Справа № 464/3170/15-к
пр.№ 1-кп/464/182/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2015 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 0000378 від 10.02.2015 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова,

громадянина України, українця, неодруженого,

непрацюючого, розлученого, не судимого,

зареєстрованого: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів з метою збуту, у невстановлений слідством час, незаконно придбав наркотичний засіб, джерело походження якого на даний момент слідству невідоме, та 10.02.2015 приблизно о 09.25 год. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 зберігав з метою збуту 10 таблеток білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», обіг якого обмежено, масою - 0,08 грам.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України не визнав, та показав, що протягом останніх п`яти років вживає наркотичні засоби, зокрема, «Субітекс», щоденно в кількості 1/2 таблетки внутрішньовенно і певний час був наркозалежним. Зазначив, що свідка ОСОБА_6 знає тривалий термін, вони перебували у дружніх стосунках, вказана особа також вживає наркотики, тому інколи наркотики він позичав ОСОБА_6 . Вказав, що позичав наркотичний засіб останній, тому що вона перебувала у скрутному фінансовому становищі, утримувала трьох дітей, але заперечив, що це було саме 24 грудня 2014 року, в під`їзді його будинку, а також вказав, що грошей від неї відразу не отримував, оскільки у ОСОБА_6 були відсутні кошти. Пояснив свої дій як позику ОСОБА_6 в період наявної у неї абстиненції («ломки»), за умови повернення або такої ж дози, або оплати позиченого наркотичного засобу грошима. При цьому, позичав їй тільки ? таблетки і ніколи не продавав їй цілу таблетку.

З приводу наркотичних засобів, вилучених за місцем його проживання, пояснив, що він придбав і зберігав 10 таблеток «Субітексу» для власного вживання. Запевнив, що усвідомивши пагубність своєї звички, на даний час пройшов курс лікування від наркоманії та утримується від вживання наркотиків і досі. Тому обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України категорично заперечив, вказує, що будучи наркозалежною особою, він придбав для власного вживання таку кількість з метою уникнути необхідності щоденного пошуку наркотичної речовини.

Зміну показань, даних під час досудового розслідування, в яких визнавав себе винуватим у придбанні наркотичних засобів та зберіганні їх з метою збуту пояснив тим, що 10.02.2015 при добровільній видачі працівникам міліції 10 таблеток «Субітексу» в присутності батьків так вказував, оскільки не хотів останніх розчаровувати тим, що є наркозалежним. Аналогічні показання надавав працівникам міліції у зв`язку з чиненням на нього тиску зі боку працівників міліції, які його допитували в стані наркотичної абстиненції за відсутності захисника. Вказав, що на даний час пройшов лікування від наркотичної залежності, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.309 КК України.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України лише по досліджених обставинах, які встановлені безпосередньо судом під час судового розгляду та підтверджуються належними та допустимими доказами, в своїй сукупності є достатніми, зібраними з дотриманням процесуального законодавства.
Так, свідок ОСОБА_7 , допитана в режимі відео конференції, а в подальшому повторно допитана в судовому засіданні показала, що будучи наркозалежною особою постійно придбавала у ОСОБА_4 фрагменти таблеток під назвою «Субітекс» в різні періоди за різні ціни, іноді обвинувачений їй позичав наркотичні засоби, але вона завжди йому повертала кошти за позичені нею наркотичні засоби.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що є працівником СБНОН Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, за наслідками отриманої інформації про купівлю наркотичних засобів була затримана ОСОБА_7 , яка вказала на ОСОБА_4 як особу, в якої придбавала наркотичні засоби. Проведеними негласними слідчими діями показання ОСОБА_7 були підтверджені під час купівлі у обвинуваченого таблеток під назвою «Субітекс». При проведенні обшуку з його участю, в помешканні ОСОБА_4 10.02.2015 в присутності понятих обвинувачений добровільно видав 10 таблеток «Субітексу», ствердив, що зберігав їх з метою збуту і продавав наркотичні засоби ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що як оперуповноважений у зв`язку з отриманням інформації про збут наркотичних засобів брав участь при проведенні обшуку у помешканні обвинуваченого, під час якого 10 лютого 2015 року ОСОБА_4 добровільно видав 10 таблеток білого кольору. Блістер був порізаний на фрагменти, в кожному з яких було по 1 таблетці. Фрагменти блістеру з таблетками, які видав обвинувачений, знаходилися в пачці з-під сигарет.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , ст.оперуповноваженого СБНОН Сихівського РВ, підтверджено суду добровільну видачу і вилучення в ОСОБА_4 під час обшуку 10 лютого 2015 року таблеток в кількості 10 штук. При цьому, обвинувачений вказував, що є особою наркотично залежною і тому зберігає таблетки з метою збуту, оскільки змушений продавати таблетки з наркотичним засобом і на отриману різницю придбавати собі наркотичні засоби.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 показали, що були запрошені понятими при проведенні обшуку в помешканні квартири обвинуваченого, під час якого ОСОБА_4 в їх присутності дістав з кишені пачку сигарет, в якій знаходились таблетки, які працівники міліції вилучили і опечатали.

Протоколом обшуку від 10.02.2015, згідно якого ОСОБА_4 10 лютого 2015 року добровільно витягнув з правої кишені куртки 10 таблеток «Субітексу». (а.с.22-25)

Відповідно до ч. 2 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
З копії ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015 вбачається, що судом надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_3 .
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту стосовно визнання обшуку незаконним, оскільки передбачена кримінально-процесуальним кодексом України процедура отримання дозволу на проведення такої слідчої дії була повністю дотримана.
Перевіряючи наявність, законність та обґрунтованість проведення обшуку житла ОСОБА_4 , судом встановлено, що протокол містить всі відомості про учасників обшуку, їх роль в проведенні обшуку, із зазначенням їх прізвищ, у даному протоколі також відображено, що обвинувачений сам добровільно видав 10 таблеток «Субітексу». Вказаний факт в цій частині стороною захисту не спростовано. Тому відповідно до ч. 1 ст.86 КПК України вказаний доказ визнається допустимим.

Висновком експерта №3/195 від 12.02.2015, з якого вбачається, що в таблетках овальної форми білого кольору, які знаходяться в десятьох фрагментах блістерів, виявлено бупренорфін, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Загальна маса бупренорфіну становить 0,08 грам. (а.с30-32)

Постановою про визнання речових доказів від 05.03.2015, з якої вбачається, що вилучені 10 таблеток знаходяться у десятьох фрагментах блістерів, в яких виявлено бупренорфін, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. (а.с.33)

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується за ч.1 ст.307 КК України в тому, що маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів, із невстановленого джерела, у невстановленому місці та у невстановлений час, незаконного придбав наркотичний засіб та 24.12.2014 приблизно о 16.35 год. по вул. Скрипника, 7 у м. Львові незаконно збув (продав) за 750 грн. ОСОБА_6 таблетку білого кольору та фрагмент таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», обіг якого обмежено, масою - 0,0137 грам.

Проте, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 категорично заперечив продаж 24.12.2014 наркотичного засобу - таблетку білого кольору та фрагмент таблетки білого кольору ОСОБА_6 .

Сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за даним епізодом покликається на визнавальні покази підозрюваного ОСОБА_4 , висновок експертизи, протокол одночасного допиту свідка ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 , з відеозаписом, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, покази свідка ОСОБА_6 .
Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Зокрема, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що не придбавала у ОСОБА_4 24.12.2014 наркотичні засоби. Вказуючи на неодноразове придбання, свідок в категоричній формі заперечила про купівлю у підсудного цілої таблетки з половиною таблетки за 750 грн. при обставинах, наведених в обвинувальному акті. Вказувала про неодноразові придбання у обвинуваченого наркотичних засобів в інші періоди.
Доводи сторони обвинувачення про підтвердження винуватості ОСОБА_4 його визнавальними поясненнями під час досудового розслідування судом не приймаються до уваги, оскільки згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.
Крім того, судом враховується, що за твердженням обвинуваченого ОСОБА_4 первинні його показання надавались ним у відсутності захисника.
Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Гриненко проти України» (№ 33627/06) від 15.11.2012 зазначається, що використання визнавальних показів, отриманих у відсутності адвоката (в тому числі у відсутності адвоката, вибраного за власним бажанням) для обґрунтування засудження, порушує право на захист.
Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Як зазначив у своєму рішенні по справі «Чопенко проти України» (Chopenko v. Ukraine, №17735/06, рішення від 15 січня 2015 року) Європейський суд з прав людини,- право на захист як таке буде непоправно порушено, якщо визнавальні покази, отримані від особи під час допиту правоохоронними органами за відсутності захисника, використовуватимуться з метою її засудження. Вищезазначені принципи права на захист і права не свідчити проти себе відповідають загальновизнаним міжнародним стандартам прав людини, які є основними складовими концепції справедливого судового розгляду та раціональна суть яких пов`язана, зокрема, із захистом обвинуваченого від свавільного тиску з боку правоохоронних органів.
На думку суду також не може бути допустимим та належним доказом винуватості ОСОБА_4 у збуті наркотичних засобів висновок експерта № 3/1572 від 14.01.2015, оскільки у ньому відсутні докази збуту, зокрема того, що ОСОБА_6 придбала саме 24.12.2014 у обвинуваченого ОСОБА_13 такі наркотичні засоби. Судом встановлено, що висновок експерта, постанова про визнання речових доказів від 29.01.2015, надані в межах розслідування іншого кримінального провадження №773398, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.12.2014 відносно ОСОБА_6 по ч.2 ст.307 КК України і не виділені з нього в установленому статтею 217 КПК України порядку.
Протоколи про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 28.02.2015, в яких зафіксовані аудіорозмови ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , постанову про визнання речових доказів від 29.01.2015 (а.с.39), диск з аудіозаписом цих розмов, суд визнає недопустимими та неналежними доказами, оскільки вони отримані в іншому кримінальному провадженні і суду не надано стороною обвинувачення ухвали слідчого судді про можливість використання цієї отриманої інформації в даному кримінальному провадженні. (ст.257 КПК України).
Що стосується протоколу одночасного допиту осіб від 02.03.2015, проведеного зі свідком ОСОБА_6 , відеозапис якого оглянуто судом і запис якого переривався, то суд вважає, що він не може бути покладений в основу обвинувачення, оскільки будучи допитаним в судовому засіданні підсудний і свідок ОСОБА_6 пояснювали, що показання дані ними на досудовому розслідування під тиском працівників міліції і обіцянкою отримати мінімальне покарання за скоєний ними злочин, передбачений ч. 2 ст.307 КК України, свідок підсудного тоді оговорила.
Таким чином, жодними з поданих суду стороною обвинувачення доказами не доведено поза розумним сумнівом доведеності винуватості ОСОБА_4 у збуті 24.12.2014 о 16:35 год. по вул.Скрипника, 7 у м.Львові наркотичних засобів ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть грунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може грунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Приписами ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону, що їх подає.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судлового розгляду кримінальних справи і постановлення вироку" вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.307 КК України по епізоду 24.12.2014, яке йому інкримінується.
Крім того, органами досудового розслідування дії обвинуваченого про епізоду 10.02.2015 кваліфіковані за ч. 2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичної речовини «бупренорфін» за кваліфікуючою ознакою - вчинені повторно.

Судом враховано наступне.
Так, суд не бере до уваги показання підсудного щодо мети зберігання наркотичних засобів для власного вживання і сприймає їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину. Його позиція спростовується зібраними та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами
Зокрема, з показань свідка ОСОБА_6 , які вона надала суду вбачається, що вона неодноразово купувала наркотичні засоби саме у ОСОБА_4 . Конкретизувала, що завжди придбавала у ОСОБА_4 по ? частині таблетки «Субітексу». Її показання не можуть викликати сумніву, оскільки в них відсутній будь-який інтерес, який би вказував на підстави оговорювати ОСОБА_4 .

Підстав у свідка ОСОБА_6 , котру попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти підсудного судом не встановлено.
Більше того, сам підсудний ОСОБА_4 ствердив суду про те, що позичав свідку наркотичні засоби, за які вона йому передавала кошти, разом з цим стверджував, що не вважає це продажею або збутом.

Як визначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації (продаж, дарування, обмін, позика).

Судом враховується, що під час обшуку у підсудного ОСОБА_4 ним добровільно видані фрагменти блістера з таблетками, які зберігались в пачці з-під сигарет.Як вбачається з протоколу обшуку і це не заперечується підсудним і свідками, блістер був порізаний на фрагменти, в кожному з яких було по 1 таблетці. На думку суду, такий поділ блістера на фрагменти прямо вказує на наміри особи і свідчить про підготування зручності для майбутньої реалізації таблеток «Субітексу» іншим особам.

За таких обставин, оцінюючи показання підсудного, який ствердив суду про періодичний збут наркотичних засобів шляхом позики, в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_14 , інших свідків, протоколом обшуку, висновком експертизи, суд за своїм внутрішнім переконанням вважає, що вони підтверджують фактичні обставини справи і вказують на те, що 10.02.2015 ОСОБА_4 незаконно зберігав наркотичні засоби по місцю свого проживання з метою збуту.

Всі перевірені судом докази в їх сукупності спростовують заперечення підсудного та його захисника щодо незаконного зберігання наркотичних засобів без мети збуту, а для власного вживання.

Таким чином, у процесі розгляду справи суд при всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу та в їх сукупності з точки зору достатності і взаємозв`язку, дійшов до переконання про наявність в діяннях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення по епізоду 10.02.2015, а саме в тому, що маючи умисел на незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів з метою збуту, незаконно придбав наркотичний засіб і 10.02.2015 приблизно о 09.25 год. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 зберігав з метою збуту 10 таблеток білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», обіг якого обмежено, масою - 0,08 грам.
Разом з тим, виправдовуючи ОСОБА_4 за епізодом 24.12.2014, дії підсудного ОСОБА_4 по епізоду 10.02.2015 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість злочину, який віднесений законодавцем до тяжкого, дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше несудимий, не працює, розлучений, на обліку в прихоневрологічному диспансері не знаходиться, посередньо характеризується по місцю проживання.

Пом`якшуючих та обтяжуючих підсудному покарання обставин судом не знайдено.

Призначаючи покарання в межах, встановлених в санкції ч.1 ст.307 КК України, приймаючи до уваги добровільне звернення ОСОБА_4 до лікувального закладу для лікування від наркоманії 31.03.2015, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки. Такий висновок суду ґрунтуються на матеріалах справи та не протирічить, як практиці призначення покарань в Україні, так і практиці Європейського Суду з прав людини.

Судові витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, та призначити йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину.

Згідно п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчій інспекції.

По епізоду збуту наркотичних засобів 24.12.2014 ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та виправдати за недоведеністю на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 судові витрати за проведення хімічної експертизи в сумі 491 грн. 92 коп. в користь держави.

Речові докази: 10 таблеток овальної форми, які знаходяться у десятьох фрагментах блістерів, в яких виявлено бупренорфін, з копією висновку експертизи, які знаходяться в камері схову ВРЗ ГУ МВСУ у Львівській області знищити.

Запобіжний захід, застосований ОСОБА_4 - домашній арешт залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через Сихівський районний суд м.Львова до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1