ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/626/15-к
провадження № 1-кп/691/80/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

а також

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження №0000443 від 01.10.2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

встановив :

26.05.2013 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Городище, маючи єдиний умисел на заволодіння грошових коштів ОСОБА_5 , діючи умисно з прямим умислом, зловживаючи довірою, використовуючи особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та ОСОБА_5 , внаслідок особистого знайомства, повідомив останнього про можливість придбати у нього за вигідною ціною пластикові вікна, чим запевнив потерпілого ОСОБА_5 , у вигідності передачі йому грошових коштів. Продовжуючи свій злочинний умисел, не маючи наміру виконувати свої зобов`язання та повертати гроші, шляхом обману та зловживання довірою незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 , на загальну суму 6850,00грн., які останній 27 та 28 травня 2013 року, добровільно, за два рази перерахував на вказану ОСОБА_6 банківську карточку ПРАТ БК «ПриватБанк» № НОМЕР_1 належну його дружині ОСОБА_7 , після чого розпорядився привласненими грошовими коштами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 у вказаний період часу заволодів майном, що належить ОСОБА_5 на суму 6850,00грн..

Він же, у червні 2013 року, продовжуючи свої злочинні дії охоплені єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , діючи умисно з прямим умислом, зловживаючи довірою, використовуючи особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та потерпілим ОСОБА_5 , внаслідок особистого знайомства, повідомив останнього про можливість придбати у нього за вигідною ціною металочерепицю, чим запевнив ОСОБА_5 у вигідності передачі йому грошових коштів. Продовжуючи свій злочинний умисел, не маючи наміру виконувати свої зобов`язання та повертати гроші, шляхом обману та зловживання довірою незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на суму 1300 дол. СШ, які останній добровільно передав йому ОСОБА_8 та 1500,00грн., які 26.06.2013 року ОСОБА_5 перерахував на банківську картку ПРАТ БК «ПриватБанк» № НОМЕР_2 належну ОСОБА_6 , після чого розпорядився привласненими грошовими коштами на загальну суму 1300 дол. США, що в перерахунку на гривні згідно довідки Філії-Черкаського облуправління АТ «Ощадбанк» станом на 04.06.2013 року становить 10387,00грн. та 1500,00грн, на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 , реалізувавши свій єдиний злочинний умисел, заволодів грошовими коштами, що належать ОСОБА_5 на суму 18737,00грн..

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушеня (злочин), передбачене ч.1 ст.190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаний судом та даючи пояснення про обставини вчиненого, зазначив, що винним себе у скоєному кримінальному правопорушені, за яким йому повідомлено про підозру та пред`явлено обвинувачення, за ч.1 ст.190 КК України, визнає частково, та пояснив, що за усною домовленістю від потерпілого ОСОБА_5 у травні місяці 2013 року отримав грошові кошти на загальну суму 6850,00грн., які останній добровільно перерахував за два рази на вказану ним банківську картку ПРАТ БК «Приватбанку», належну його дружині ОСОБА_7 для придбання пластикових вікон за зниженими цінами. Та у червні місяці 2013 року, повідомивши потерпілого про можливість придбання за вигідною ціною металочерепицю, отримав 1300 доларів США, які були передані через ОСОБА_8 .. Крім того, 26.06.2013 року ОСОБА_5 , на виконання домовленостей, перерахував на належну йому банківську картку ПРАТ БК «Приватбанку», кошти в сумі 1500,00грн.. По незалежних від нього причин, доставити пластикові вікна, металочерепицю не зміг, отримані кошти від потерпілого, за їх відсутності, не повертає.

Враховуючи те, що обвинувачений частково визнає свою вину в скоєні кримінального правопорушення, як і заявлений потерпілим цивільний позов, суд, з`ясовує обставини, встановлені під час кримінального провадження, у повному обсязі та перевіряє їх доказами, шляхом допиту свідків, потерпілого, обвинуваченого, дослідженням документів, що надані прокурором та були наявні у матеріалах кримінального провадження №0000443 від 01.10.2014 року, а також письмові докази, заявлені та надані потерпілим/цивільним позивачем та стороною захисту, і відповідно до ст. ст. 8486 КПК України, визнає їх доказами, належними та допустимими, та керуючись ст.94 КПК оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для рішення.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим у скоєному за ч.1 ст.190 КК України, вина ОСОБА_6 доведена повністю та підтверджується слідуючими доказами:

- показами свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що одного із весняних днів 2013 року, їхали з ОСОБА_5 у АДРЕСА_3 , та побачили ОСОБА_6 , зупинилися, почали розмовляти про автомобілі, а потім останній вказав, що займається вікнами та взмозі дешевше їх замовити. Був присутній під час розмови ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , де останні домовились про купівлю-продаж пластикових вікон. Більш детальніше домовлялися, за його відсутності,

- показами свідка ОСОБА_10 , про те, що влітку 2013 року до нього зателефонував ОСОБА_6 та попросив зробити заміри даху на домоволодінні ОСОБА_5 , погодився, та повідомив, що повинен придбати останній металочерепицю. Через деякий час до нього зателефонував раніше незнайомий чоловік та сказав, що від ОСОБА_6 .. Після цього, він зробив заміри даху, і залишив їх замовнику. В подальшому ОСОБА_5 йому не телефонував,

- показами свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що у 2013 році проживала цивільним шлюбом з потерпілим, і на виконання домовленостей з ОСОБА_6 щодо пластикових вікон та металочерепиці, її співмешканець ОСОБА_5 та вона особисто, у травні/червні місяці декілька раз перерахували на банківські картки, грошові кошти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на оплату пластикових вікон, до десяти тисяч гривень, та передавав останньому, через ОСОБА_8 , кошти в сумі 1300 дол. США на оплату металочерепиці, які обвинувачений пообіцяв придбати за вигідною для них ціною, але так і не зробив цього, як і не повернув грошові кошти. Виконання домовленостей чекали до двох місяців. Потім, на телефонні дзвінки ОСОБА_6 на протязі двох років лише обізяв, що з дня на день привезе і пластикові вікна, і металочерепицю, але нічого для цього не зробив. Просили надати накладні чи будь-які документи на замовлене, повідомити фірму де знаходяться вікна, металочерепиця, щоб самостійно забрати, але ОСОБА_6 не говорив. Зрозумівши, що ОСОБА_6 не мав наміру замовляти та доставляти пластикові вікна та металочерепицю, а зловживаючи довірою її чоловіка, привласнив кошти, зверталися до рідні, щоб ті вийшли на контакт з обвинуваченим та повернув кошти, отримували відмову. Потім звернулися до працівників районного відділку міліції із заявою на порушення кримінальної справи, мали надію, що все ж таки будуть або пластикові вікна та маталочерепиця, або ж повернуться передані грошові кошти,

- показами свідка ОСОБА_8 , про те, що на початку червня 2013 року до нього зателефонував ОСОБА_6 та попросив передати грошові кошти, погодився. З невідомим йому чоловіком, як дізнався пізніше, ОСОБА_5 того ж дня, зустрівся на автовокзалі, останній передав йому грошові кошти в сумі 1300 дол. США, які відвіз до м. Києва і передав особисто в руки ОСОБА_6 ,

- показами свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що коли він перебував на роботі з ОСОБА_13 , біля семи годин вечора до останього зателефонували, і сказали що потрібно терміново передати гроші, по закінченню роботи, з дружиною потерпілого поїхали до автостанції, і ОСОБА_13 передав 1300 дол. США, як він зрозумів, потрібно було передати гроші в доларах, за пластикові вікна та метало черепицю,

- показами свідка ОСОБА_14 , про те, що восени 2014 року до неї додому приїхав потерпілий ОСОБА_13 з дружиною, та сказали, що ОСОБА_6 який являться її зятем, винен йому гроші, які взяв на металочерепицю, запитали де він, на той час зять проживав м. Києві,

- показами потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що у 2013 році коли їхав з ОСОБА_9 у м. Городище, Черкаської області, зустріли ОСОБА_6 , і за розмовою останній запропонував ОСОБА_9 придбали будівельні матеріали за зниженими цінами, запевнив, що працює у фірмі, яка займається пластиковими вікнами. ОСОБА_9 відмовився. Потім ОСОБА_6 запропонував і йому, погодився. За усною домовленістю, зі строком доставки в найближчі вихідні, були замовлені сім пластикових вікон, за певними розмірами та характеристиками. 27 та 28 травня 2013 року, на виконання домовленостей, перерахував грошові кошти ОСОБА_6 на оплату пластикових вікон. Минуло близько двох тижнів, зателефонував до ОСОБА_6 , відповів, що зайнятий, вікна привезе на наступні вихідні. Через деякий час, після розмови, ОСОБА_6 зателефонував, і повідомив, що є можливість купити металочерепицю високої якості, погодився, та запевнив, що вікна вже готові і запаковані, через два три дня привезе. Також ОСОБА_6 запропонував зробити заміри покрівлі його товаришем та кумом ОСОБА_15 , і повідомив, що бухгалтерія розрахує комплект та ціну метало черепиці. Після того, як були зроблені заміри та розрахунки, на початку червня 2013 року зателефонував ОСОБА_6 , близько 19 години, і в терміновому порядку, просив перерахувати на його рахунок 10500,00грн.. За відсутності такої суми грошей, того ж дня, через ОСОБА_8 передав грошові кошти в сумі 1300 дол. США на оплату металочерепиці. Та, 26.06.2013 року, на виконання домовленостей, ще додатково перерахував на банківську картку ПРАТ БК «Приватбанку» ОСОБА_6 , кошти в сумі 1500,00грн.. І з того часу, ОСОБА_6 домовленість не виконав, пластикові вікна та металочерепиця не доставлені, не встановлені, як і не повернуті грошові кошти. 26.05.2015 року, за невиконання домовленостей по закупівлі будівельних матеріалів, ОСОБА_6 повернув 1500,00грн.,

та даними письмових документів із кримінального провадження №0000443 від 01.10.2014 року, що надані стороною обвинувачення:

- протоколом огляду місця події від 19.05.2015 року, за яким оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_4 , належне ОСОБА_5 ,

- розпискою ОСОБА_8 , де засвідчено, що в червні 2013 року отримав від ОСОБА_5 для передачі ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1300 дол. США, за їх домовленістю по телефону, котрі були передані в той же день,

- довідкою ТВБВ №1003/075 філії-Черкаського облуправління АТ «Ощадбанк», щодо офіційного курсу НБУ Доларів США станом на 01.06.2013 року,

- дублікатами квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів ОСОБА_7 від 27.05.2013р. (сума 3980,1грн.), від 28.05.2013р. (сума 2870,0грн.), та ОСОБА_6 від 26.06.2013р. (сума 1500,0грн.).

Разом з тим, суд не бере до уваги, заяву потерпілого від 02.11.2015 року з додатками, що подана, через канцелярію суду, в порушення вимог процесуального законодавства, як такі, що не досліджувалися в судових засіданнях, при з`ясуванні обставин та переірки їх доказами, і потерпілий не клопотав про їх відновлення.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, тобто використання винним відносин довіри, які є основою правовідносин або існують в особистих стосунках, вчинене з метою протиправного заволодіння чужим майном, згідно ч.1 ст.190 КК України, визнається шахрайством, і отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання кваліфікується як шахрайство, в разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати.

Судом встановлено, що обвинувачений скориставшись довірчими стосунками з потерпілим, уклав усну домовленість на придбання пластикових вікон та металочерепиці за вигідною ціною, і отримуючи грошові кошти від потерпілого на їх придбання, протиправно заволодів грошовими коштами на загальну суму 18737,00грн., не маючи мети виконувати взяті на себе зобов`язання.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, досліджених у процесі судового розгляду й оцінених за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого доведена повністю та в його діях вбачається прямий умисел та корисливий мотив.

Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При розгляді даного кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 мав прямий умисел на настання наслідків, а саме, з метою шахрайства, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами останнього.

Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що в діях обвинуваченого є ознаки злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

У судових дебатах, обвинувачений визнав себе винним, вказавши, що з огляду на встановлене у судовому засіданні, мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується, склад кримінального правопорушення, що кваліфіковано як шахрайство, за ч.1 ст.190 КК України, у скоєному щиро розкаявся, та просив суворо не карати.

За матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 не судимий, під диспансерним (консультативним) наглядом у наркологічному чи психіатричному кабінеті КЗ «Городищенське РТМО» не перубуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, до кримінальної та адмінстративної відповідальності не притягувався, з боку сусідів скарг не надходило.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення (злочину), який законодавцем віднесений до злочинів середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує вину ОСОБА_6 , згідно ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують вину ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_6 вину у скоєному визнав, щиро кається, його позитивні характеристики з місця проживання, є особою раніше не судимою, дійшов до висновку, про призначення покарання у вигляді громадських робіт, що є достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових правопорушень, заборон відповідно до ч.3 ст.56 КК України, не встановлено.

Цивільний позов, потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої внаслідок злочину, що заявлений ним під час досудового розслідування та підтриманий у повному обсязі в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження, на загальну суму 65282,00грн., суд вважає за необхідне задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Встановлено, що внаслідок неправомірних дій, за пред`явленим обвинуваченням, потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 18737.00грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Разом з тим, вбачається, згідно наявної у матеріалах справи розписки, що 26.05.2015р. обвинувачений за невиконання усної домовленості по закупівлі металочерепиці, передав потерпілому 1500.00грн..

Отже, вимога потерпілого щодо стягнення з обвинуваченого на його користь матеріального збитку в розмірі 35282.00грн., що складається із понесених витрат на придбання будматеріалів в сумі 8400.00грн. та еквівалент 1300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2015 року становить 26882.00грн., є обґрунтованою частково, і до стягнення підлягає сума 17237.00грн..

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її права.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд, оцінюючи всі надані по справі докази, приходить до висновку про те, що моральна шкода наявна, та заявлена потерпілим вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30000.00грн. підлягає до часткового задоволення.

Вбачається, що своїми неправомірними діями обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_5 шкоди, яка полягла в пережитих душевних стражданнях, у вимушених змінах звичайного ритма життя, у порушені нормальних життєвих зв`язків, що за діючим законодавством відносить до моральної, та ураховуючи суть позовних вимог є частково доведеною.

У зв`язку з цим, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого з обвинуваченого, виходячи із засад розумності та справедливості, слід стягнути 10000.00грн., та критично ставиться до посилань обвинуваченого, захисника на необгрунтованість заявленої вимоги.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 127-129 КПК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», постанови Пленуму Верховного Суду України від N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у задоволені решти позовних вимог, як в частині майнової шкоди, так і моральної шкоди, відмовляє, оскільки потерпілим заявлена завищена сума, яка не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, та перевищує фактично завдані збитки.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 судом не обирався.

Керуючись ч. 4 ст. 29, ст. ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд -

засудив:

визнати ОСОБА_6 , винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального Кодексу України, з призначенням покарання у виді громадським робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

Цивільний позов, задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 , на відшкодування завданої внаслідок злочину шкоди, на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 17237 (сімнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 00коп. матеріальної шкоди, та 10000 (десять тисяч) грн. 00коп. - моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Городищенський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду вручити засудженому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1