Справа № 592/5818/15-к
Провадження № 1-кп/592/332/15

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми кримінальне провадження № 0002582, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.12.2008 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.05.2010 року направлений для відбування призначеного покарання, звільнений 28.05.2014 року по відбуттю строку покарання.

за ч. 1 ст. 122 і ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зазірки, Кролевецького району Сумської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Суми, громадянки України, українки, з середньою освітою, не працюючої, розлученої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_4

за ч. 1 ст. 125 і ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:
19.04.2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. потерпілий ОСОБА_7 зателефонував своїй колишній співмешканці ОСОБА_5 та запропонував зустрітися біля Іллінської церкви по вул. Пролетарській у м. Суми. ОСОБА_5 в цей час перебувала у будинку свого співмешканця ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_4 ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 та раніше знайомим ОСОБА_4 направилися на зустріч з ОСОБА_7

20.04.2015 року приблизно о 00 год. 20 хв., знаходячись біля Іллінської церкви у м. Суми ОСОБА_5 зустрілася з ОСОБА_7 і вони разом прослідували до будинку АДРЕСА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 йшли позаду.

Перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_4 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ґрунті тривалих неприязних стосунків виникла словесна сварка. У подальшому, приблизно о 00 год. 31 хв. до них підійшов ОСОБА_3 та під час розмови з ОСОБА_7 між ними виник конфлікт. Під час раптової сварки, ОСОБА_3 , тримаючи лівою рукою ОСОБА_7 , наніс йому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від якого потерпілий упав на землю. В цей момент до них підійшов ОСОБА_4

ОСОБА_3 , ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 почали наносити потерпілому ОСОБА_7 , який у цей час лежав на землі, удари руками та ногами по різним частинам тіла.

Так, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, один удар кулаком правої руки в область голови, два удари правою ногою у праву частину тулуба, три удари правою ногою в область голови, один удар лівою ногою в область обличчя, один удар лівою ногою у ліву частину тулуба.

ОСОБА_4 на фоні раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_7 два удари кулаком лівої руки в область правої скули.

В свою чергу ОСОБА_5 нанесла ОСОБА_7 один удар долонею правої руки у ліву частину обличчя та один удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя.

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: множинні садни обличчя, синці волосистої частини голови, субконьюктивні крововиливи, гематоми обох повік, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. є легкими тілесними ушкодженнями; перелом скулового відростку скроневої кістки з правого боку та скроневого відростку скулової кістки з правого боку, струс головного мозку, закрита черепно-мозкова травма, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. є легкими тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. не є небезпечним для життя, для зрощення перелому необхідний строк більше 21 дня і за цією ознакою відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: перелом скулового відростку скроневої кістки з правого боку та скроневого відростку скулової кістки з правого боку, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. є легкими тілесними ушкодженнями, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Злочинними діями ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 завдано наступні тілесні ушкодження: гематома лівої повіки. Забій м`яких тканин правої приушно-жувальної, скулової, лівої скулової області, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 08.08.2015 р. є легкими тілесними ушкодженнями.

Крім того, 20.04.2015 року приблизно о 00 год. 34 хв., ОСОБА_3 , знаходячись у районі будинку АДРЕСА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , після нанесення потерпілому ОСОБА_7 вищевказаних тілесних ушкоджень від яких останній лежав на землі, діючи повторно, відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон марки «Самсунг Дуос», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 916 від 29.04.2015 р. 207 грн. та військовий квиток на ім`я останнього, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 207 грн.

Викраденим мобільним телефоном ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розпорядилися на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 122 КК України винним себе визнав частково. По пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України вину не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що 19.04.2015 р. увечері знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_2 разом з співмешканкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . На мобільний телефон ОСОБА_5 почав телефонувати її колишній співмешканець ОСОБА_7 , вона з ним не хотіла розмовляти, але той продовжував телефонувати. Він взяв телефон і грубо відповів ОСОБА_7 , попросив більше не телефонувати, але той не зупинявся. У розмові з ОСОБА_5 ОСОБА_7 запропонував їй зустрітись біля Іллінської церкви по вул. Пролетарська в м. Суми. ОСОБА_5 вирішила йти на зустріч, а він не хотів, тому був злий і нервував. Приблизно опівночі вони всі разом вийшли з дому: ОСОБА_5 йшла на зустріч з ОСОБА_7 , а вони з ОСОБА_4 її супроводжували та зупинились на відстані. Почувши нецензурну лайку та побачивши у потерпілого у лівій руці ніж він підійшов ближче поздоровався з потерпілим і сказав йому прибрати ножа. Потім наніс удар правою рукою у обличчя потерпілого у підборіддя, від чого той упав на спину. Присівши над ОСОБА_7 кулаком правої руки два рази вдарив його у обличчя та голову. Перехватив лівою рукою потерпілого і ребром правої руки вибив з його лівої руки ніж. Вважає, що ударом руки зламати руку потерпілому не міг, це ушкодження ОСОБА_7 міг отримати при падінні. Потім наніс декілька ударів ногами потерпілому. Всього наніс потерпілому приблизно 5 ударів. В цей час за ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не спостерігав. Бачив як ОСОБА_4 вдарив потерплого декілька разів ногою по ниркам. Вони алкогольні напої не вживали, а потерпілий був випивши. Разом з ОСОБА_4 підняли потерпілого та ідучи по перехрестю вулиць він запитав у ОСОБА_7 документ, щоб пересвідчитись хто телефонує його дружині. На його прохання потерпілий з внутрішнього карману куртки дістав військовий квиток і дав йому. Коли він відвернувся до світла прочитати документ, потерпілий втік. ОСОБА_5 взяла квиток і сказала поверне потерпілому документ при зустрічі. Мобільного телефону у потерпілого не бачив, про те, що його телефон опинився у ОСОБА_5 дізнався наступного дня у міліції від слідчого. Цивільний позов прокурора визнав у повному обсязі. Просив вибачення у потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 125 КК України вину визнав повністю та у повному обсязі визнав цивільний позов прокурора. Суду пояснив, що 19.04.2015 р. був вдома у ОСОБА_3 , який запросив його познайомити зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , пили чай. Почав телефонувати потерпілий та щось розповідати, призначив зустріч ОСОБА_5 . ОСОБА_3 запропонував йому йти разом на зустріч і він погодився. Вони разом з ОСОБА_3 були на відстані метрів 50-60 від місця зустрічі ОСОБА_5 з потерпілим. ОСОБА_3 побачив у потерпілого ножа і побіг до них, він також побіг. Коли він підбіг ОСОБА_3 бив потерпілого, який лежав на землі, але куди той наносив удари не бачив. Чи наносила удари ОСОБА_5 не бачив. Він кулаком лівої руки двічі дарив потерпілого, який лежав на землі у обличчя у скулу, підібрав ніж і викинув осторонь. Потім всі разом вийшли на перехрестя вулиць Засумської - Пролетарської і ОСОБА_3 попросив у потерпілого документ, на що останній дав військовий квиток. Вони разом з ОСОБА_3 почали його дивитись, а потерпілий втік. Зазначив, що потерпілий був випивши, наговорив багато лишнього, внаслідок чого все і трапилося. Просив вибачення у потерпілого.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 по пред`явленому їй обвинуваченню за ч. 1 ст. 125 КК України вину визнала, цивільний позов прокурора визнала у повному обсязі. По пред`явленому їй обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України вину фактично визнала. Суду пояснила, що з 24.03.2015 р. проживає разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . З потерпілим проживали разом три роки, не підтримували стосунки більше року. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 бив її, у зв`язку з чим вона зверталася до міліції. 19.04.2015 р. вона була у ОСОБА_3 , прийшов ОСОБА_4 , з яким вона познайомилась. Після 21 години почав телефонувати потерпілий ОСОБА_7 . На дзвінок відповів ОСОБА_3 , потім розмовляла вона. По голосу визначила, що потерпілий був не тверезий. Вона вирішила йти на зустріч, щоб дізнатись чого хоче потерпілий і щоб він нічого не зробив з її квартирою. ОСОБА_3 не хотів йти на зустріч, але вона попросила його з ОСОБА_4 йти разом з нею, оскільки не знала чого чекати. Вона йшла попереду, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 за нею. На зустріч йшов ОСОБА_7 з ножем у руці. Зупинившись на перехресті біля будинку № 25 по вул. Пролетарській у м. Суми вони почали розмовляти, ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою. Вона просила потерпілого забрати ножа, той почав замахуватися на неї ножем, почала кричати. Потім до них підійшов ОСОБА_3 та привітався з потерпілим, який тримав ножа у лівій руці, за праву руку і попросив його забрати ножа. ОСОБА_7 не погодився і почалася бійка. ОСОБА_3 вдарив потерпілого кулаком лівої руки у обличчя у праву щоку, вона відійшла і курила. Потерпілий після першого удару упав на спину, ножа не відпускав, ОСОБА_3 вдарив його ще раз, здавив руку, вибив ножа. Куди відлетів ніж вона не бачила. Потерпілий лежав і ОСОБА_3 зі злості вдарив його ще раз ногою. Потім підійшов ОСОБА_4 , що він робив вона не бачила. Вона також зі злості нанесла потерпілому два удари у ліву частину обличчя долонею та кулаком правої руки. В цей час ОСОБА_3 відійшов в сторону і курив. Потерпілий піднявся і вони з ним йшли в сторону перехрестя вулиць Засумської і Пролетарської, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 йшли попереду них. На перехресті вулиць ОСОБА_3 запитав у ОСОБА_7 документи, на що останній надав військовий квиток. ОСОБА_3 відвернувся до світла подивитись документ, а ОСОБА_7 втік. Вона взяла військовий квиток потерпілого у ОСОБА_3 щоб наступного дня повернути ОСОБА_7 . У судових дебатах та останньому слові зазначила, що мобільний телефон взяла у потерпілого відкрито з його бокової кишені джинсів, але про телефон ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не сказала. Речі потерпілого - мобільний телефон і військовий квиток наступного дня видала міліції. Просила вибачення у потерпілого та щиро каялася у скоєному.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 та фактичного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_5 , факт вчинення ними злочинів за викладених вище обставин повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що обвинувачена ОСОБА_5 була його співмешканкою разом проживали більше 3 років до травня 2014 року. У них часто виникали скандали і сварки, він міг дати їй ляпас. З приводу побиття вона зверталася до правоохоронних органів, але справу було закрито. ОСОБА_5 була винна йому борг, який він сплатив за неї її колишньому роботодавцю. 19.04.2015 р. він зателефонував ОСОБА_5 , потім весь вечір телефонували один одному, він розмовляв з ОСОБА_3 , який погрожував йому. Вони з ОСОБА_5 домовились зустрітися, але хто конкретно був ініціатором зустрічі (він чи вона) не пам`ятає. Він наполягав обговорити її борг і тому пішов на зустріч. Цей день був поминальним і він вранці вживав алкоголь - 150-200 гр. горілки. Зустріч була призначена біля Іллінської церкви близько 12 години ночі. Зустрівшись зайшли у двір, де біля гуртожитку по вул. Пролетарська, 25 зупинились. Почали розмовляти на підвищених тонах, ОСОБА_5 кричала. Зі сторони вулиці Засумської до них підійшов ОСОБА_9 , з яким привітався, потиснули один одному руки. Зав`язалася бійка ОСОБА_3 ударив його кулаком у обличчя, внаслідок чого він упав на правий бік, а той продовжував наносити йому удари в область грудної клітини, по спині, в обличчя, голову руками і ногами. В цей час ОСОБА_10 стояла в метрах 5 від них. Весь процес його побиття він пам`ятає погано. ОСОБА_3 наносив йому декілька ударів руками і ногами. Чув як від ударів ОСОБА_3 у нього захрустіла рука. ОСОБА_4 наніс 1-2 удари. ОСОБА_5 також нанесла декілька ударів руками. Як у нього зникли мобільний телефон «Самсунг Дуос» і військовий квиток точно не пам`ятає. Пам`ятає, що коли вже знаходячись у дворі по АДРЕСА_5 він побачив у руках ОСОБА_5 свій мобільний телефон. Військовий квиток у нього знаходився у внутрішньому кармані куртки, потім цей карман був вирваний. Далі його підняли і вони пішли у двір будинку по АДРЕСА_2 . Потім він втік, а коли «включився» вже був на АДРЕСА_6 . Зупинивши таксі, просив підвезти, але йому відмовили. В районі вул. Героїв Сталінграда він у перехожої попросив телефон, зателефонував знайомим і його відвезли у лікарню. Вважає, що обвинувачені повинні нести відповідальність передбачену законом. Жодний з них у лікарні його не провідував, вибачення не просив. Після перегляду відеозапису з камери відеоспостереження, розташованої у будинку АДРЕСА_4 потерпілий пояснив, що він чітко впізнав себе, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і телефон у нього зник при обставинах відображених на відео. На відео ОСОБА_3 забрав у нього мобільний телефон, який засвітився у темряві і передав його ОСОБА_5 . Нічого іншого, що могло світитися у нього не було.

Показами свідка обвинувачення ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що проживає у будинку АДРЕСА_4 , на першому поверсі якого знаходиться фітнес клуб «ProFit». У квітні 2015 р. приблизно о 00 год. 30 хв. прокинулась від криків, які чула з дитячої площадки, що знаходиться у дворі будинку. Один чоловічий голос голосно вимагав гроші у іншого, а інший чоловічий голос сильно стогнав.

Показами свідка обвинувачення ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що проживає у гуртожитку по АДРЕСА_7 напроти цього будинку знаходиться фітнес клуб «ProFit». На весні 2015 р. (точної дати не пам`ятає) пізно вночі почула крики 4 людей, які з`ясовували стосунки. Чула голоси трьох чоловіків і однієї жінки. Їй здалося, що вимагають гроші, чула як жіночий голос кричав: «ти мені винен». Виглянувши у вікно у дворі побачила машину за якою бачила силуети, облич не розгледіла.

Довідкою Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» від 22.04.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 20.04.2015 р. з приводу сочетаної краніо-скелетної травми. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом скулової дуги з права. Множинні забої і садни м`яких тканин обличчя, волосяної частини голови. Закритий перелом н/к лівої ліктьової кістки (Т. 1 а.с. 149).

Висновком судово - медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. згідно якого ОСОБА_7 поступив до СОКЛ зі скаргами на біль в місці тілесних ушкоджень, які йому спричинені приблизно о 01-00 годині 20.04.2015 р. У ОСОБА_7 встановлено наступні тілесні ушкодження: множинні садни обличчя, синці волосистої частини голови, субконьюктивні крововиливи, гематоми обох повік; перелом скулового відростку скроневої кістки з правого боку та скроневого відростку скулової кістки з правого боку. Закритий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки. Гематома лівої повіки. Забій м`яких тканин правої приушно-жувальної, скулової, лівої скулової області. Потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні СОКЛ з 20.04.2015 р. по 26.04.2015 р. з діагнозом: сочетана краніо - скелетна травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом скулової дуги з права. Множинні забої і садни м`яких тканин голови. Закритий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки. Алкогольне сп`яніння 1.1%о. Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, про що свідчить характер пошкоджень і могли утворитись при нанесенні ударів руками, ногами і т.п. предметами. Кількість ударів визначити не представляється можливим. Потерпілий в момент спричинення ушкоджень міг знаходитися у будь-якому можливому для нанесення ударів положенні. Ушкодження в області лівої верхньої кінцівки не являється небезпечними для життя, для зрощення перелому необхідний строк більш 21 дня і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Пошкодження у виді ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом скулової дуги з права кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження у виді синців і саден кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження (Т. 1 а.с. 155 - 156).

Окрім вищенаведених доказів, вина ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується наступними письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 звернувся з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (Т. 1 а.с. 115).

Висновком судово - медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р., згідно якого, зокрема ушкодження в області лівої верхньої кінцівки у ОСОБА_7 не являється небезпечними для життя, для зрощення перелому необхідний строк більш 21 дня і за цією ознакою відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження. Пошкодження у виді ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом скулової дуги з права кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Пошкодження у виді синців і саден кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (Т. 1 а.с. 155-156).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2015 р. з якого вбачається, що при проведенні слідчої дії за участю ОСОБА_3 , його захисника, спеціаліста СМЕ ОСОБА_13 обвинувачений пояснив та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 176 - 177).

При проведенні вказаної слідчої дії від обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8 зауважень і доповнень не надходило.
Висновком додаткової судово - медичної експертизи № 668 від 08.06.2015 р., відповідно до якого характер та локалізація тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, лівої верхньої кінцівки у ОСОБА_7 можуть відповідати механізму їх утворення продемонстрованому у ході проведення слідчого експерименту 21.05.2015 р. ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 180).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2015 р., згідно якого при проведенні вказаної слідчої дії за участю ОСОБА_5 , її захисника, спеціаліста СМЕ ОСОБА_13 , обвинувачена пояснила та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 150 - 151).

Зазначені докази щодо утворення та кваліфікації тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 захисником і обвинуваченими не оспорювалися, окрім механізму утворення закритого перелому нижньої треті лівої ліктьової кістки.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 зазначав, що ударом своєї руки він не міг заподіяти перелом лівої верхньої кінцівки потерпілого, вважає, що зазначене ушкодження останній отримав від падіння.

Захисник ОСОБА_8 вказував, що висновок судово - медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р. не містить відповіді на питання щодо можливості утворення тілесних ушкоджень у потерпілого у результаті падіння з висоти власного зросту та при наданні тілу додаткового прискорення в результаті нанесення удару.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту, оскільки їх доводи про утворення закритого перелому нижньої треті лівої ліктьової кістки у потерпілого ОСОБА_7 від падіння спростовуються роз`ясненнями судово - медичного експерту ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_13 наданими суду. Судово - медичний експерт ОСОБА_13 , яка проводила судово-медичні експертизи у даному кримінальному провадженні, зокрема № 615 від 08.06.2015 р., пояснила, що механізм травми потерпілого ОСОБА_7 закритого перелому нижньої треті лівої ліктьової кістки прямий. При падінні закритий перелом нижньої треті лівої ліктьової кістки не може бути у будь-якому випадку, тільки при ударі. Удар був в область передпліччя, механізм удару був зазначений під час слідчого експерименту ОСОБА_3 , який тримаючи потерпілого за руку вибив ніж це ї є прямий механізм травми. Перелом нижньої третьої лівої ліктьової кістки не міг утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту та прискорення у результаті удару.

Підстав не довіряти вищезазначеним доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи, зокрема і показам самого обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України також підтверджується наступними письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 звернувся з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю (Т. 1 а.с. 116).

Висновком судово - медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р., згідно якого перелом скулового відростку скроневої кістки з правого боку та скроневого відростку скулової кістки з правого боку є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2015 р. з якого вбачається, що при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , спеціаліста СМЕ ОСОБА_13 обвинувачений пояснив та продемонстрував механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 165 - 166).

Висновком додаткової судово - медичної експертизи № 666 від 08.06.2015 р., згідно якого характер та локалізація тілесних ушкоджень в області правої щоки у ОСОБА_7 могли відповідати механізму їх утворення продемонстрованому у ході проведення слідчого експерименту 21.05.2015 р. ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 168).

Вказані докази обвинуваченим не спростовувались.

Вина ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України також підтверджується наступними письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2015 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 звернувся з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за заподіяння легких тілесних ушкоджень (Т. 1 а.с. 114).

Висновком судово - медичної експертизи № 615 від 08.06.2015 р., згідно якого гематома лівої повіки; забій м`яких тканин правої приушно-жувальної, скулової, лівої скулової області є легкими тілесними ушкодженнями.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2015 р., згідно якого при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , її захисника, спеціаліста СМЕ ОСОБА_13 , обвинувачена пояснила та показала механізм нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 150-151).

Висновком додаткової судово - медичної експертизи № 667 від 08.06.2015 р. з якого вбачається, що характер та локалізація тілесних ушкоджень в області голови, обличчя зліва і лівої верхньої кінцівки у ОСОБА_7 могли відповідати механізму їх утворення продемонстрованому у ході проведення слідчого експерименту 21.05.2015 р. ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 154).

Вказані докази стороною захисту не спростовувались.

За фактом пограбування потерпілого ОСОБА_7 вина ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується наступними письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 20.04.2015 р. до правоохоронних органів, згідно якого останній усною повідомив, що 19.04.2015 р. близько 24-30 годин по вул. Пролетарській буд. 25 в м. Суми його побили двоє невідомих, під час бійки він втратив мобільний телефон «Samsung Duos», чорного кольору та військовий квиток (Т. 1 а.с. 122).

У судовому засіданні з`ясовано, що мобільний телефон «Samsung Duos» ОСОБА_7 не втратив, як зазначено у вказаному протоколі співробітником міліції, а його відкрито викрали обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Протоколом огляду місяця події від 20.04.2015 р., згідно якого ОСОБА_5 видала військовий квиток серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 та мобільний телефон «Samsung Duos E 1202i», імеі НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Мобільний телефон вона забрала після бійки у свого колишнього співмешканця ОСОБА_7 , а військовий квиток їй передав ОСОБА_3 . Під час огляду місця події було вилучено вказані мобільний телефон та військовий квиток (Т. 1 а.с. 144).

Розпискою наданою 20.04.2015 р. ОСОБА_5 , відповідно до якої остання добровільно видала військовий квиток серія НОМЕР_1 та мобільний телефон Самсунг Дуос, які належать ОСОБА_7 . Зазначила, що вказані речі у неї з`явилися 19.04.2015 р. близько 00-00 годин, коли вона разом зі своїми друзями ОСОБА_14 і ОСОБА_15 зустрілась з ОСОБА_7 і застосовуючи фізичну силу, а саме нанесення ударів в ділянку голови, обличчя, тулуба відкрито заволоділи зазначеними речами (Т. 1 а.с. 126).

Розпискою ОСОБА_7 від 21.04.2015 р., згідно якої останній отримав мобільний телефон «Samsung» (Duos E 1202i) та військовий квиток військовий квиток серії НОМЕР_1 на його ім`я, виданий 15.03.2010 р. ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1 а.с. 127).

Висновком товарознавчої експертизи № 916 від 29.04.2015 р. відповідно до якого, вартість викраденого майна, яке належало ОСОБА_7 мобільного телефону «Samsung Duos E 1202i» на час вчинення злочину становила 207 грн. (Т. 1 а.с. 118-120).

На підтвердження обставин пограбування потерпілого ОСОБА_7 стороною обвинувачення надано суду відеозапис зовнішньої камери відеоспостереження, розташованої у будинку АДРЕСА_4 за період з 00-00 год. до 01-00 год. 20.04.2015 р., виданий директором фітнес клубу «ProFit» ОСОБА_16 , що підтверджується супровідним листом від 20.04.2015 р. та заявою останнього від 27.04.2015 р. (Т. 1 а.с. 203, 205, Т. 2 а.с. 3, 4).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки він отриманий з грубим порушенням положень чинного законодавства, без попереднього дозволу суду, передбаченого ч. 2 ст. 159 КПК України.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту і вважає, що відеозапис зовнішньої камери відеоспостереження є допустимим доказом виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Вказаний доказ отримано стороною обвинувачення у порядку ч. 2 ст. 93 КПК України, шляхом витребування та отримання відеозапису від директора фітнес клубу «ProFit» ОСОБА_16 . Отже, вказаний доказ отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Допитаний судом за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він особисто облаштував фітнес клуб «ProFit» камерами внутрішнього та зовнішнього відеоспостереження. Відеозапис з камери спостереження він видав добровільно на звернення працівників міліції. Перед виготовленням особисто переглядав запис і бачив, як три особи завдають тілесних ушкоджень іншій особі.

Відеозапис зовнішньої камери відеоспостереження у розумінні ст. 99 КПК України є документом.

Постановою слідчого СВ Сумського МВ від 19.06.2015 р. DWD-R диск з відеозаписом камери відеоспостереження, розташованої у будинку АДРЕСА_4 за 20.04.2015 р. визнано речовим доказом (Т. 1 а.с. 204).

За приписами ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.
Протокол огляду вказаного відеозапису зовнішньої камери відеоспостереження, наданого добровільно директором фітнес клубу «ProFit» ОСОБА_16 не складався і його стороною обвинувачення суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 ст. 87 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав, коли суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит; 6) отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, відсутність протоколу огляду речового доказу відеозапису у даному випадку не є істотним порушеннями прав людини і основоположних свобод, а тому не є підставою для визнання зазначеного доказу недопустимим у розумінні ст. 87 КПК України.

З дослідженого судом відеозапису зовнішньої камери відеоспостереження (DWD-R диск, папка «Відео», файл «play», 31-34 хвилини) вбачається, що після нанесення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , останній лежав на землі. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_7 , який засвітився у нього в руках та передав його ОСОБА_5 , а вона в свою чергу поклала його до кишені. З зони дії камери ОСОБА_3 відійшов разом з ОСОБА_7 , який самостійно пересувався, а згодом пішли ОСОБА_5 і ОСОБА_4 .

Обвинувачені зазначили, що вони себе на відеозаписі не впізнають. Проте обвинувачений ОСОБА_3 суду зазначив, що під час бійки йому телефонувала сестра і він їй відповідав, тому на відео міг світитися саме його мобільний телефон, а не потерпілого.

Після перегляду відеозапису потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що на відео він чітко впізнав себе, зокрема по полосам на курточці, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Зазначив, що раніше міг помилятися у поясненнях, телефон у нього зник саме при обставинах відображених на відео. На відео саме ОСОБА_3 забрав у нього мобільний телефон, який засвітився і передав його ОСОБА_5 . Нічого іншого, що могло світитися у нього не було.

Крім того, належність (стосовність) відеозапису щодо подій які мали місце 20.04.2015 р., у період часу з 00 год. 31 хв. до 00 год. 34 хв. підтверджується вищенаведеними показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_7 .

Також суд зазначає, що відеозапис здійснювався відкрито, не був спрямований на когось конкретно, а тому за своїм змістом може бути належним і допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають.

Невизнання вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України суд розцінює, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. Визнання вини ОСОБА_5 в частині того, що саме вона з кармана брюк забрала у потерпілого мобільний телефон, суд розцінює як намагання останньої зменшити ступінь вини ОСОБА_3 , оскільки її покази спростовуються вищенаведеними доказами.

Разом з тим, суд не бере до уваги наданий стороною обвинувачення як доказ Протокол одночасного допиту від 21.05.2015 р., оскільки відповідно до вимог ст. 23 і ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
Крім того, органом досудового розслідування у провину ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ставиться така ознака як «використання безпорадного стану потерпілого». Однак, дана ознака не знайшла свого підтвердження, оскільки безпорадним можна визнати лише такий стан, який позбавляв потерпілу особу можливості розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій або чинити винній особі опір. В даному випадку потерпілий ОСОБА_7 розумів характер вчинюваних з ним дій, міг чинити опір, проте не робив цього, що підтверджується його показами та відеозаписом. Отже дану ознаку суд вважає необхідним виключити з обвинувачення.

Таким чином, оцінюючи кожний наведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) за обставин, викладених у вироку, доведена у повному обсязі та їх протиправні дії кваліфікує:
ОСОБА_3 - за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він відкрито викрав чуже майно, тобто вчинив грабіж повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_4 - за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_5 - за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження; за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вона відкрито викрала чуже майно, тобто вчинила грабіж за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що обвинувачений, який після реєстрації шлюбу 07.07.2012 р. змінив прізвище з ОСОБА_17 на ОСОБА_18 , за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово на нього надходили скарги та заяви від рідних, раніше судимий за вчинення аналогічних умисних злочинів - середньої тяжкості проти життя та здоров`я особи та тяжкого злочину проти власності, до позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі у травні 2014 року належних висновків не зробив, на обліку в наркологічному, психіатричному, протитуберкульозному диспансерах не перебуває, частково визнав вину, просив вибачення у потерпілого (Т. 1 а.с. 181, 187, 192 - 200).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є часткове визнання своєї вини.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 є рецидив злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав думку прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі, враховуючи наведені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до переконання про призначення покарання, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого суд вважає, що саме таке покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, призначений вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24.07.2013 р. штраф у сумі 850 грн. сплатив 16.09.2013 р., на обліку у наркологічному, психіатричному, протитуберкульозному диспансерах не перебуває, під час судового розгляду забезпечив належну процесуальну поведінку, просив вибачення у потерпілого за скоєне (Т. 1 а.с. 170, 171, 220).

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є визнання своєї вини.

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , позицію потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав думку прокурора про призначення покарання у виді громадських робіт, враховуючи наведені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого суд приходить до висновку, що саме таке покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що обвинувачена до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розлучена, за місцем проживання характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку в наркологічному, психіатричному, протитуберкульозному диспансерах не перебуває, визнала свою вину, має постійне місце проживання, під час судового розгляду забезпечила належну процесуальну поведінку, просила вибачення у потерпілого, відшкодувала завданий збиток шляхом повернення телефону, щиро розкаялася (Т. 1 а.с. 159 - 164, 186). Вказані обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 .

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_5 , позицію потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав думку прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, беручи до уваги, що під час спільного проживання з потерпілим, останній застосовував до ОСОБА_5 фізичну силу (Т. 1 а.с. 235), зважаючи на обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання, передбаченого санкціями статті, а саме за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

З огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченої суд вважає, що саме таке покарання необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 не заявлявся.

Прокурором було заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Головного фінансового управління Сумської обласної державної адміністрації про стягнення у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рахунок відшкодування шкоди за лікування потерпілого у Комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лікарня» у сумі 2111,34 грн.

Відповідно до довідки КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» від 06.05.2015 р. № 45, наданої по факту знаходження на лікуванні в стаціонарі ОСОБА_7 з 20.04.2015 р. по 26.04.2015 р. в нейрохірургічному відділенні, вартість ліжко-дня становить 351,89 грн., сумарні витрати на лікування становлять за 6 днів 2111,34 грн. (Т. 1 а.с. 219).

Обвинувачені цивільний позов прокурора визнали у повному обсязі.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 у сумі 2111, 34 грн.

Згідно протоколу затримання особи від 22.04.2015 р. ОСОБА_3 затриманий о 18-00 год. 22.04.2015 року (Т. 1 а.с. 175).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни, строк відбуття покарання ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з 22.04.2015 року, тобто з моменту його затримання.

Під час судового розгляду учасниками кримінального провадження, зокрема стороною обвинувачення не заявлялись клопотання про обрання відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, тому суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи (висновок № 916 від 29.04.2015 р.) у сумі 184,14 грн. підлягають стягненню у дольовому порядку з обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , тобто по 92 грн. 07 коп. з кожного.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України:

-DWD-R диск з відеозаписом камери відеоспостереження слід залишити в матеріалах кримінального провадження (Т. 1 а.с. 205);

-мобільний телефон «Samsung Duos E 1202i», імеі НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та військовий квиток серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити потерпілому ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 145).

Керуючись вимогами ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 і ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з 22.04.2015 року, з моменту його затримання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного їй покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місяця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у дольовому порядку на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) грн.14 коп., тобто по 92 (дев`яносто дві) грн. 07 коп. з кожного.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Головного фінансового управління Сумської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілого у сумі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 34 коп.

Речові докази:

-DWD-R диск з відеозаписом камери відеоспостереження залишити у матеріалах кримінального провадження.

-мобільний телефон «Samsung Duos E 1202i», імеі НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та військовий квиток серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 в той же строк з моменту вручення його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1