УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін:
особи, що подала скаргу ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
У судовому засіданні особа, що подала скаргу її підтримав, просив задовольнити зі вказаних в останній підстав.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, оскільки викладені у ній відомості не ґрунтуються на положеннях КПК України, а процесуальні доводи особи, що подала скаргу зводяться до емоційної незгоди з прийнятим процесуальним рішенням та не містять жодного належного та допустимого доказу на своє підтвердження.
Щодо наявності у провадженні низки судових рішень, зокрема від 11.02.2015 року, про скування постанов про закриття цього провадження, то сторона обвинувачення не вважає за необхідне їх виконувати, оскільки за своїм внутрішнім переконання вважає вказаний в цих ухвалах комплекс слідчих дій проводити не доречно.
У судове засідання слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги не з`явився, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 КПК України, не повідомив, однак направив до суду закрите провадження, у зв`язку з чим, суд враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести її розгляд у його відсутність.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини" як джерела права.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скаргу подано у відповідності до положень ст. 304 КПК України та на процесуальну дію/бездіяльність, що підлягає оскарженню на досудовому розслідуванні (ст. 303 КПК України).
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_5 , як учасник процесу, у даному провадженні, будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні скарги.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі Олександр Ніконенко проти України, Мута проти України, Карабет та інші проти України).
Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній не в повній мірі викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Оскаржуване процесуальне рішення не містить належних відомостей аналізу підстав, з яких слідчих прийшов до висновку про їх необґрунтованість.
Ухвала слідчого судді від 11.02.2015 року, яка набрала статусу остаточної та є обов`язковою до виконання на всій території України, не виконана.

Зокрема, після постановлення ухвали слідчим суддею від 11.02.2015 року про скасування постанови слідчого про закриття провадження, слідчий провів наступні дії ухвалив постанову про закриття від 30.05.2015 року.

Таким чином, слідство у провадженні та прокуратура умисно не виконали судове рішення у провадження, та підірвали віру заявника у справедливість слідства та нівелювали довіру до правоохоронних органів держави в цілому, що вказує на те, що розслідування у цій справі не є незалежним, безстороннім, оскільки компетентні органи не діють зі зразковою ретельністю та оперативністю, саме розслідування не є ретельним та реальним.

Слідчий суддя враховуючи те, що розслідування цієї справи триває кілька років вважає, що слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 взагалі не намагалися добросовісно з`ясувати, що трапилось, і поклалися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи та використали такі висновки як підставу для своїх рішень, зокрема не вжили усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, тож такий недолік розслідування підриває авторитет правоохоронних орагнів держави в цілому, не забезпечує виконання положень ст. 2 КПК України.

Враховуючи, що судовим рішенням від 11.02.2015 року слідчим суддею було встановлено наступне «рішенням Господарського суду м. Києва від 07.04.2009 року у справі № 38/32 визначено позов ОСОБА_3 задовольнити частково; визнати недійсними рішення загальних зборів ТОВ "Багатогалузева фірма "Республіканське управління механізації шляхового будівництва" () від 07.05.2008, оформлених протокол № 1; визнати недійсними рішення загальних зборів ТОВ "Багатогалузева фірма "Республіканське управління механізації шляхового будівництва" () від 13.08.2008, оформлених протокол № 7. В іншій частині позову відмовити. Так, зі вказаного рішення господарсього суду слідує, що він відмовив у зобов`язанні унести зміни до ЄДР тільки тому, що позов у даній частині є передчасним, адже право позивача є не порушеним, на момент ухвалення рішення суду, однак у цьому рішення суд у мотивувальній чатсині чітко вказав, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 31 Закону України Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органів про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Державний реєстратор у строк, що не перевищує двох робочих днів з дати надходження судового рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, вносить до Єдиного державного реєстру запис щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо інше не встановлено судовим рішенням, та в той же день повідомляє органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування про внесення такого запису. Таким чином, вказане прямо спростовує обовязок ОСОБА_3 окремо звертатися до реєстратора та подавати низку документів, як про те вказує прокурор у письмових запереченнях. З листа судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_6 від 17.09.2012 року № 38/12 випливає, що 01.02.2010 року вказане рішення суду було направлено простою кореспонденцією на адресу Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації. З листа заступника голови Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації ОСОБА_7 від 26.10.2012 року слідує, що вказне рішення господарського суду м. Києва було отримане ними 08.02.2010 року і зареєстроване за № бн 260. Більше того, слідство взагалі не врахувало того, що ухвалою господарського суду м. Києва від 11.10.2012 року було роз`яснено вищевказане рішення, та зазачено, що з 11.11.09 року рішення загальних зборів від 07.05.08р., оформлені протоколом № 1, та від 13.08.08р., оформленні протоколом № 7 , являються недійсними та втрачають будь-яку юрудчину силу. Тобто, державний реєстратор згідно положень ч. 1, 2 ст. 31 Закону України Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був зобов`язаний у строк до 12.02.2010 року внести до Єдиного державного реєстру запис щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо інше не встановлено судовим рішенням, та в той же день повідомляє органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування про внесення такого запису. При цьому з норм Закону України Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців випливає, що додаткового рішення про зобов`язання вчинити таку дію суд постановляти не зобов`язаний, дані дію вчиняються при наявності судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органів про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи та його отримання реєстратором і все, іншого не передбачено, адже саме з дня постановлення судового рішення, а саме 11.11.09 року, рішення за загальних зборів від 07.05.08р., оформлені протоколом № 1, та від 13.08.08р., оформленні протоколом № 7 , являються недійсними та втрачають будь-яку юрудчину силу. Більше того, у даному випадку, господарський суд не зобов`язаний видати виконавчий лист, або судовий наказ, оскільки видача останніх зі вказаних підстав ГПК України не передбачена, а сама процедура внесення відомостей ЄДР здійснюється реєстратором саме на підставі судового рішення, яка вступило в закону силу та надійшло з суду, що в даному випадку дійсно мало місце, а саме реєстратором рішення отримано 08.02.2010 року. Поряд з цим, з оскаржуваного процесуального рішення взагалі не можливо зрозуміти на підставі чого слідчий прийшов до висновку, про відсутність порушення вимог ч. 1, ч. 2 ст. 31 Закону України Про реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_8 , яка не внесла відомості до Єдиного державного реєстру за рішенням суду, яким було постановлено судове рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи/ уповноваженого ними органів про внесення змін до установчих документів юридичної особи/ визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи. 11 серпня 2014 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було постановлено ухвалу, в які вказано надати ОСОБА_5 право тимчасового доступу до речей і документів, які знаходяться у Відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (м. Київ, проспект Героїв Сталінграда 57), стосовно юридичної справи ТОВ Багатогалузева фірма Республіканське управління механізації шляхового будівництва, та ухвали Господарського суду м. Києва від 07.04.2009 року № 38/32 з супровідними документами про надходження до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Оболонського району реєстраційної служби Головного управління юстиції, з можливістю їх вилучення (здійснення виїмки). Дане судове рішення слідством про тимчасовий доступ до речей і документів не виконано. Крім того, з кримінального провадження випливає, що у цьому провадженні наявна заява ОСОБА_3 від 25.06.2014 року про порушення кримінальнго провадження за ст. 205 КК України, фактчино списана на підставі рапорту, що прямо суперечить ст. 214 КПК України, адже відомості за нею мали б бути унесені до ЄРДР».

Вільне тлумачення слідства на свій розсуд рішення суду взагалі будь-якій критиці не підлягає та свідчить про те, що слідство у цьому провадженні, враховуючи кількість постанов про закриття провадження, та їх скасування, прямо вчиняє дії, які б унеможливили встановлення істини у ньому та спрямоване на уникнення особами, що не виконали рішення суду кримінальної відповідальності.

Крім того, дослідивши матеріали наявного кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що на цей час слідчим не виконано у повному обсязі низку вказівок та доручень прокурорів у провадженні, що є прямим порушенням ч. 4 ст. 40 КПК України, тож є дивним та не зрозумілим факт того з яких підстав та, якими саме доказами і нормами керувався прокурор ОСОБА_4 , як посадова особа, яка саме і мала наглядати за дотриманням законності в державі України, перевіряючи законність закриття цього провадження слідчим, враховуючи не виконання у провадженні низки ухвал слідчих суддів та вищезазначених вказівок прокуратури, однак сама ж її (законність) і паплюжить, адже фактично прокуратура сама дала ці вказівки і сам ж їх і проігнорувала.

Таким чином, органом досудового слідства здійснено посилання та аргументовано у своєму рішенні на докази, які у розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, не можуть бути оцінені, як належні та допустимі, на підтвердження обставин закриття провадження.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 30.05.2015 року про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2012 року за № 0000133 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України скасувати та повернути матеріали даного кримінального провадження для продовження досудового розслідування у загальному порядку у відповідності до КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Повний текст ухвали оголосити 28.09.2015 року о 17 годині 45 хвилин в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул.. І.Сергієнка, 3.
Слідчий суддя: ОСОБА_9