Справа № 685/288/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 04 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000419, за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Теофіпольського району та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду від 05 червня 2015 року,-
в с т а н о в и л а:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, водія Хмельницького КП «Електротранс», не одруженого, не військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого,-
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 6 місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід йому до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: управління фінансів Теофіпольської районної державної адміністрації 1879 грн. 60 коп.; Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації 13922 грн. 93 коп. та процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 1885 грн. 53 коп.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
За вироком місцевого суду близько 11 год. 04 жовтня 2013 року ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 що належить ОСОБА_9 , робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина якого були технічно несправними, рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год по вул. Богдана Хмельницького неподалік перехрестя із вулицею Шевченка в смт. Теофіполь Хмельницької області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3. (а,б,д), 2.9(а), 10.1,11.1, 12.1, 12.3, 12.4,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України не обрав безпечної швидкості руху та інтервалу, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого допустив дотичне зіткнення із автомобілем «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після зіткнення ОСОБА_7 втратив керованість автомобілем та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку по вул. Богдана Хмельницького в смт. Теофіполь.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Як вбачається з апеляційної скарги старшого прокурора прокуратури Теофіпольського району, він просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 . Просить ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки 6 місяців.
Вказує на те, що при призначенні покарання місцевий суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, заподіяні ним збитки не відшкодував. Призначене покарання місцевим судом є явно недостатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, на його думку судом не було враховано, що обвинувачений намагався створити докази своєї невинуватості у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, схиливши свого дядька ОСОБА_12 до давання завідомо неправдивих показань про те, що під час ДТП автомобілем керував ОСОБА_13 , що повністю було спростовано показами ряду свідків, протоколом огляду місця події та іншими матеріалами кримінального провадження.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити виправдувальний вирок, за яким його визнати невинуватим у предявленому обвинуваченні в зв`язку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані не всі свідки, що викликає сумнів у об`єктивності встановлення судом усіх обставин справи. Судом та органом досудового розслідування не було призначено комплексну автотехнічну експертизу з приводу правомірності дій громадянки ОСОБА_10 з автомобілем якої відбулось зіткнення його транспортного засобу. На його думку всі висновки експерта автотехнічної експертизи були спрямовані на виправдання дій ОСОБА_10 .
Звертає увагу, що при призначенні йому покарання суд не врахував, що він раніше не судимий, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду; доводи прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду та постановлення нового з підстав, викладених у його апеляційній скарзі; обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання доводів своєї апеляційної скарги; пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 , який просив задовільнити апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесне ушкодження за викладених у вироку обставинах, ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, належно оцінених судом, і він є обгрунтованим.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд розглянув справу не об`єктивно і він злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України не скоював, оскільки транспортним засобом не керував, безпідставні.
Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались місцевим судом та спростовані наступними доказами.
Із показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 вбачається, що після вживання спиртних напоїв разом із ОСОБА_7 , останній в стані сильного алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля «ВАЗ-2107», а - ОСОБА_13 на переднє пасажирське сидіння автомобіля, ОСОБА_15 на місце відсутнього заднього сидіння. На перехресті вулиць Б. Хмельницького та Шевченка в смт. Теофіполі автомобіль під керуванням ОСОБА_7 на великій швидкості зіткнувся з іншим автомобілем, але продовжив рух та наїхав на велосипедиста, який перелетів через дах автомобіля.
За даними протоколу огляду місця події від 04 жовтня 2013 року та схемі з фототаблицями до нього місцем ДТП є ділянка дороги на У-подібному перехресті вулиць Б. Хмельницького та Шевченка в смт. Теофіполь, де знаходяться пошкоджені автомобіль «ВАЗ-2107» держномер НОМЕР_1 та велосипед «Дністер» (т. 1, а.к.п. 154-162).
За висновками судово-медичних експертиз №№ 72, 73 та комісійної судово-медичної експертизи № 44 потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден обличчя, голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, в ділянці черевної стінки справа; рваної рани на тім`яній ділянці справа; рани на лобній ділянці та на задній поверхні правого стегна; забою головного мозку середньої ступені важкості; закритого перелому нижньої третини лівої плечової кістки та післятравматичного невриту променевого нерву лівої верхньої кінцівки, які могли виникнути 04 жовтня 2014 року внаслідок наїзду автомобіля ззаду на велосипед, на якому рухався потерпілий.
(т. 1, а.к.п. 246-248, 250-252).
Факт керування ОСОБА_7 04 жовтня 2013 року транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується протоколом № 71 медичного огляду для встановлення стану сп`яніння та висновком судово-токсилогічної експертизи зразка його крові.
(т. 1, а.к.п. 177, 201).
Відповідно до висновку експерта № 65А робоча гальмівна система, рульове керування, а також ходова частина автомобіля «ВАЗ-2107» перебували в технічно несправному стані і несправності цих систем мали місце до ДТП та могли бути виявлені шляхом візуального огляду транспортного засобу перед виїздом.
За висновком автотехнічної експертизи № 200 А в заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1; 11.1; 12.3; 12.4 Правил дорожнього руху України і він мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль в межах встановленої відстані, на якій він перебував від місця зіткнення в момент виїзду на перехрестя автомобіля «Volkswagen Caddy» як при заданій швидкості руху 100 км/год, так і при дозволеній швидкості руху транспортних засобів в межах населеного пункту 60 км/год.
(т. 2, а.к.п. 18-21).
Обвинувачений ОСОБА_7 показав, що в автомобілі «ВАЗ-2107» він їхав в якості пасажира, а за кермом був ОСОБА_13 . Після наїзду на потерпілого він вийшов з автомобіля і щоб його не впізнали переодягнув куртку синього кольору на іншу сторону червоного кольору.
З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що після наїзду на велосипедиста він бачив, що біля дверцят водія автомобіля «ВАЗ-2107» стояв чоловік одягнений у куртку синього кольору.
Голослівним і надуманим є твердження ОСОБА_7 про те, що в салоні автомобіля «ВАЗ-2107», перед наїздом на потерпілого свідка ОСОБА_15 не було безпідставне, оскільки спростовується, крім показань ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , ще й показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , які показали, що після ДТП з автомобіля «ВАЗ-2107» вишли обвинувачений та ОСОБА_15 і ОСОБА_13 .
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність покладення в основу вироку показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 не знайшли свого підтвердження, оскільки зазначені показання були послідовними та не викликали сумнівів у їх достовірності, правомірно визнані судом належними і допустимими та обґрунтовано покладені в основу вироку.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань цих свідків, не встановлено.
У висновку автотехнічної експертизи № 200А зазначено, як повинен був діяти в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Volkswagen Caddy» ОСОБА_10 , що спростовує твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про не проведення такої експертизи.
Недопит в судовому засіданні місцевого суду в якості свідка ОСОБА_10 , яка не з`явилась з поважної причини, не є безумовною підставою для скасування вироку.
А про допит її в апеляційній інстанції учасники судового провадження клопотання не заявляли.
Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що до наїзду на потерпілого ОСОБА_11 може бути причетна водій ОСОБА_10 голослівне, оскільки жодні об`єктивні, належні та допустимі докази, які б підтверджували це, в матеріалах кримінального провадження відсутні і таких не було здобуто і під час апеляційного розгляду.
Місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги показання рідного дядька обвинуваченого свідка ОСОБА_12 , який показав, що коли він проїжджав на автомобілі «таксі» повз місце ДТП, то побачив як із салону автомобіля «ВАЗ-2107» з боку водія, вийшов якийсь інший чоловік, а не ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_12 є заінтересованою особою і, крім того, покази останнього спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 .
Уся сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, що дало можливість дійти обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому злочині.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.
А тому посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на незаконність його засудження колегія суддів визнає таким, що не заслуговує на увагу.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, а покарання йому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та всіх обставин справи, в тому числі і тих, на які є посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_7 та прокурора.
Інших обставин, які б не врахував місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому, ні останнім, ні прокурором в їх апеляційних скаргах не наведено.
А невідшкодування ОСОБА_7 завданих збитків, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, само по собі не свідчить про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Тому апеляційний суд не може погодитись із твердженнями прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення останньому явно несправедливого покарання, відповідно, як через його суворість, так і через м`якість.
В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження не було встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути справу і постановити законний та обгрунтований вирок.
На підставі викладеного та не вбачаючи підстав для скасування вироку, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 426, 532 ч. 2 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Вирок Білогірського районного суду від 05 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Теофіпольського району - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили після її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційною інстанцією.

Судді: