Справа № 303/5019/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , представника ТзОВ «Мукачівспебут» ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/32/16 за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 та представника ТзОВ «Мукачівспецбуд» ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2014 року.
Цим вироком:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Іршавського району с. Лисичево, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, раніше судимий 23.01.2014 року Мукачіським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.1 ст.175 КК України до штрафу у розмірі 8 500 грн., засуджений:
- за ч.4 ст.191 КК України на 05 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки;
- за ч.2 ст.366 КК України на 02 (два) роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки, зі штрафом в дохід держави у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн..
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 05 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки, зі штрафом в дохід держави у розмірі 250 ( двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн..
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину й виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

-2-
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та мешканка АДРЕСА_2 , громадянка України, із середньо спеціальною освітою, не судима, засуджена:
- за ч.2 ст.358 КК України на 01 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного судом покарання, у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.
Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в дохід держави по 589, 68 грн. з кожного у відшкодування процесуальних витрат за проведення експертного дослідження.
Згідно вироку обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 визнані винуватими за вчинення кримінальних правопорушень при таких обставинах.
Так, ОСОБА_7 працюючи на посаді директора дочірного підприємства «Мукачівспецбуд» ЗАТ «Управління механізації будівництва» на підставі наказів від 30.11.2009 року № 110-вк та від 23.11.2010 року № 56-к, а також контракту від 16.11.2010, виконуючи при цьому організаційно-розпорядчі функції на забезпечення прибуткової діяльності підприємства та ефективного використання і збереження закріпленого за вищевказаним суб`єктом господарської діяльності майна, будучи службовою особою, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом зловживання своїм службовим становищем, здійснив розтрату майна ДП «Мукачівспецбуд» на загальну суму 266 611,45 грн., внаслідок складання завідомо неправдивого договору субпідряду від 08.04.2011 року № 7Д-04 між ДП «Мукачівспецбуд» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , а також довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень, травень, вересень та листопад 2011 року. На підставі вищевказаних документів, за період з 19.05.2011 року по 15.09.2011 року з рахунків ДП «Мукачівспецбуд» на рахунок ФОП ОСОБА_13 були безпідставно перераховані кошти на загальну суму 266 611,45 грн., хоча в дійсності ФОП ОСОБА_13 зазначених у договорі субпідряду від 08.04.2011 № 7Д-04 та вищевказаних довідках, будівельно-монтажних робіт не виконувала.
ОСОБА_13 визнана винною в тому, що, будучи фізичною особою-підприємцем, за період часу з 08.04.2011 року по листопад 2011 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, склала та підписала завідомо неправдивий договір субпідряду від 08.04.2011 № 7Д-04 між ДП «Мукачівспецбуд» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень, травень, червень, вересень та листопад 2011 року. На підставі вищевказаних документів, за період з 19.05.2011 року по 15.09.2011 з рахунків ДП «Мукачівспецбуд» на рахунок ФОП ОСОБА_13 були безпідставно перераховані кошти на загальну суму 266 611, 45 грн., хоча в дійсності ФОП ОСОБА_13 зазначених у договорі субпідряду від 08.04.2011 №7Д-04 та вищевказаних довідках, будівельно монтажних робіт не виконувала.

-3-
В апеляційній скарзі представник ТзОВ «Мукачівспецбут» адвокат ОСОБА_6 просить вирок від 31.12.2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст. 191 КК України у виді 07 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки; за ст. 366 КК України призначити покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно - розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки, зі штрафом у дохід держави в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 07 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки, зі штрафом у дохід держави в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.. Указує на те, що вирок ухвалений із порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу. Судом безпідставно звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України. Судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше засуджувався за економічні злочини. Крім того, врахування судом пом`якшуючих вину ОСОБА_7 обставини - незадовільний стан здоров`я, щире каяття та сприяння розкриттю злочину - є хибними. У зв`язку з наведеним уважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є м`яким, а звільнення засудженого від відбування покарання суперечить меті такого інституту, тобто виправлення засудженого та запобігання вчинення як ним, так і іншими особами нових злочинів.
Старший прокурор прокуратури міста Мукачева ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок від 31.12.2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_13 скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.4 ст.191 КК України та призначити останньому покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки; за ч. 2 ст.366 КК України призначити покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 01 (один) рік, зі штрафом у дохід держави в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки, зі штрафом в дохід держави у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину й виконає покладені на нього передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст.76 КК України обов`язки, а саме:

-4-
не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі ст. 417 КПК України, у частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 358 КК України, у зв`язку з наявністю підстав, передбачених ст.49 КК України кримінальне провадження закрити. Указує на те, що якщо за окремі злочини, що входять до сукупності судом призначені одинакові за видом чи розміром покарання, то вони поглиненню не підлягають, а мають бути повністю чи частково складені. Крім того, якщо суд установив підстави для застосування ст.49 КК України, він повинен закрити провадження, а обвинувачену звільнити від кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 просить вирок від 31.12.2014 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного судом покарання, і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст.191 КК України покарання у виді 06(шість) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах та організаціях строком на 02 (два) роки; за ч. 2 ст.366 КК України покарання у виді 02(двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на підприємствах, установах та організаціях строком на 01(один) рік, зі штрафом у дохід держави в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 06(шість) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах та організаціях строком на 02(два) роки, зі штрафом в дохід держави у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн.. Зазначає, що суд вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, дав належну юридичну оцінку діянням ОСОБА_7 , однак неправильно застосував до обвинуваченого положення ст. ст.70, 75 КК України, звільнивши останнього від призначеного покарання з іспитовим строком. Уважає, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, матеріальна шкода, завдана злочином не відшкодована; не прийнято до уваги також дані про особу ОСОБА_7 , який 08.11.2012 року був засуджений Мукачівським міськрайонним судом за ч. 2 ст.191 та ч. 1 ст.366 КК України зі встановленням іспитового строку, однак на даний час указана судимість останнього погашена. Крім того, посилається на те, що всупереч вимогам ч.1 ст.70 КК України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд як за ч.4 ст.191 КК України, так і за ч. 1 ст.366 КК України, призначив додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах та організаціях строком на два роки, а потім на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів поглинув однакове за видом та розміром покарання та остаточно визначив додаткове покарання також у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємства, установах та організаціях строком на два роки.

-5-

Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, виклавши основні доводи апеляційних скарг, промову прокурора на часткове підтримання апеляційних скарг, пояснення адвоката ОСОБА_6 на підтримання своєї апеляційної скарги та часткове підтримання апеляційних скарг прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 та представника ТзОВ «Мукачівспецбуд» адвоката ОСОБА_6 підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Ураховуючи, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_13 ні апеляційним, ні Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядався, а тому апеляційний суд при повторному апеляційному розгляді апеляційної скарги старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_9 щодо ОСОБА_13 не розглядає.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду із прав людини.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закрити кримінальне провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установленим цим Кодексом випадках на потерпілого.

-6-
Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив суб`єктами доказування обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, слідчого та прокурора, а у випадках відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілого (п.4 ч.3 ст.56 КПК). Обов`язок доказування слідчим та прокурором обставин, указаних у ст.91 КПК України це вимога Закону. Вона означає, що слідчий та прокурор зобов`язані зібрати, процесуально зафіксувати, перевірити і оцінити докази, обґрунтувати ними наявність обставин, передбачених у ст.91 КПК. Обов`язком указаних суб`єктів також є спростування доводів сторони захисту щодо доведення обставин і предмета доказування.
На суд, у разі визнання особи винуватою, відповідно до приписів ст.374 КПК України покладається, зокрема, формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Досудове розслідування в кримінальному провадженні має бути проведено в точній відповідності із законом. Прокурор та слідчий зобов`язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи, її належного спрямування, забезпечення прав усіх учасників кримінального провадження. Коли є достатньо доказів, що вказують на вчинення злочину певною особою, слідчий відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, вручає письмове повідомлення про підозру, у якій викладає стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення: час, місце та інші обставини, у тому числі ознаки об`єктивної суб`єктивної сторони конкретного складу злочину, мотив, спосіб вчинення злочину на скільки вони відомі слідчому, правову кваліфікацію - стаття кримінального закону, яким передбачений цей злочин. У будь-якому випадку повідомлення про підозру, що вручається особі повинно бути конкретним.
Такі ж вимоги законодавцем передбачено й до висунутого особі обвинувачення, оформленого обвинувальним актом. Так, згідно ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Апеляційний суд уважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону, як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено неповноту, яка призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження у внаслідок чого постановлено судове рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

-7-
Так, прокурором ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст.191 КК України - тобто привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та ч.2 ст.366 КК України - тобто складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки. Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром у подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. У результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище, тобто активні дії особи.
Внесення у офіційні документи неправдивих відомостей передбачає внесення у дійсний офіційний документ даних, що не відповідають дійсності повністю або частково.
У ч.2 ст.366 КК України сформульовано матеріальний склад злочину, при вчиненні якого службове підроблення заподіює тяжкі наслідки.
Для інкримінування особі спричинення (заподіяння) її діями певних наслідків необхідно наявність прямого, безпосереднього, а не опосередкованого, причинного зв`язку між діями і певними наслідками. Отже, для ставлення у вину особі, що вчинила службове підроблення, спричинення її діями тяжких наслідків, визначення яких дається у п.4 примітки до статті 364 КК України, необхідно, щоб такі наслідки знаходились у прямому причинному зв`язку саме з діями, зазначеними у диспозиції частини першої статті 366 КК України.
Крім того, обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин про те, в чому саме полягали злочинні діяння ОСОБА_7 , з якою метою він склав завідомо неправдивий договір субпідряду від 08.04.2011 року, № 7Д-04 між ДП «Мукачівспецбуд» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , кому заподіяно шкоди, чи були виконані роботи і які саме, у якому обсязі, та які тяжкі наслідки від цього настали, не конкретизовано цих наслідків.
Указані обставини не були встановленні й під час судового розгляду.
Крім того, в обвинувальному акті діяння ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становище, а відповідно до вироку суду першої інстанції від 31.12.2014 року останній визнаний винним у вчиненні злочину за ч.4 ст.191 КК України, у зв`язку з розтратою чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена у великих розмірах та за ч.2 ст.366 КК України, як складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.
За змістом указаної статті вбачається, що з об`єктивної сторони ст.191 КК України передбачає три різних форми вчинення злочину: привласнення, розтрата чужого майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем.
Також, у матеріалах кримінального провадження наявні суперечності щодо заподіяння шкоди. З висновку експерта №23/249 від 28.05.2014 року вбачається, що згідно наданих документів підтверджується документально перерахування грошових коштів із рахунків ТзОВ «Мукачівспецбуд» на рахунок ПП ОСОБА_13 на загальну суму 514 992,80 грн. за період із березня 2010 року по грудень 2011 року, у той же час згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_7 за період з 19.05.2011 по 15.09.201 року безпідставно перерахував кошти з рахунків ДП «Мукачівспецбуд» на рахунок ФОП ОСОБА_13 на загальну суму 266 611,45 грн..
-8-
Тобто, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретним, а тому останній був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його прав на захист.
Відповідно до п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення. Не роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.
Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, апеляційний суд уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення . При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Апеляційний суд уважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Оскільки вище зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону були допущені на стадії підготовчого судового засідання, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення, що зумовлює скасування вироку щодо ОСОБА_7 в цілому, і з метою захисту прав та дотримання інтересів сторін кримінального провадження, направлення цього провадження до суду першої інстанції із призначенням нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки з урахуванням правових висновків Верховного Суду України викладених у рішеннях, зокрема, викладених у постанові від 19.12.2011 року, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг, дати відповідну правову оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
-9-
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_10 та представника ТзОВ «Мукачівспецбуд» адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2014 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.191, ч.2 ст.366 КК України - скасувати, і призначити новий розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: