Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Клевань Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою - спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,
обвинуваченої за ч.2 ст.286 КК України,
на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_7
законного представника потерпілої - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши останньому іспитовий строк тривалістю 3 /три/ роки. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.
Судом стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 3 684 грн. 60 коп.
Також судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 17.08.2015 року, близько 18 год. 15 хв., керуючи в світлу пору доби технічно несправним автомобілем марки «ЗАЗ 968М» (несправна гальмівна система внаслідок відсутності гальмівних колодок з накладками гальмівного механізму заднього лівого колеса, порушення гідравлічного приводу гальм та несправна система рульового керування, через збільшене значення величини сумарного люфту рульового колеса, які водій міг виявити перед виїздом) р.н.з. НОМЕР_1 , які на той момент були відсутні на транспортному засобі, рухаючись зі швидкістю приблизно 5 км/год. по пішохідній зоні зі сторони Степанської селищної ради до проїжджої частини вул.Новохатської смт.Степань Сарненського району Рівненської області, в порушення вимог п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно її оцінивши, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги в русі мотоциклу марки «ММВЗ Мінськ Лідер» р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався проїжджою частиною вказаної вище вулиці в напрямку вул.Майдан Незалежності смт.Степань, виїхав, виконуючи маневр повороту праворуч на проїжджу частину вул.Новохатська, де, в районі буд.№4, допустив зіткнення з мотоциклом, водій якого не мав технічної можливості уникнути зіткнення по незалежних від нього причинах.

Внаслідок описаних вище подій пасажир мотоциклу марки «ММВЗ Мінськ Лідер» - ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин та садна тьмяно потиличної ділянки волосистої частини голови зліва, закритого множинного перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливів в м`які тканини голови з боку внутрішньої поверхні. Крововиливів під м`які мозкові оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку з роздрібненням речовини головного мозку, садна лівої брови, гематоми передньо зовнішньої поверхні лівого плеча в середній його третині, садна передньо зовнішньої поверхні грудної клітки зліва в проекції 2-7 ребер та смуго подібної форми саден в цій ділянці, переломів 3, 4, 5, 6 ребер зліва по середнє ключичній лінії конструкційного характеру з розривами пристінкової плеври в місцях переломів ребер та масивними крововиливами в місцях кісткових ушкоджень, забою тканини лівої легені, крововиливу в клітківку середостіння, яка ускладнилась внутрішньо плевральною кровотечею, гематоми передньо бокової поверхні лівого стегна в верхній та середній його третині, садна передньо зовнішньої поверхні лівого стегна в нижній його третині, гематоми передньо зовнішньої поверхні правої гомілки в верхній її третині, садна передньо зовнішньої поверхні правої гомілки в нижній її третині, закритого крупно уламкового перелому нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, крововиливами в м`які тканини в місці перелому, садна передньо зовнішньої поверхні лівої стопи в ділянці 5-го пальця, поздовжньої рани передньо зовнішньої поверхні правої стопи в ділянці 2-го пальця, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер після госпіталізації до КЗ «Сарненська ЦРЛ».

У прямому і безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням ОСОБА_6 дорожньо транспортної пригоди та настанням вказаних вище суспільно небезпечних наслідків є порушення обвинуваченим вимог п.10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких, - перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху; виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїздною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній.

Суд визнав ОСОБА_6 винним за ч.2 ст.286 КК України, в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Не погодившись з вироком суду потерпіла ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій нею апеляційній скарзі, вона, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а також доведеність вини останнього, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з призначенням ОСОБА_6 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та особі останнього внаслідок м`якості. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши стосовно ОСОБА_6 новий вирок, яким засудити його за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.

Свою позицію мотивує тим, що суд, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та звільняючи обвинуваченого від призначеного йому покарання із встановленням іспитового строку, не достатньо врахував підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування положень ст.75 КК України. Вказує, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких злочинів, на даний час обвинуваченим залишилася невідшкодованою моральна шкода, судові витрати та не було надано жодної допомоги на утримання двох малолітніх дітей загиблого потерпілого. Вважає, що поведінка обвинуваченого не свідчить про наявність у його діях таких пом`якшуючих обставин, як щирого каяття та добровільного відшкодування завданої шкоди, які зазначені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілої на підтримку поданої потерпілою апеляційної скарги щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора про зміну вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винного, який розкаявся у вчиненому /критично оцінив свою злочинну поведінку шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність/, активно сприяв розкриттю злочину даючи правдиві покази, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду /повністю відшкодував витрати на поховання потерпілого та витрати, які були понесені потерпілою під час перебування її чоловіка у лікарні/, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, а також те, що злочин, скоєний ним за ч.2 ст.286 КК відноситься до категорії злочинів вчинених з необережності.
Щодо покликань потерпілої ОСОБА_5 про призначення обвинуваченому несправедливого, й на думку потерпілої, занадто м`якого покарання через недостатнє врахування особи обвинуваченого та підстав, з якими закон пов`язує можливість застосування щодо нього положень ст.75 КК України, то такі твердження колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що безпосередньо у ході судового засідання 23.11.2015 року давалася оцінка особі обвинуваченого, обставинам вчинення ним злочину, а також наявності підстав для застосування щодо обвинуваченого умовно-дострокового звільнення від призначеного обвинувачення у порядку ст.75 КК України з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України, останні були належно враховані при постановленні оскаржуваного потерпілою вироку та призначення міри покарання обвинуваченому за скоєне.

Так, судом дано оцінку як особі обвинуваченого ОСОБА_6 так і обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання останнього за скоєний злочин та призначено покарання у межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті кримінального закону, а також врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, прийнято обґрунтований висновок про можливість виправлення засудженого звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з встановленням йому випробування.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_11 є необхідним й достатнім для його виправлення, а також запобіганню скоєнню нових злочинів, повністю враховуючим усі обставини скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого.

Щодо покликань апеляційної скарги потерпілої стосовно невідшкодування на даний час обвинуваченим моральної шкоди, судових витрат та не надання ним жодної допомоги на утримання двох малолітніх дітей загиблого потерпілого, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття та бажання добровільно відшкодувати завдану шкоду, то вказані твердження не заслуговують на увагу та матеріалами провадження не стверджується. Так, колегією суддів встановлено, що потерпілою ОСОБА_5 та її представником у кримінальному провадженні цивільні позови заявлені не були. На даний час позовна заява ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої злочином знаходиться на розгляді Сарненського районного суду Рівненської області.

У ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 у добровільному порядку частково відшкодував потерпілій ОСОБА_5 матеріальних збитків в сумі 28 000 /двадцять вісім тисяч/ гривень та має намір відшкодувати моральні збитки заявлені потерпілою в Саренському районному суді.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 з мотивів призначення ОСОБА_6 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3