У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_14.,
суддів ОСОБА_15., ОСОБА_16.,
за участю прокурора ОСОБА_17.,
засудженого ОСОБА_4,
захисника ОСОБА_5,
при секретарі ОСОБА_18.,
розглянула в судовому засіданні 03 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000393 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1

судимого вироком Путивльського районного суду Сумської

області від 05.03.2004 року за ч. 3 ст. 152 КК України

до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 4 820 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 3 травня 2011 року о 04.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння по вул. Світлицького біля будинку 24 а у м. Києві, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами вчинили розбійний напад на малознайомого ОСОБА_7 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого, спільно завдали удари скляними пляшками по його голові та ногами по тулубу й незаконно заволоділи його майном вартістю 5 535 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, порушення кримінального процесуального закону, недозволені методи ведення слідства. Стверджує, що доказів його винуватості матеріали провадження не містять. Указує, що у деяких документах досудового слідства невірно вказано прізвище потерпілого та марки вкрадених мобільних телефонів. Зазначає, що за його проханням не був наданий захисник, не було викликано для участі в суді апеляційної інстанції, не надано можливості для повного ознайомлення з мат-ми справи і звукозапису. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки судом не дано відповіді на усі поставлені ним питання. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб розбійного нападу на ОСОБА_7 ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказах, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

Так, потерпілий ОСОБА_7 у суді підтвердив, що йому декількома особами були нанесені удари, у тому числі і скляними пляшками по голові, від яких він упав і втратив свідомість. Також він чітко вказав на ОСОБА_4 як на особу, яка в групі з іншими напала на нього і заволоділа його майном.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 на початку досудового слідства визнавав свою вину та написав явку з повинною, однак в подальшому відмовився від своїх первинних показань.

Ці їх показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та об'єктивно підтверджуються даними, які містяться у протоколах усної заяви про злочин, пред'явлення особи для впізнання, висновках експертів та іншими матеріалами кримінального провадження.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Твердження у касаційній скарзі засудженого про те, що до нього застосовувалися незаконні методи ведення слідства, внаслідок чого він вимушений був себе обмовити, перевірялися судами і не знайшли підтвердження.

Доводи у скарзі засудженого про порушення його права на захист, оскільки за його проханням не був наданий захисник, крім того, йому не надано можливості для ознайомлення з матеріалами провадження і звукозапису, також є безпідставними. Так, під час досудового розслідуванні при допиті в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_4 відмовився від послуг захисника, мотивуючи це тим, що бажає самостійно захищати свої права та давати показання (т. 1 а.п. 45-47, 68, 69). В подальшому його інтереси захищали захисники ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 Також ОСОБА_4 неодноразово ознайомлювався з матеріалами провадження (т. 1 а.п. 106, т. 3 а.п. 74, т. 4 а.п. 44-47).

Твердження ОСОБА_4 про те, що розгляд провадження в апеляційній інстанції відбувся без його участі, хоча він подавав відповідне клопотання, є непереконливими, оскільки даних на підтвердження подачі такого клопотання ОСОБА_4 матеріали провадження не містять.

Вивченням матеріалів провадження порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування постановлених судових рішень, не встановлено. Помилки в деяких процесуальних документах досудового розслідування щодо прізвища потерпілого (ОСОБА_6 замість ОСОБА_7) та марок мобільних телефонів не являються істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Апеляційний розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16