Справа № 307/4190/13-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
13.10.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 /головуючого/,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/242/15 за апеляційними скаргами процесуального прокурора - старшого прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2015 року.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, визнано невинуватим за ст. 124 КК України та виправдано за недоведеністю його вини.
Цивільний позов потерпілих залишений без задоволення.
Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинними в обвинуваченні, суть, якого полягала у тому, що 28.12.2009 року, близько 22 год. брати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 знаходилися на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , та побачивши, що до будинку під`їхали кілька автомобілів, з яких вийшли невідомі особи та котрі направилися в їхній бік, вони утрьох почали втікати через городи. На подвір`ї буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_17 наздогнали ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , нанесли йому один удар в область спини ззаду, від якого він впав, а потім ще один удар ногою в область живота та удар по нозі. Маючи реальну можливість припинити протиправні дії ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , помилково вважаючи, що їх дії створюють реальну загрозу життю і здоров`ю як йому особисто, так і оточуючим, перевищуючи межі необхідної оборони, ОСОБА_7 умисно, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, при явній невідповідності небезпечності посягання та обстановці захисту, дістав з кишені ніж, яким наніс по одному удару в область живота потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , заподіявши останнім тяжкі тілесні ушкодження.

В той же час, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 наздогнавши ОСОБА_18 , нанесли йому декілька ударів в область голови та по правій руці, якою обвинувачений прикривав голову від ударів, чим спричинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Маючи реальну можливість припинити протиправні дії ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , та помилково вважаючи, що їх дії створюють реальну загрозу життю і здоров`ю як його особисто, так і оточуючих, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, при явній невідповідності небезпечності посягання та обстановці захисту, підняв з землі предмет схожий на ніж, яким наніс один удар в область живота ОСОБА_11 , спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони, а причетність ОСОБА_8 до нанесення ножових поранень потерпілим недоведена.

В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Тячівського району ОСОБА_19 просить вирок суду від 17.02.2015 року скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України і призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді 1 місяця арешту. В ході апеляційного розгляду просить допитати обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , а також дослідити первинні висновки та висновки комісійних судово медичних експертиз потерпілих. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В зміненій апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_28 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обгрунтовує тим, що розглядаючи дане кримінальне правопорушення, суд залишив поза увагою істотні порушення вимог КПК України, допущені органом досудового слідства, зокрема, що процесуальними прокурорами у справі визначено ОСОБА_10 та ОСОБА_29 , але зі справи убачається, що вказівки слідчому на досудовому розслідуванні давав заступник прокурора Тячівського району ОСОБА_30 , який не був віднесений до процесуальних керівників у кримінальному провадженні. В судовому засіданні у суді першої інстанції приймав участь прокурор Баник. Крім того, під час провадження справи, суд не перевірив чи затверджений обвинувальний акт процесуальним прокурором та в порушення вимог ст. 291 КПК України призначив справу на підставі обвинувального акту, який не був затверджений прокурором (а.с. 39 т. 6). За вказаних обставин, апелянт вважає, що вирок підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду зі стадії попереднього судового засідання.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 просять вирок суду від 17.02.2015 року скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України і призначити покарання, яке б не суперечило вимогам ст. 65 КК України. Заявлений ними цивільний позов задовольнити в повному обсязі. В ході апеляційного розгляду просять допитати обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , а також дослідити первинні висновки та висновки комісійних судово медичних експертиз щодо потерпілих. Вважають, що суд невірно дав оцінку здобутим у суді доказам, надавши перевагу показанням самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які лягли в основу виправдувального вироку. при цьому, що висунуте обвинувачення підтверджено показаннями потерпілих, свідків та висновками судово медичних експертиз про наявність у потерпілих тяжких тілесних ушкоджень. Але, суд вказав, що ці докази не можуть бути покладені в основу обвинувачення через те, що не у всьому співпадають між собою, суперечать іншим доказам, є непослідовними і спростовуються показаннями обвинувачених, свідка ОСОБА_16 та висновками судових медичних експертиз про наявність тілесних ушкоджень в обвинувачених. Тому вважають, що вирок слід скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, на думку апелянтів, суд виправдовуючи ОСОБА_7 за ст.124 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення та ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, не дотримався вимог ст. ст. 370, 374 КПК України. Так, суд належним чином не мотивував, із яких саме причин відкидає докази обвинувачення. Суд також не врахував, що у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, тобто нанесенні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав та у судовому засіданні пояснив, що дійсно за вказаних у обвинуваченні обставинах, наніс удар складним ножем спочатку ОСОБА_13 , а потім ОСОБА_12 , після чого ніж викинув. При цьому, ступінь спричинених йому тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження) не відповідають небезпечності посягання та обстановці захисту, оскільки сам він наніс потерпілим тяжкі тілесні ушкодження в ситуації, коли реальної загрози життю та здоров`ю, як йому особисто, так і оточуючим, не було. Крім того, віддаючи перевагу показам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які лягли в основу для визнання їх невинуватими, суд зазначає те, що обвинувачені є старшими за віком, а потерпілі фізично розвинуті, ніж обвинувачені. Зазначене не може слугувати достатньою підставою робити висновок про неможливість спричинення потерпілим саме тяжких тілесних ушкоджень. Враховуючи, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме покази свідків, які хоча і не бачили самої події, тобто спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, але одразу після вказаного факту знаходилися на місці злочину, були очевидцями інциденту, послідовно описали місце перебування кожного з потерпілих та бачили потерпілих з уже наявними тілесними ушкодженнями.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілих та прокурора, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просить вирок залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення. Вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим у відповідності з приписами ст. ст. 370, 374 КПК України, з дотриманням норм кримінального закону, а висновки суду ґрунтуються на всебічно, повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні всіх доказів кримінального провадження. Також заперечує проти доводів зміненої апеляційної скраги прокурора, вважаючи її необгрунтованою, а доводи надуманими. Зазначає, що протягом розгляду даного кримінального провадження, яке неодноразовово було предметом розгляду як в суді першої інстанції так і апеляційної, ніхто з прокурорів не вказував на прогалини у діях процесуальних прокурорів чи керівника прокуратури на досудовому слідстві. Між тим, на розгляді справи знаходився обвинувальний акт підписаний як слідчим так і прокурором, також і вручений обвинуваченим. Просить апеляційні скарги відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційого суду, пояснення прокурора про часткове підтримання апеляційної скарги , поданої прокурорм ОСОБА_31 , а саме в частині скасування оскаржувнаого вироку та про підтримання зміненої апеляційної скарги, поданої прокурором ОСОБА_28 та про часткове підтримання апеляційних скарг потерпілих; пояснення представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 про часткове підтримання поданих апеляційних скарг, а саме необхідності скасування вироку з направленням на новий судовий розгляд з підстав, наведених у зміненій апеляційній скарзі прокурора; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_32 із запереченнями проти апеляційних скарг і прохання про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Убачається, що суд першої інстанції ретельно перевірив докази обвинувачення та докази захисту, оцінивши їх в сукупності, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Судове рішення постановлене з дотриманням вимог ст. 370, ст. 374 КПК України , суд у вироку мотивував, чому відхилив докази обвинувачення, а виправдовуючи кожного з обвинувачених, навів мотиви прийнятого рішення та вказав норму закону, на підставі якої останніх визнав невинними.

Суд вірно оцінив обстановку, у якій відбулась подія між обвинуваченими та потерпілими, врахував неприязні відносини, які склались між ними і участь у конфлікті братів ОСОБА_33 , родичів і знайомих потерпілих. Як встановлено слідством, ОСОБА_16 разом з братами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 очікували приїзду працівників міліції через конфлікт із зятем ОСОБА_11 . Побачивши, що до будинку під`їхали кілька автомобілів, з яких вийщли декілька осіб чоловічої статі, вони злякалися і тікали з подвір`я через городи до сусідів. Проте, особи чоловічої статі, якими потім виявилися ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 побігли навздогін, наносячи тілесні ушкодження ОСОБА_34 . Судом правильно встановлено, що з урахуванням віку обвинувачених, стану їх здоров`я, обстановки ( нічний час) останні не могли протистояти потерпілим, і та обставина, що ОСОБА_7 скористався перочиним ножем (складеним) з метою самозахисту та захисту своїх братів, не маючи можливості інакше відвернути посягання на життя і здоров`я, судом правильно розцінено як необхідна оборона.

Окрім того, протягом слідства потерпілі не змогли пояснити причину погоні за обвинуваченими і нанесення останнім тілесних ушкоджень.

У вироку суд навів показання обвинувачених, потерпілих, свідків, проаналізував їх, як і інші письмові докази, з повнотою їх перевіривши у судовому засіданні, тому судова колегія не вбачає підстав для повторного їх дослідження, як цього просили в апеляційній скарзі потерпілі та прокурор. Крім того, відхиляючи доводи апеляційних скарг, судова колегія враховує, що апелянти не вказали у чому саме полягала неповнота під час допиту свідків, потерпілих, обвинувачених, дослідження висновків судово-медичних експертиз місцевим судом, а також, які порушення суд допустив при дослідженні цих доказів.

Як видно з вироку, суд, оцінюючи докази, вказав, чому надав перевагу показанням обвинувачених та свідка ОСОБА_16 , а також вказав, що очевидцями події були лише самі потерпілі, які наносили тілесні ушкодження братам ОСОБА_34 , і їх показання є суперечливими.

З наведених підстав апеляційні доводи потерпілих та прокурора ОСОБА_10 судова колегія відхиляє.

Не знайшли свого підтвердження і апеляційні доводи, викладені у зміненій апеляційній скарзі прокурора.

З матеріалів кримінального провадження убачається, про що і зазначив у вироку суд першої інстанції, двічі кримінальна справа направлялася прокурору на додаткове розслідування, оскільки слідство було проведено неповно, однобічно. Після проведення додаткового розслідування, яке продовжилось в рамках КПК України в редакції Закону 2012 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 14.11.2013 надійшов суду першої інстанції з необхідними реквізитами, тобто підписами слідчого та прокурора ОСОБА_35 , і як встановив суд першої інстанції, такий відповідав вимогам ст. 291 КПК України та був призначений до судового розгляду, про що свідчать супровідний лист прокурора від 08.12.2013 та обвинувальний акт ( т. 7 а.с. 2-4 ). Підготовче судове засідання проведено у відповідності до ст. 314, ст. 315 КПК України, питання про порушення цього порядку, учасниками не висувались.

Обвинувальний акт, який міститься в т. 6 на а.с. 39, про який зазначено в апеляційній скарзі, є копією обвинувального акту, який був наданий разом з іншими матеріалами кримінального провадження після призначення його до розгляду, що також підтверджено листом прокурора від 06.12.2013 ( т. 7 а.с. 1, 28 ).

Щодо інших тверджень, які на думку апелянта вказують на істотне порушення кримінального процесуального закону під час досудового слідства та на які не звернув увагу суд при розгляді справи, а саме, що вказівки слідчому у справі давав заступник прокурора Тячівського району, а не керівник групи процесуальних прокурорів, судова колегія відхиляє як безпідставні. Апелянт не вказав, як саме вплинули на хід кримінального провадження або доказову базу ці вказівки, або яким чином вони перешкодили кримінальному провадженню, з урахуванням того, що такі вказівки були дані на виконання постанови суду від 28.02.2012 про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, постановленої в в рамках КПК України 1960 року.

Судова колегія не вбачає у цьому порушень норм КПК України, які б потягнули за собою визнання доказів неналежними чи недопустимими, як і скасування вироку з цих підстав.

Одночасно судова колегія бере до уваги заперечення захисника ОСОБА_9 про те, що за вказаним обвинувальним актом суд першої інстанції вирішив справу, закривши провадження у ній відповідно до ухвали від 23.12. 2013. Проте через порушення прав потерпілого, дана ухвала апеляційним судом 11.03.2014 була скасована, а кримінальне провадження спрямоване на новий судовий розгляд. Ніхто з учасників кримінального провадження не порушував питання щодо невідповідності обвинувального акту вимогам закону та щодо вказівок заступника прокурора, даних слідчому.

Апеляційний суд не знайшов таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду винести законне, обгрунтоване рішення, як і з підстав наведених прокурором у зміненій апеляційній скарзі, так і з інших підстав з-за їх відсутності.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2015 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: