Справа № 462/5552/15-к
У Х В А Л А
14 серпня 2015 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , представників скаржника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 10.06.2015 року,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 , яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у його заяві від 10.06.2015 року про кримінальне правопорушення, вчинене суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_8 , яка, на його переконання, винесла завідомо неправосудні усні ухвали в судових засіданнях 08.06.2015 року та 10.06.2015 року, при цьому грубо порушувала вимоги матеріального і процесуального права. Свою скаргу обґрунтовує тим, що слідчий, всупереч вимогам ст.214 КПК України, не вніс зазначені відомості в ЄРДР, а листом від 17.07.2015 року за підписом в.о. начальника Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 його було повідомлено, що заява від 10.06.2015 року була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян», про що було письмово повідомлено за вих. № ОП-2/БК від 09.07.2015 року. Таку бездіяльність слідчого вважає протиправною і просить зобов`язати останнього невідкладно внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР на підставі поданої ним заяви від 10.06.2015 року та передати матеріали кримінального провадження в Генеральну прокуратуру України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_4 і ОСОБА_10 скаргу підтримали, покликаючись на мотиви такої, та доповнили, що отримання 10.06.2015 року слідчим ОСОБА_7 в приміщенні Львівського окружного адміністративного суду від ОСОБА_3 заяви про кримінальне правопорушення за ознаками ст.375 КК України було безмовною підставою для внесення ним протягом 24 годин відомостей такої зави в ЄРДР, проте слідчий порушив пряму вимогу ст.214 КПК України, не внісши відповідні відомості, чим допустив протиправну бездіяльність. Просять заяву задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, наголосив на безпідставності такої, просить в задоволенні скарги відмовити.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що згідно ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, його представників та прокурора, дослідивши матеріали скарги, а також представлені матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 , приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Згідно вимог ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, в КПК України 2012 року, в порівнянні з КПК 1960 року, законодавцем змінено початок кримінального провадження: досудове розслідування - перша стадія кримінального провадження - починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не містить визначення поняття «приводів і підстав» до початку кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.214 КПК України внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР здійснюється в порядку, встановленому Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року № 69, та розробленою на його основі Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженою наказом МВС України від 19.11.2012 року № 1050 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.12.2012 року за №2095/22407 (далі - Інструкція № 1050). Саме Інструкцією № 1050 врегульовано на практиці відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами - наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

Зазначені нормативно-правові акти є чинними на час розгляду даної скарги і повинні враховуватись слідчим суддею при розгляді скарги на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР, оскільки реалізація положень цих актів унеможливлює формальність підходу до внесення відомостей до ЄРДР щодо осіб, в тому числі суддів, за заявами про вчинення ними кримінального правопорушення.

Положення ч.1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Наведені висновки узгоджуються з висновком Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане із здійсненням ними судочинства».

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 від 10.06.2015 року, яка міститься в матеріалах скарги, він не погоджується з ухвалами колегії суддів Львівського окружного адміністративного судувід 08.06.2015 року та 10.06.2015 року про видалення його із залу судового засідання при розгляді справи за позовом Львівської міської ради до Львівського міського управління юстиції та Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в якій він бере участь як третя особа. Зазначає, що головуюча-суддя ОСОБА_8 проголосила вказані ухвали усно, а на його прохання надати копію письмової ухвали відмовилась це зробити, натомість проголосила працівникам підрозділу судової міліції «Грифон» вивести його із залу судових засідань силою. Вважає, що суддя винесла завідомо неправосудні рішення, чим вчинила злочин, передбачений ст.375 КК України. При цьому, при розгляді даної справи суддя ОСОБА_8 грубо порушувала вимоги матеріального і процесуального права, поводилась упереджено, також в неї був відсутній нагрудний знак і вона відмовлялась пред`явити посвідчення судді.

Згідно ст.11 КК України злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Склад злочину, передбачений ч.1 ст.375 КК України (постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови), про вчинення якого суддею ОСОБА_8 вказує ОСОБА_3 , є формальним, тому його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням певних дій, які являють собою постановлення неправосудного судового акту. Неправосудним є такий судовий акт, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Разом з тим, при розгляді скарги встановлено, що відомості, які викладені у поданій заяві ОСОБА_3 від 10.06.2015 року не містять обставин, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення і які б свідчили про вчинення саме кримінального правопорушення суддею Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_8 , до того ж ці відомості викладені в формі невмотивованих та необґрунтованих суб`єктивних тверджень, зумовлених незгодою з прийнятими суддею процесуальними рішеннями.

Також слідчий суддя враховує, що спеціальний статус судді зумовлений виконанням професійними суддями конституційної функції здійснення правосуддя, в зв`язку з чим притягнення судді до юридичної відповідальності має певні особливості.

Незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України (ст.126 Конституції) та є невід`ємними складовими їхнього статусу. Конституційний Суд України у своїх численних рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів. Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст.126 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом». Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Поряд з цим, слід звернути увагу на те, що судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.

Зі змісту п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» випливає, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Незгода учасника судового процесу з прийнятим рішенням чи діяльністю судді щодо розгляду справи не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення.
Виходячи зі змісту заяви ОСОБА_3 від 10.06.2015 року та аналізу чинного законодавства, слідчий суддя вважає, що підстав для внесення до ЄРДР відомостей такої заяви у слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 не було.

Згаданою Інструкцією № 1050 врегульовано, зокрема, порядок вирішення заяв і повідомлень, що надійшли до чергової частини ОВС і в яких відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, після реєстрації їх в журналі єдиного обліку про відомості у них доповідається начальник органу ВС для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або КУпАП (п. 3.5 Інструкції № 1050) і такі заяви й повідомлення не вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із матеріалів перевірки, заяву ОСОБА_3 отримав власноручно слідчий СВ Залізничного РВ ОСОБА_7 10.06.2015 року, в той же день вона була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Залізничного РВ за №5977. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення начальником СВ Залізничного РВ ОСОБА_9 у внесенні відомостей заяви в ЄРДР відмовлено і матеріали за заявою ОСОБА_3 передано для розгляду начальнику Залізничного РВ згідно із Законом України «Про звернення громадян» або КУпАП.

Із відповідей начальника Залізничного РВ ОСОБА_11 № 04-2/БК від 09.07.2015 року і т.в.о. начальника Залізничного РВ ОСОБА_9 № 16/14-9042 від 17.07.2015 року, адресованих ОСОБА_3 , видно, що його заява від 10.06.2015 року розглянута згідно із Законом України «Про звернення громадян».

З огляду на наведене, вважаю, що дії слідчого не суперечать вимогам ст.214 КПК України, правомірно не було внесено до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 10.06.2015 року, оскільки така заява не міститьознак кримінального правопорушення, об`єктивних даних про вчинення саме кримінального правопорушення.
Враховуючи, що інші обставини, викладені в скарзі ОСОБА_3 , не доводять його вимог щодо неправомірності бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР, як і не спростовують зазначених висновків суду, з огляду на зміст дослідженої заяви ОСОБА_3 від 10.06.2015 року і представлених матеріалів, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей заяви про кримінальне правопорушення від 10.06.2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1