому числі, обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Відповідно до норм ст. 399 КПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без руху з наданням йому строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Керуючись ст. 399 КПК України,

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009, залишити без руху, як таку, що подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.

Встановити апелянту семиденний строк, який відраховується з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2