Справа № 442/6284/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/902/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001624 від 17.07.2014 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої 20.03.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року,

встановила:
вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, визначено остаточне покарання у вигляді 1 року 6 місяців 10 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що відповідно до вироку Дрогобицького міськрайонного суду від 20.03.2014 року вона була засуджена за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт. 20.05.2014 року її взято на облік Дрогобицьким районним підрозділом КВІ УДПтСУ у Львівській області та ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання. Для відбування покарання вона була направлена в Станильську сільську раду Дрогобицького району та згідно розпорядження Станильської сільської ради №2 від 20.05.2014 року та графіку виходу на роботу до відбування покарання приступила 21.05.2014 року. Однак, остання без поважних причин з 29.05.2014 року в сільську раду для відпрацювання громадських робіт не з`явилась та на неодноразові виклики до КВІ не реагувала. 25.06.2014 року її було доставлено приводом до Дрогобицького РВ КВІ, де їй було винесено письмове застереження про можливість притягнення до кримінальної відповідальності.

Розпорядженням №2 від 20.05.2014 року ОСОБА_6 була прийнята на суспільно-корисні безоплатні громадські роботи у Станильську сільську раду. З 29.05.2014 року ОСОБА_6 без поважних причин перестала з`являтися на роботу та станом на 02.07.2014 року відпрацювала лише 24 год. громадських робіт, із призначених судом 120.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 71,72 КК України призначити їй покарання у вигляді 1 року 6 місяців 10 днів обмеження волі.

В обґрунтування покликається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок не дотримався вимог ст.. 65 КК України та безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, звільнивши її фактично від відбування покарання, визначеного за сукупністю вироків, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу частково, просив призначити новий судовий розгляд, обвинувачену, яка заперечила доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що в судовому засіданні вона визнала лише факт не відпрацювання нею визначеної кількості годин, проте її дії не були умисними оскільки вона одна утримує важкохворого дідуся. Від відбуття покарання вона не ухилялася, у зв`язку з необхідністю перебувати на роботі не змогла у встановлений час прибути. Крім цього, вона не зрозуміла суті обвинувачення і визнаючи вину їй не роз`яснено, що у такому випадку вона буде мати право оскаржувати обставини, які не досліджувались в апеляційному порядку.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до з ч.5, ч.7 ст. 27, ч.4 ст. 107 КПК України під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно вимог ч.1, ч.3 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно із звукозаписом судового засідання від 11 вересня 2014 року суд першої інстанції, з`ясувавши обсяг доказів та порядок їх дослідження, ухвалив розглядати справу у спрощеному порядку, а саме: допитати обвинувачену, оголосити дані, які характеризують особу обвинуваченої та перейти до судових дебатів.

Всупереч вимогам ч.3 ст. 349 КПК України суд не з`ясував у обвинуваченої, чи правильно вона розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності її позиції та не роз`яснив їй, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зазначені обставини свідчать про порушення права обвинуваченого на захист, яке передбачене ст. 7 п. 13 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці апеляційних доводів, вирок відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При розгляді справи суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини справи та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області новий розгляд кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4