АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/486/15 Справа № 696/145/15-к Категорія: ст. 303 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника апелянта ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника заявника, потерпілої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника заявника, потерпілої особи ОСОБА_8 на постанову заступника прокурора Кам`янського району ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження від 29.12.2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Постановою заступника прокурора Кам`янського району від 29 грудня 2014 року закрито кримінальне провадження від 19.05.2014 року № 0000292 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України, у зв`язку з відсутністю доказів для доведення їх винуватості в суді.

Не погодившись з указаною постановою, представник заявника та потерпілої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 оскаржив її до слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області.

Ухвалою слідчого судді від 28 вересня 2015 року за наслідками розгляду скарги по суті відмовлено у задоволенні скарги представника заявника (потерпілої особи) ОСОБА_8 . Указана вище постанова про закриття кримінального провадження залишилася чинною.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що в ході провадження досудового розслідування по кримінальному провадженню не доведено сукупності об`єктивних та суб`єктивних ознак, які б підтверджували вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкримінованих їм злочинів.

Зокрема, вказує слідчий суддя, упродовж всього розслідування, яке тривало з 2004 по 2014 рік, не здобуто будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували версію обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шахрайства з фінансовими ресурсами та службового підроблення.

Тому з урахуванням положень ст. 62 Конституції України слідчий суддя зазначає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, й постанова про закриття кримінального провадження відносно вказаних вище осіб від 29.12.2014 року є законною.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді представник заявника, потерпілої особи від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 28.09.2015 року та постановити нову, якою направити матеріали кримінального провадження № 0000292 прокурору Кам`янського району для відновлення досудового розслідування.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду є незаконною та суперечить обставинам кримінального провадження.

Вказує, що при винесені ухвали суд першої інстанції не врахував та не зазначив, що протягом 10 років у своїх апеляційних скаргах та під час апеляційних розглядів справ органи прокуратури доводили та переконували учасників процесу про наявність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

Зазначає, що вироком Чигиринського районного суду від 25 вересня 2012 року вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину була доведена і винесено покарання. Цей вирок скасовано апеляційним судом з нереабілітуючих обставин, а за скаргою прокурора від 05.10.2012 року, в зв`язку з виключенням з вироку деяких норм КК України.

Крім того, зазначає апелянт, оскаржувана ухвала суперечить показанням працівників банку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Суд в ухвалі, а прокурор у постанові, не врахували, що свідчення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших, зазначені у всіх матеріалах кримінального провадження, показали, що достатньої кількості спирту 148 тисяч дал на момент укладання договору застави та кредитного договору і в наступний час на комбінаті не було, а довідки № 149 від 20.05.2002 року та інші для отримання кредитних коштів були сфабриковані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Також суд не надав критичну оцінку показанням ревізора ОСОБА_15 , яка постійно змінює свідчення в судах.

Не врахував свідчення допитаних у суді 06.07.2015 року експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , викликаних із Державної фінансової інспекції. Ці експерти пояснили суду, що ними проводилася перевірка фінансово-економічного стану на комбінаті і тому стверджують, що такої кількості спирту на комбінаті ніколи не було. Комбінат взагалі такого виду спирту не виробляв, а виробляв спирт високої якості, яким торгував із закордонними клієнтами. До того ж, на комбінаті не було ємкостей для збереження такої великої кількості спирту. На запитання, чи можливо зараз встановити дійсну кількість спирту за 2002 рік на комбінаті, експерти пояснили що можливо. При цьому слід використовувати матеріали ДПІ, кримінального провадження, які були вилучені та інші. Отже, зазначені між експертами протиріччя в суді не усунуто.

Суд також не врахував і не взяв до уваги протокол огляду місця події, проведеного слідчим. У протоколі огляду місця події слідчим чітко зазначені об`єми спиртосховища комбінату, яке складається з 3 (трьох) ємкостей, які мають спроможність зберігати: 1-26 021 тис. дал. спирту; 2-26 129 тис. дал. спирту; 3-11 109 тис. дал. спирту. Далі зазначено, що інших резервуарів для зберігання спирту етилового у спиртосховищі комбінату не існує.

Також суд не надав належну правову оцінку договору застави майна. Посадові особи підприємства надали до ПАТ КБ «ПриватБанк» невірну інформацію, як перед отриманням кредитних коштів, так і в послідуючому після їх отримання під час дії кредитних зобов`язань.

Згідно ст. 4 ЗУ «По заставу» предметом застави є майно, яке може бути відчужено та на яке може бути звернене стягнення. За договором застави майна посадові особи підприємства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у наданих довідках та договорі застави майна вказали, що до банку надають в заставу 148 000 дал. спирту вартістю за 1 дал 14,71 грн., - усього на 2 176 786,00 грн. Проте такої кількості спирту в наявності у сховищі підприємства не існувало, оскільки встановлено, і обвинувачені на досудовому слідстві не заперечували, що можливості спиртосховища підприємства не дозволяє для зберігання такої кількості спирту, а розраховано лише на 63 000 дал. спирту.

Водночас постанова прокурора також суперечить ухвалам апеляційного суду різних часів, у яких зазначені факти злочинних дій посадових осіб комбінату ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: ухвала від 12.12.2012 року; ухвала від 16.04.2013 року та ухвала від 15.10.2013 року.

У судовому засіданні представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Пояснив, що, на його думку, факт вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 указаних вище злочинів цілком можна довести, встановивши шляхом призначення і проведення відповідної судово-економічної експертизи, яка дасть відповіді на питання: скільки спирту перебувало у розпорядження комбінату станом на час укладення договорів кредиту і застави майна, й чи були у підприємства на той час можливості зберігати 148 000 дал спирту взагалі. Однак таку експертизу органи досудового розслідування за правилами КПК 2012 року не призначили з невідомих причин.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити ухвалу слідчого судді без змін. Вказав, що ухвала слідчого судді та постанова слідчого про закриття кримінального провадження є обґрунтованими.

Присутній у судовому засіданні заступник прокурора Кам`янського району Черкаської області ОСОБА_7 пояснив, що на даний час вичерпалися усі можливості для доказування винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Кримінальна справа розслідувалася і перебувала на розгляді у судах різних рівнів понад десять років. Неодноразово справа направлялася на додаткове розслідування, ухвалювалися і в подальшому скасовувалися обвинувальні і виправдальні вироки. Указав, що достеменно встановити кількість наявного на Кам`янському спиртогорілчаному комбінаті станом на травень-червень 2002 року спирту не вбачається можливим. Первинні господарські документи підприємства, які містили інформацію про це, знищені, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_9 (колишній директор Кам`янського спиртогорілчаного комбінату) у судовому засіданні пояснив, що спирт як заставне майно у кількості 148 000 дал на час укладення кредитного договору з банком у травні-червні 2002 року на підприємстві був. Дійсно стаціонарні спиртосховища комбінату могли вміщати близько 63 000 дал спирту, однак спирт також зберігався у чисельних залізничних цистернах, які були на комбінаті. Представники банку й в ході укладення кредитного договору, й під час його виконання у 2002-2004 роках, неодноразово були на підприємстві, перевіряли наявність заставного майна у відповідній кількості, складали про це відповідні документи. Коли у 2004 році підприємство розпочало процедуру банкрутства, кредит ПАТ КБ «Приватбанк» був виплачений не повністю, й підприємство дійсно й на даний час залишається боржником перед банком. Зазначив, що документально підтвердити наявність чи відсутність певного майна у певній кількості станом на певну дату могла б тільки відповідна інвентаризація, яка в той час не проводилася. Всі господарські документи за 2002 рік на даний час знищені за спливом давності їх зберігання. Більше того, при укладенні кредитного договору з банком був також підписаний акт про наявність спирту як заставного майна у відповідній кількості, який підписали й представники банку.

ОСОБА_10 (колишній головний бухгалтер комбінату) пояснив, що весь спирт, який зберігався на підприємстві, як у стаціонарних ємкостях, так і в цистернах, за бухгалтерськими документами рахується з спиртосховищем. Він дійсно був наявним у кількості навіть більшій ніж 148 000 дал на час укладення кредитного договору, адже на той час підприємство щодня виробляло близько 6 000 дал спирту, що на місяць складало близько 180 000 дал спирту.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів бере до уваги, що кримінальне провадження, про яке йдеться вище, перебуває на розгляді у органів досудового розслідування і суду без свого логічного завершення вже понад 10 років. У змісті ухвали слідчий суддя навів поетапно процес розгляду цієї справи як органами слідства, так і судом. З нього слідує, що кримінальна справи за правилами КПК 1960 року неодноразово направлялася на додаткове розслідування як органами прокуратури, так і судом. Декілька вироків, як обвинувальних, так і виправдальних, скасовувалися судом апеляційної інстанції, у зв`язку з порушенням як в ході досудового слідства, так і під час судового розгляду, норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вже протягом понад 10 років ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перебувають у статусі підозрюваних та/чи обвинувачених осіб, без жодного завершення по суті справи щодо них. Такий значний строк розгляду справи може бути розцінений як порушення права вказаних осіб на справедливий суд в контексті розумності строків кримінального провадження, про що неодноразово ухвалювалися рішення проти України у Європейському суді з прав людини.

Крім цього, колегія суддів не вбачає обґрунтованої можливості належного доказування винуватості вказаних осіб, про що вказував прокурор. Суть висунутого обвинувачення полягає в тому, що вказані особи у травні 2002 року, знаючи про відсутність на підприємстві спирту як заставного майна у кількості 148 000 дал, умисно сфальсифікували документи про нібито наявність цього спирту, які подали до банку.

Таким чином, для доведення винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_10 необхідним є встановлення того, що спирту у кількості 148 000 дал станом на час укладення кредитного договору та договору застави на підприємстві не було (та/чи не могло бути).

Представник банку переконує колегію суддів, що це можливо встановити експертним шляхом за документами, які у якості звітності подавало підприємство на той час до різних контролюючих органів (ДПІ, інших).

Прокурор указує, що це неможливо встановити, адже таку експертизу для належності і допустимості її висновків у якості доказу можна проводити лише на підставі оригіналів первинних бухгалтерських документів підприємства за відповідний період часу, а вони знищені.

З цього питання колегія суддів вбачає слушною позицію прокурора. Згідно з актом контрольно-ревізійного відділу у Кам`янському районі № 10-21/09 від 27 квітня 2007 року, який міститься у матеріалах справи і на зміст якого послався в ухвалі й слідчий суддя, зазначено, що встановити кількість етилового спирту на підприємстві станом на 04 червня 2002 року неможливо, оскільки згідно з актом № 1 від 16 квітня 2007 року бухгалтерські документи та звітність підприємства за 2001-2003 роки знищені архівним відділом Кам`янської РДА, що погоджено з Держархівом Черкаської області.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою й достатніх підстав для її скасування немає.

Тому, керуючись ст. ст. 303, 307, 395, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника заявника, потерпілої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника заявника, потерпілої особи ОСОБА_8 на постанову заступника прокурора Кам`янського району ОСОБА_7 від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :