Дата документу Справа № 333/5997/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/5997/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/218/16 ОСОБА_1
Категорія ст. 185 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Москва, Російська Федерація, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 26 травня 1992 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.141 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання покарання на 2 роки;

- 13 жовтня 1993 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 143, ст.43 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Ухвалою Запорізького обласного суду від 15 листопада 1993 року ст. 43 КК України з вироку виключена, засуджений за ч. 2 ст. 143 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- 20 серпня 1997 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 229-6 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 11 вересня 1998 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 6 місяців 28 днів;

- 16 січня 1998 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року 9 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Звільнений 11 вересня 1999 року відповідно до Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року;

- 23 серпня 2000 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі;

- 18 лютого 2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1, ч.2, ч.3, ч.4, ч.5 ст.185, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Звільнений 27 листопада 2009 року постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2009 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 2 місяці 20 днів;

- 04 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.З ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 22 березня 2013 року постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2013 року з невідбутим строком покарання 10 місяців 28 днів;

- 06 січня 2015 року Орджонікідзевским районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 30 січня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки,

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 23 липня 2015 року.

Задоволено цивільні позови ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих на відшкодування матеріальної шкоди: ОСОБА_8 2 000 грн., ОСОБА_9 12 600 грн., ОСОБА_10 14 070 грн., ОСОБА_11 4 600 грн., ОСОБА_12 1 020 грн., ОСОБА_13 1 000 грн. матеріальної і 6 000 грн. моральної шкоди.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Заступник прокурора області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує на неврахування судом при призначенні покарання вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2015 року, рецидиву злочинів в якості обставини, що обтяжує покарання та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в даному випадку вчинив 12 епізодів крадіжки, не відшкодував шкоду потерпілим, не працює. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2015 року та за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2015 року остаточно призначити 5 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, 10 квітня 2015 року приблизно о 09 год. 25 хв., ОСОБА_7 , шляхом підбору ключа, проник до кабінету № 2-а, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звіди повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_14 , на загальну суму 2 000 грн..

07 червня 2015 року у денний час доби, ОСОБА_7 , шляхом віджиму рам вікна проник у будинок за адресою: АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 4 400 грн..

15 червня 2015 року приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_16 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 12 600 грн..

26 червня 2015 року в нічний час, ОСОБА_7 , шляхом злому замка ролетів, проник до кіоску № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 14 070 грн..

28 червня 2015 року приблизно о 06 год. 00 хв., ОСОБА_7 , через незачинене вікно, проник до будинку АДРЕСА_6 , звідки повторно, таємно викрав майно ОСОБА_11 , спричинивши потерпілій матеріальну на загальну суму 4 600 грн..

30 червня 2015 року приблизно о 21 год. 15 хв., ОСОБА_7 , проник до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_17 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 020 грн..

10 липня 2015 року у денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_8 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони залишаться ніким не помічені, шляхом злому дверного замка проник у будинок, звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_13 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1100 грн..

15 липня 2015 року у ранковий час доби, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_9 , через хвіртку у вікні проник у будинок, звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_18 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн..

У період часу з 12 липня 2015 року по 17 липня 2015 року, ОСОБА_7 , проник до будинку за адресою: АДРЕСА_10 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_19 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 7 000 грн..

17 липня 2015 року у денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_11 , через незачинену хвіртку вікна проник до квартири АДРЕСА_12 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_20 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 999 грн..

20 липня 2015 року приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_7 проник до будинку за адресою: АДРЕСА_13 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_21 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5 664 грн. 56 коп..

22 липня 2015 року у денний час доби, ОСОБА_7 через незачинені двері проник в господарське приміщення, розташоване на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_14 , звідки повторно, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_22 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1200 грн..

Заслухавши доповідь судді, вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обгрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

ОСОБА_7 протягом досудового розслідування та в судовому засіданні повністю визнавав себе винним у скоєнні злочинів за обставин, зазначених у вироку суду, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого, в ході якого він визнав себе винним в повному обсязі та дослідженням обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, правильність кваліфікації його дій і призначене обвинуваченому покарання, в апеляції не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, тобто в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.409 КПК України судове рішення підлягає скасуванню у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок.

Виходячи із вимог, зазначених в апеляційних скаргах, колегія суддів ухвалює новий вирок, скасовуючи вирок в частині призначеного покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочини протягом встановленого судом іспитового строку.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

ОСОБА_7 вчинив умисні корисливі злочини, маючи судимість за умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тому колегія суддів погоджується із доводами прокурора в цій частині і враховує як обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

На думку колегії суддів, кількість епізодів злочинної діяльності, за якими не відшкодована завдана потерпілим шкода, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, свідчать про те, що призначене йому судом мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України не може вважатись необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів; дані, що характеризують особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, разом з тим, раніше неодноразово судимий, вчинив ряд злочинів протягом іспитового строку; обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочинів; обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р. № 7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" за сукупністю вироків покарання призначається, коли особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. У такому випадку суд до покарання за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Як вбачається із матеріалів провадження і зазначено у вступній частині вироку суду, ОСОБА_7 раніше був судимий 06 січня 2015 року Орджонікідзевским районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки та 30 січня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції не врахував покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Орджонікідзевского районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2015 року, яким йому було призначено 4 роки позбавлення волі, і призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків менше, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 23 липня 2015 року по 02 лютого 2016 року.

У зв`язку з відсутністю у матеріалах кримінального провадження даних про можливе перебування ОСОБА_7 під вартою у кримінальних провадженнях, в яких були ухвалені вироки, остаточне перерахування строку покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України має бути виконано установою відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року, яким ОСОБА_7 визнаний винним за ч.3 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2015 року та за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2015 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 липня 2015 року по 02 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4