621/462/15-к
1-кп/621/105/15
У Х В А Л А

28 грудня 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий суддя ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2015 року у відношенні ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 12.02.2015 року скасовано ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2015 року та застосовано у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід - домашній арешт, заборонено йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою, здати на зберігання до ГУ ДМС України в Харківській області закордонний паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.03.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2015 року суд постановив вважати продовженими до закінчення судового провадження дію заходів забезпечення кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 - запобіжного заходу у виді домашнього арешту та відсторонення від посади.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2015 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну адреси житла, яке йому заборонено залишати цілодобово на будинок АДРЕСА_2 . В частині зміни цілодобової заборони покидати житло на заборону покидати житло з 23:00 години по 06:00 годину - відмовлено.
25.12.2015 року під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування клопотання зазначила, що обрання такого запобіжного заходу дуже погано впливає на життя обвинуваченого та його родини. За правовою природою домашній арешт є обмеженням волі. Він другий за суворістю запобіжний захід після взяття під варту.
На даний час вже не існує ніяких ризиків, що ОСОБА_7 може якось вплинути на слідство або свідків. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, в тому числі запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_7 з`являється до суду, дає показання, приймає активну участь у розкритті злочину.
У відповідності до п. 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України від 04.04.2013 року слідчому судді, суду необхідно мати на увазі, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.
Звертає увагу, що ні слідчий, ні прокурор не те що не доводили неможливості застосування більш м`яких заходів, а мова про це взагалі не велася в принципі. Зазначене свідчить про недотримання прокурором вимог КПК України, так і рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
На даний час багато що змінилось в родині обвинуваченого після того, як судом йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Це нові обставини які не існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 та не були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу апеляційним судом Харківської області.
ОСОБА_7 на даний час потребує негайного лікування в лікарні на стаціонарі, лікування хвороби потребує грошей, які відсутні. Останнім часом, вже декілька разів лікарі наполягали на необхідності лікування на стаціонарі, та ретельному обстеженні.
5 листопада 2015 року ОСОБА_7 було звільнено згідно з наказом ГУМВС України в Харківській області з посади начальника ДІМ Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області. В родині на даний час немає грошей на саме необхідне, ОСОБА_7 дуже важко, переносити те, що він не може приносити ніякої користі своїй родині.
Дружина обвинуваченого на теперішній час не працює. Родина залишилась без грошей, ОСОБА_7 хоч і хворий, але міг би влаштуватись на роботу з легкою працею, або на не повний робочий день, хоч за для того, щоб мати можливість існувати. Тесть ОСОБА_7 , з яким мешкає родина також, потребує негайної госпіталізації та інтенсивного лікування, що є неможливим бо раніше ОСОБА_7 та його дружина мали можливість допомагати батькам, бо працювали обидва, ОСОБА_7 знаходиться під домашнім арештом, він навіть фізично не може допомогти своїй родині (раніше він відвідував тестя в лікарні, допомагав йому пересуватись до лікарні, відвозив на дослідження).
Батьки обвинуваченого є людьми похилого віку. Допомогти родині ОСОБА_9 вони теж не можуть, але мають присадибну ділянку та домашнє господарство, займаючись яким ОСОБА_7 міг би хоч якось допомагати своїй родині. Домашній арешт позбавляє обвинуваченого та його родину гідного життя, руйнується його родина, бо не маючи грошей на саме необхідне в домі постійно сварки. ОСОБА_7 страждає на гіпертонічну хворобу, все це дуже погано відображається на стані його здоров`я.
На теперішній час батько її підзахисного ОСОБА_10 має дуже важкий діагноз та потребує постійного стороннього догляду, але єдиний син який може надавати допомогу не має можливості допомоги в зв`язку з тим, що знаходиться під домашнім арештом.
Людина ще не визнана винною, а вже відбуває покарання, бо воля її обмежена, соціальні зв`язки також. Він втрачає здоров`я, бо не має ні грошей, ні можливості лікуватись, не може забезпечити свою родину навіть самим необхідним для життя, як це повинно бути в той час, коли держава обрала шлях до розбудови нового європейського суспільства.
Син ОСОБА_7 пішов до дитячого садку, і він не має можливості відвести його до дитячого садка та забрати з нього, не має можливості бути присутнім на перших дитячих святах в садочку, які проходять у його сина, не маючи можливості пояснити дитині, чому батько не бажає прийти до нього на свято.
ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має на утриманні двох літніх батьків.
ОСОБА_7 не визнано винним у кримінальному правопорушенні, та він не скоював нових злочинів. Але якщо суд визнає ОСОБА_7 винним в скоєнні злочину, в матеріалах справи міститься цивільний позов потерпілого, якщо ОСОБА_7 буде обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або більш м`який запобіжний захід він зможе працевлаштуватись, що прискорить виплату потерпілому, іншої можливості виплатити гроші в нього немає.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав зазначене клопотання з підстав, викладених у ньому.
Прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 проти клопотання заперечували мотивуючи його необґрунтованістю.
Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали клопотання.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного:
Статтею 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких віднесено і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Обставини кримінального провадження, на які посилається захисник у своєму клопотанні, в цілому були враховані апеляційним судом Харківської області під час скасування ухвали слідчого судді про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 201 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Зі змісту клопотання захисника та матеріалів кримінального провадження не вбачається, що існують докази того, що зменшилися ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які існували під час застосування запобіжного заходу, такою мірою, щоб це було підставою для зміни запобіжного заходу.
Так, за умови набрання відповідними судовими рішеннями законної сили, захисник безпідставно зазначила в клопотанні, що під час застосування запобіжного заходу було порушено вимоги КПК України та правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Застосування у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу - домашнього арешту не перешкоджає, за необхідності, звернення до медичного закладу для отримання медичної допомоги, в тому числі і стаціонарного лікування.
Звільнення ОСОБА_7 з посади начальника ДІМ Зміївського РВ, за умови застосування заходу процесуального примусу у виді відсторонення від посади, не вказує на зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обґрунтовуючи клопотання потребою батьків ОСОБА_7 та його дружини у допомозі з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник не надала докази того, що батьки не мають інших працездатних дітей, які мають можливість надавати їм допомогу.
Доводи щодо важкого матеріального та сімейного становища обвинуваченого та його сім`ї мають узагальнений характер, не підтверджені доказами, достатніми для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.
Ті обмеження у свободі вибору свого місця перебування та спілкування з родичами за межами свого житла, на які посилається захисник, охоплюються таким ступенем втручання у права і свободи обвинуваченого, що виправдовується потребами даного кримінального провадження.
Крім того, захисник у клопотанні, а також і під час його розгляду, не конкретизувала, який саме запобіжний захід належить застосувати у відношенні обвинуваченого замість домашнього арешту.
Таким чином, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 181, 201, 331, 350 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: