Ухвала

іменем україни

17 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів: за участю прокурора засудженого представника потерпілої ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальну справу за касаційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією ј частини майна, що є його власністю. За ч. 3 ст. 358 КК ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 43 456,29 грн та моральної шкоди 100 000 грн.

Апеляційний суд вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінив та на підставі ст. 7-1 КПК 1960 року і ст. 49 КК звільнив його від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК у зв'язку із закінченням строків давності, а справу в цій частині закрив. З обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК виключено кваліфікуючу ознаку «вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб» та пом'якшено засудженому призначене покарання до 9 років позбавлення волі з конфіскацією ј частини майна, що є його власністю. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_5 07 лютого 2007 року шляхом використання підробленої довідки з місця роботи, в якій містились завідомо неправдиві відомості про доходи останнього, отримав у кредитному союзі «Придунав'я» кредит на суму 1999 грн.

Він же, 14 травня 2011 року о 00.25 год за попередньою змовою із невстановленою досудовим слідством особою, за допомогою раніше заготовленою шапки-маски та електрошокера, з метою заволодіння майном ОСОБА_8 проник на подвір'я її домоволодіння АДРЕСА_1, де напав на неї. При цьому він застосував насилля небезпечне для життя та здоров'я потерпілої, що виразилося у неодноразовому прикладанні увімкненого електрошокера до різних частин тіла ОСОБА_8, завданні їй біля 50 ударів руками по голові та інших частинах тіла, а також 5 ударів ногами по обличчю. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження та заволодів її майном загальною сумою 13 850 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вказані судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає, що дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК, оскільки під час вчинення злочину метою ОСОБА_5 було нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, а не негайне вилучення її майна. Крім того, зазначає про надмірну суворість призначеного покарання, оскільки поза увагою суду залишились позитивні характеристики ОСОБА_5 і його явка з повинною. Вказує на безпідставне задоволення цивільного позову потерпілої без належного з'ясування характеру та розміру завданої злочином шкоди, а також розміру витрат потерпілої на лікування.

Потерпіла ОСОБА_8 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Посилається на неправильне застосування кримінального закону, істотні порушення кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про виключення з обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК кваліфікуючої ознаки «вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб» усупереч вимогам ст. 362 КПК 1960 року без проведення судового слідства надав іншу оцінку доказам у справі ніж ту, яку їм дав суд першої інстанції, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів. Крім того наводить обґрунтування щодо наявності попередньої змови між засудженим та невстановленою досудовим слідством особою на вчинення відносно неї розбою. Зазначає про невідповідність апеляцій сторони захисту вимогам ст. 350 КПК 1960 року та ухвали апеляційного суду ст. 377 цього Кодексу. Стверджує, що пом'якшуючи призначене ОСОБА_5 покарання, суд апеляційної інстанції повторно послався на ті ж самі обставини, що й суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку скарги свого захисника, та який заперечив проти задоволення скарги потерпілої ОСОБА_8, пояснення представника потерпілої ОСОБА_6, який касаційну скаргу потерпілої підтримав та заперечив проти задоволення скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 365 КПК 1960 року апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358 та 362 цього Кодексу, апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі або частково й, оцінивши докази у їх сукупності, постановити одне з рішень, зазначених у ст. 366 КПК 1960 року .

Згідно ч. 3 ст. 358 і ч. 5 ст. 362 КПК 1960 року, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі давати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду.

Виходячи з вимог ч. 5 ст. 362 , ч. 1 ст. 273 , ч. 2 ст. 299 КПК 1960 року, рішення апеляційного суду про проведення судового слідства та його межі має оформлюватись ухвалою колегії суддів.

Відповідно до приписів ст. 377 цього ж Кодексу в ухвалі слід зазначити суть апеляцій, короткий виклад пояснень осіб, які брали участь у засіданні, аналіз доказів під час повного або часткового судового слідства, проведеного апеляційним судом, та докладні мотиви прийнятого рішення. У разі залишення апеляції без задоволення мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте апеляційний суд указаних вимог закону належним чином не виконав.

Так, в матеріалах справи не міститься письмової ухвали колегії суддів про проведення судового слідства та його межі, а також відсутні будь-які дані, що свідчать про проведення апеляційним судом часткового або повного судового слідства та не має протоколу судового засідання.

Між тим, як убачається зі змісту ухвали, не погодившись із висновком місцевого суду щодо кваліфікації дій засудженого, апеляційний суд виключив з обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК таку кваліфікуючу ознаку, як «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

При цьому, пославшись на неправильний висновок суду першої інстанції, що ґрунтується на припущеннях своє рішення апеляційний суд обґрунтував показаннями засудженого ОСОБА_5 наданими ним в суді першої інстанції, де він заперечував вчинення невстановленою досудовим слідством особою будь-яких дій по відношенню до потерпілої, показаннями ОСОБА_8, яка начебто в ході апеляційного розгляду підтвердила, що перед нападом придбала три пляшки пива, які в подальшому випали в неї з сумки і розбилися, а також долученим до матеріалів справи відеозаписом обставин нападу.

Однак, ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про проведення апеляційним судом часткового або повного судового слідства, колегія суддів вважає, що наявним у справі доказам було надано іншу оцінку ніж та, яку надав суд першої інстанції, без проведення судового слідства і без безпосереднього їх дослідження, що згідно із ст. 362 КПК 1960 року, а також роз'ясненнями, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, є неприпустимим.

За таких обставин висновок апеляційного суду про відсутність у діях засудженого кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» зроблено передчасно, без повного, всебічного та об'єктивного дослідження наявних у справі доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Крім того, в апеляціях сторони захисту було наведено ряд доводів щодо неправильного встановлення судом першої інстанції фактичних обставин вчиненого злочину, кваліфікації дій засудженого, а також неправильного вирішення цивільного позову, ставилась вимога щодо застосування положень ст. 69 КК та Закону України «Про амністію у 2014 році» відносно ОСОБА_5

Проте, усупереч вимогам ст. 377 КПК 1960 року, апеляційний суд в своїй ухвалі викладених в апеляціях доводів в повному обсязі не розкрив, не спростував їх і докладних мотивів прийнятого рішення про залишення апеляцій без задоволення не навів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розгляд справи щодо ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції відбувся формально, чим було порушено право учасників процесу на об'єктивний і неупереджений перегляд справи в порядку апеляційної процедури.

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно усунути вищезазначені недоліки, повно і всебічно розглянути справу, врахувавши доводи, викладені у апеляційних та касаційних скаргах, при необхідності провести судове слідство, дати належну правову оцінку діям засудженого та прийняти законне й обґрунтоване рішення по справі з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11