Справа № 592/8222/15-к
Провадження № 1-кс/592/2688/15

УХВАЛА

про закриття провадження за скаргою

04 листопада 2015 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , без участі особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , без участі представника особи, яка подала скаргу, адвоката ОСОБА_4 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

27.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, в якій він зазначив про те, що 07.07.2015 року старшим слідчим СВ СМВ УМВС України в Сумській області майором міліції ОСОБА_5 була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000595 від 28.02.2015 року за ч. 2 ст. 382 КПК України про невиконання рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2014 року посадовими особами ПАТ АБ Столичний . Данна постанова надана старшим слідчим СВ СМВ УМВС України в Сумській області майором міліції ОСОБА_5 представнику потерпілого адвокату ОСОБА_4 лише 17.08.2015 року. Саме із цієї дати починається строк оскарження відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, згідно із якою, у випадку, якщо рішення слідчого або прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. На його думку вказана вище постанова є незаконною та такою, що винесена передчасно з наступних причин. Слідчим не були допитані посадові особи потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-судносервіс . Товариство з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс знаходиться в Херсонській області, Цюрупинському районі, с. Саги вул. Молодіжна, будинок 33. Дана інформаціє є у відкритому доступі за адерсою: http://www.irc.gov.ua, отже місцезнаходження слідчому було відомо і можливість допиту у старшого слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 існує. Слідчим з метою повного, всебічного встановлення обставин кримінального провадження не було проведено ряд важливих для досудового розслідування слідчих дій, а саме: пред`явлення осіб для впізнання, одночасні допити з посадовими особами ТОВ Флагман-судносервіс та ПАТ АБ Столичний у тому числі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не призначено ревізію, судово-економічну експертизу та інші слідчі дії у ПАТ АБ Столичний з метою перевірки можливості виконання судового рішення на момент його проголошення та наявності відповідних коштів для цих цілей, а також перевірки факту привласнення та розтрати ввірених МПП Виробничо-комерційної фірми ТОС банку коштів, який на даний момент віднесений до категорії не платоспроможних, дана інформація знаходиться в вільному доступі у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб та на офіційному сайті фонду http://www.fg.gov.ua. Крім того, він вважає, що існують обґрунтовані сумніви у неупередженості слідчого, який був також слідчим у трьох інших кримінальних провадженнях. Зокрема, у кримінальному провадженні № 0001189 09.06.2015 року було задоволено заяву про відвід слідчого Сумського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_5 . Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми вмотивував це рішення тим, що обсяг доказування у кримінальному провадженні № 000033 та № 0001189 є протилежним, оскільки у кримінальному провадженні № 000033 підлягає доказуванню обставини щодо заволодіння майном підприємства МПП Виробничо-комерційна фірма ТОС посадовими особами ТОВ Флагман-судносервіс (заява про внесення відомостей до ЄРДР подано головою наглядової ради ПАТ АБ Столичний ОСОБА_7 ) , а в кримінальному провадженні № 0001189 підлягають доказуванню обставини щодо протидії законній господарській діяльності МПП ТОС та ТОВ Флагман-судносервіс зі сторони посадових осіб ПАТ АБ Столичний . Слідчим неправильно встановлені фактичні обставини справи, зокрема, клієнтом банку була юридична особа резидент МПП виробничо-комерційна фірма ТОС, а не ОСОБА_8 , який на час прийняття рішення, про невиконання його йде розслідування не займав ніякої посади у МПП Виробничо-комерційній фірмі ТОС . Посилання на фіктивність договору на поставку № 1 від 07.08.2014 року є безпідставним і не підтверджується будь-якими рішеннями суду. Умови невиконання данного договору були створені як раз посадовими особами банку, які невиконували відповідні платіжні доручення. Крім того, саме посадові особи банку ініціювали безпідставні кримінальні провадження, в рамках яких ініційовувалися арешти майна підприємства. Крім того, слідчим не надано належної оцінки, з яких підстав рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 року не виконувалось: 1) із 17.12.2014 по 25.03.2015 року; 2) із 07.05.2015 року (коли арешт скасовано) по 08.05.2015 року; 3) із 22.05.2015 року (коли скасовано арешт) по 02.06.2015 року; 4) із 12.06.2015 року (коли скасовано арешт) по 18.06.2015 року; 5) із 07.07.2015 року (коли скасовано останній арешт) по теперішній час. Таким чином висновок слідчого, щодо відсутності складу кримінального правопорушення у діях посадових осіб є передчасним та не може вважатися об`єктивним та незалежним, в даній постанові вбачається порушення ст. 3, 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст. 216, 280, 303, 304, та ст. 3, 6, 13, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, він просив: 1. Витребувати матеріали досудового розслідування № 0000595 від 07.07.2015 року у старшого слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 . 2. Постанову старшого слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000595 від 28.02.2015 року від 07.07.2015 року скасувати (вхідний № 27783 від 27.08.2015 року) (а. с. 2 4) .

Із змісту постанови про закриття кримінального провадження від 07.07.2015 року вбачається, що старший слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області майор міліції ОСОБА_9 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000595 від 28.02.2015 року за ч. 2 ст.382 КК України, встановив. 28.02.2015 року на підставі подання начальника відділу державної виконавчої служби у Цюрюпінському районі Херсонської області Цюрюпінським РВ УМВС України в Херсонській області зареєстровано кримінальне провадження № 0000595 за ч. 2 ст. 382 КК України. На підставі постанови старшого прокурора прокуратури Цюрюпінського району Херсонської області від 18.05.2015 року зазначене кримінальне провадження передано за територіальною підслідністю до СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області. В ході досудового розслідування було встановлено, що 23.12.2010 року між Севастопольським відділенням ПАТ АБ Столичний та малим приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма ТОС було укладено договір банківського рахунку в національній валюті. Юридична адреса малого приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма ТОС : 99001, м. Севастополь, вул. Робоча, буд. 5, кв. 24. Банківське обслуговування даного підприємства здійснювалось Севастопольським відділенням ПАТ АБ Столичний . В зв`язку з негативним розвитком подій в АРК Крим та неможливістю здійснювати будь-які розрахунки з клієнтами, 27.03.2014 року Наглядовою радою Банку протоколом № 32 від 27.03.2014 року було прийнято рішення про закриття Севастопольського відділення ПАТ АБ Столичний , в зв`язку з чим юридичні справи клієнтів було передано до Банку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 1. Фактичною датою закриття відділення є 28.05.2014 року. Таким чином, банківське обслуговування клієнтів, що обслуговувались в Севастопольському відділенні здійснюється виключно за юридичною адресою ПАТ АБ Столичний в м. Суми, вул. Харківська, 1. Банківська діяльність регулюється Законом України Про банки і банківську діяльність , Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму , Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21.01.2004 року № 22, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.05.2003 року № 189. Вимоги зазначених нормативних актів покладають обов`язок на працівників банку щодо виявлення та запобігання злочинів в банківській сфері. В ході допиту свідка ОСОБА_6 було встановлено, що у працівників банку виникла підозра щодо незаконного отримання грошових коштів з поточного рахунку МПП ВКФ ТОС з наступних підстав: 1) МПП ВКФ ТОС не маючи з Банком укладеного договору на дистанційне обслуговування, тобто без будь-яких законних підстав, намагалось, 01.04.2014 року отримати грошові кошти у сумі 1844959,91 (один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 91 копійка шляхом надання платіжного доручення від 01.04.2014 року № 4 електронною поштою, що є порушенням банківського законодавства (Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21.01.2004 року № 22 банк отримує особисто від своїх клієнтів на паперових носіях розрахунковий документ оформлений згідно вимог Додатку 8 ) . 2) 12.06.2014 року представником за довіреністю малого приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма ТОС ОСОБА_3 було надано до ПАТ АБ Столичний платіжне доручення № 6 від 06.06.2014 року на перерахування грошових коштів у сумі 1844959,91 (один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 91 копійка, яке повернуто Банком без виконання на підставі п. 2.4. глави 2 (зразок підпису у відповідальної особи, яка уповноважена розпоряджатися рахунком не відповідає картці із зразками підписів і відбитку печатки) Інструкція № 22. Працівник відділу банківської безпеки Банку зацікавився цим фактом та на підставі п. 5.12 (банк зобов`язаний проводити обов`язкове уточнення інформації щодо ідентифікації та вивчення клієнта в разі закінчення строку (припинення) дії, втрати чинності та визнання недійсними поданих документів) Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.05.2003 року № 189, виявив, що директор підприємства ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації з 23.04.2014 року (паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий ФМС Нахімовського району м. Севастополь 23.04.2014 року) і відповідно до чинного законодавства України має статус нерезидент. Крім того, при оформленні довіреності від 29.04.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 у м. Севастополі ОСОБА_8 надав паспорт громадянина України. Якщо клієнт Банку має статус нерезидент, то відповідно до Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів отриманих злочинним шляхом або фінансування тероризму від 28.11.2002 року № 249 (закон був чинним на момент звернення підприємства до Банку) , з метою ідентифікації нерезидентів суб`єкти первинного фінансового моніторингу Банк встановлює: 1) для фізичної особи прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) , дату народження, номер паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу) , дату видачі та орган, що його видав, громадянство. Під час ідентифікації з`ясовують відомості про місце проживання або місце тимчасового перебування фізичної особи в Україні; 2) для юридичної особи повне найменування, місцезнаходження та реквізити банку, в якому відкрито рахунок, номер банківського рахунку, з`ясовують відомості про органи управління та їх склад; дані, що ідентифікують осіб, які мають право розпоряджатися рахунками та майном; відомості про власників істотної участі в юридичній особі; відомості про контролерів юридичної особи. Суб`єкту первинного фінансового моніторингу надається також копія легалізованого витягу з торгового, банківського чи судового реєстру або нотаріально засвідчене реєстраційне посвідчення уповноваженого органу іноземної держави про реєстрацію відповідної юридичної особи. Таким чином, тільки після повної ідентифікації нерезидента, банк має право обслуговування його надалі. Головою правління ПАТ АБ Столичний директору МПП ВКФ ТОС ОСОБА_8 було вручено особисто лист № 01-10/1212 від 13.06.2014 року про необхідність проходження ідентифікації. При проходженні ідентифікації клієнт надав на адресу банку паспорт громадянина України, маючи на той час громадянство Російської Федерації та відповідно паспорт. 10.02.2015 року до Банку надійшла постанова про арешт коштів боржника Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області ВП № 46293398 від 31.01.2015 року (далі Постанова) про стягнення з МПП ВКФ ТОС боргу в сумі 1642000,30 грн. товариством з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс . Між товариством з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс і МПП ВКФ ТОС було укладено фіктивний Договір на поставку № 1 від 07.08.2014 року на суму 1642000,00 грн. . Навмисно створивши умови невиконання договору про поставку № 1 від 07.08.2014 року ТОВ Флагман-Судносервіс у жовтні 2014 року звернулося до Господарського суду м. Києва з вимогою про стягнення з МПП ВКФ ТОС грошових коштів в сумі 1642000,30 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс (справа № 910/26526/14 від 17.12.2014 року) . Як наслідок ТОВ Флагман-Судносервіс надало до Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області наказ № 910/26526/14 від 12.01.2015 року для отримання грошових коштів в ПАТ АБ Столичний через органи державної виконавчої служби. 11.02.2015 року ПАТ АБ Столичний повернуто без виконання постанову про арешт коштів боржника Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області віт 31.01.2015 року ВП № 46293398 у зв`язку із невірно зазначеною адресою боржника. 25.03.2015 року до ПАТ АБ Столичний надійшла ухвала Зарічного районного суду м. Суми про арешт майна МПП ВКФ ТОС . Крім того, арешт на майно МПП ВКФ ТОС в рамках кримінального провадження № 0000033 було накладено ухвалами слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.05.2015 року, 02.06.2015 року, 18.06.2015 року. У зв`язку з чим рішення суду м. Суми щодо арешту коштів боржника не виконано внаслідок додержання службовими особами ПАТ АБ Столичний вимог чинного законодавства. Диспозиція ст. 382 КК України передбачає обов`язкову наявність такої кваліфікуючої ознаки, як прямий умисел на невиконання рішення суду, що набрало законної сиди. Органом досудового розслідування не встановлено в діях службових осіб ПАТ АБ Столичний ні умислу на невиконання судового рішення, ні будь-яких дій щодо невиконання рішення суду або перешкоджання його виконанню. Таким чином, в діях службових осіб ПАТ АБ Столичний відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановив: 1. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000595 від 28.02.2015 року закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3. Копію постанови направити прокурору та заявнику. 4. Вказана постанова може бути оскаржена відповідно до вимог ст. ст. 303, 304 КПК України слідчому судді протягом 10-ти днів з дня отримання її копії (а. с. 5 8) .

Із змісту заперечення на скаргу директора ТОВ Флагман-Судносервіс з приводу постанови про закриття кримінального провадження № 120/0595 процесуального керівника, прокурора прокуратури м. Суми молодшого радника юстиції ОСОБА_11 від 14.09.2015 року вбачається, що на адресу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга директора ТОВ Флагман-Судносервіс на постанову від 07.07.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000595 слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_5 , процесуальне керівництво по якому здійснювала прокуратура м. Суми. Постанова про закриття кримінального провадження № 0000595 від 07.07.2015 року є законною і обґрунтованою з наступних підстав. 27.02.2015 року на підставі подання начальника відділу державної виконавчої служби у Цюрюпінському районі Херсонської області Цюрюпінським РВ УМВС України в Херсонській області було зареєстроване кримінальне провадження № 0000595 за ч. 2 ст. 382 КК України. На підставі постанови старшого прокурора прокуратури Цюрюпінського району Херсонської області від 18.05.2015 року зазначене кримінальне провадження було передане за територіальною підслідністю до СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області. В ході досудового розслідування було встановлено, що 23.12.2010 року між Севастопольським відділенням ПАТ АБ Столичний та малим приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма ТОС було укладено Договір банківського рахунку в національній валюті. Юридична адреса малого приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма ТОС : 99001, м. Севастополь, вул. Робоча, буд. 5, кв. 24. Банківське обслуговування даного підприємства здійснювалось Севастопольським відділенням ПАТ АБ Столичний . В зв`язку з негативним розвитком подій в АРК Крим та неможливістю здійснювати будь-які розрахунки з клієнтами 27.03.2014 року Наглядовою радою Банку протоколом № 32 від 27.03.2014 року було прийнято рішення про закриття Севастопольського відділення ПАТ АБ Столичний . В зв`язку з чим юридичні справи клієнтів було передано до Банку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 1. Фактичною датою закриття відділення є 28.05.2014 року. Таким чином, банківське обслуговування клієнтів, що обслуговувались в Севастопольському відділенні здійснюється виключно за юридичною адресою ПАТ АБ Столичний в м. Суми, вул. Харківська, 1. Банківська діяльність регулюється Законом України Про банки і банківську діяльність , Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму , Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21.01.2004 року № 22, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України від 14.05.2003 року № 189. Вимоги зазначених нормативних актів покладають обов`язок на працівників банку щодо виявлення та запобігання злочинів в банківській сфері. В ході допиту свідка ОСОБА_6 було встановлено, що у працівників банку виникла підозра щодо незаконного отримання грошових коштів з поточного рахунку МПП ВКФ ТОС з наступних підстав: 1) МПП ВКФ ТОС , не маючи з Банком укладеного договору на дистанційне обслуговування, тобто без будь-яких законних підстав, намагалось 01.04.2014 року отримати грошові кошти у сумі 1844959,91 (один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 91 копійка шляхом надання платіжного доручення від 01.04.2014 року № 4 електронною поштою, що є порушенням банківського законодавства (Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21.01.2004 року № 22 банк отримує особисто від своїх клієнтів на паперових носіях розрахунковий документ оформлений згідно вимог Додатку № 8 ) , 2) 12.06.2014 року представником за довіреністю малого приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма ТОС ОСОБА_3 було надано до ПАТ АБ Столичний платіжне доручення № 6 від 06.06.2014 року на перерахування грошових коштів у сумі 1844959,91 (один мільйон вісімсот сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 91 копійка, яке повернуто Банком без виконання на підставі п. 2.4. глави 2 (зразок підпису у відповідальної особи, яка уповноважена розпоряджатися рахунком не відповідає картці із зразками підписів і відбитка печатки) Інструкції № 22. Працівник відділу банківської безпеки Банку зацікавився цим фактом та на підставі п. 5.12 (банк зобов`язаний проводити обов`язкове уточнення інформації щодо ідентифікації та вивчення клієнта в разі закінчення строку (припинення) дії, втрати чинності чи визнання недійсними поданих документів) Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України від 14.05.2003 року № 189, виявив, що директор підприємства ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації з 23.04.2014 року (паспорт: серія НОМЕР_1 , виданий ФМС Нахімовського району м. Севастополь 23.04.2014 року) і відповідно до чинного законодавства України мас статус нерезидент. Крім того, при оформленні довіреності від 20.04.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 у м. Севастополі ОСОБА_8 надав паспорт громадянина України. Якщо клієнт Банку має статус нерезидент, то відповідно до Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів отриманих злочинним шляхом або фінансуванню тероризму від 28.11.2002 року № 249 (закон був чинним на момент звернення підприємства до Банку) , з метою ідентифікації нерезидентів суб`єкти первинного фінансового моніторингу Банк встановлює: 1) для фізичної особи прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) , дату народження, номер паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу) , дату видачі та орган, що його видав, громадянство. Під час ідентифікації з`ясовують відомості про місце проживання або місце тимчасового перебування фізичної особи в Україні; 2) для юридичної особи повне найменування, місцезнаходження та реквізити банку, в якому відкрито рахунок, номер банківського рахунку, з`ясовують відомості про органи управління та їх склад; дані, що ідентифікують осіб, які мають право розпоряджатися рахунками та майном; відомості про власників істотної участі в юридичній особі; відомості про кінцевих вигодоодержувачів юридичної особи. Суб`єкту первинного фінансового моніторингу надається також копія легалізованого витягу з торгового, банківського чи судового реєстру або нотаріально засвідчене реєстраційне посвідчення уповноваженого органу іноземної держави про реєстрацію відповідної юридичної особи. Таким чином, тільки після повної ідентифікації нерезидента, банк має право обслуговування його надалі. Головою правління ПАТ АБ Столичний директору МПП ВКФ ТОС ОСОБА_8 було вручено особисто лист № 01-10/1212 від 13.06.2014 року про необхідність проходження ідентифікації. При проходженні ідентифікації клієнт надав на адресу банку паспорт громадянина України, маючи на той час громадянство Російської Федерації та відповідно паспорт. 10.02.2015 року до Банку надійшла постанова про арешт коштів боржника Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області ВП № 46293398 від 31.01.2015 року (далі Постанова) про стягнення з МПП ВКФ ТОС боргу в сумі 1642000,30 грн. товариством з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс . Між товариством з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс і МПП ВКФ ТОС було укладено фіктивний Договір на поставку № 1 від 07.08.2014 року на суму 1642000,00 грн. . Навмисно створивши умови невиконання договору про поставку № 1 від 07.08.2014 року, ТОВ Флагман-Судносервіс у жовтні 2014 року звернулося до Господарського суду м. Києва з вимогою про стягнення в МПП ВКФ ТОС грошових коштів в сумі 1642000,30 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-Судносервіс (справа № 910/26526/14 від 17.12.2014 року) . Як наслідок ТОВ Флагман-Судносервіс надало до Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області наказ № 910/26526/14 від 12.01.2015 року для отримання грошових коштів в ПАТ АБ Столичний через органи державної виконавчої служби. 11.02.2015 року ПАТ АБ Столичний повернуто без виконання постанову про арешт коштів боржника Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області від 31.01.2015 року ВП № 46293398 у зв`язку із невірно зазначеною адресою боржника. 25.03.2015 року до ПАТ АБ Столичний надійшла ухвала Зарічного районного суду м. Суми про арешт майна МПП ВКФ ТОС . Крім того, арешт на майно МПП ВКФ ТОС в рамках кримінального провадження № 0000033 було накладено ухвалами слідчого судді Ковпаківскього районного суду м. Суми від 08.05.2015 року, 02.06.2015 року, 18.06.2015 року. В зв`язку з чим рішення суду щодо арешту коштів боржника не виконано внаслідок додержання службовими особами ПАТ АБ Столичний вимог ухвал слідчого судді та чинного кримінально-процесуального законодавства. Диспозиція ст. 382 КК України передбачає обов`язкову наявність такої кваліфікуючої ознаки, як прямий умисел на невиконання рішення суду, що набрало законної сили. Органом досудового розслідування не встановлено в діях службових осіб ПАТ АБ Столичний ні умислу на невиконання судового рішення, ні будь-яких дій щодо невиконання рішення суду або перешкоджання його виконання. Таким чином, в діях службових осіб ПАТ АБ Столичний відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Крім того, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000595 було допитано представника потерпілого. Такі процесуальні дії, про які зазначає заявник, як то пред`явлення особи для впізнання, одночасні допити, ревізія та судово-економічна експертиза проводити недоцільно, виходячи з фактичних доказів, що містяться в провадженні і свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення. На підставі викладеного, він просив відмовити у задоволенні скарги директора ТОВ Флагман-Судносервіс на постанову від 07.07.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000595 слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 (а. с. 33, 34) .

04.11.2015 року представник особи, яка подала скаргу, адвокат ОСОБА_4 надіслав до Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про проведення судового засідання без участі представника, в якому він зазначив про те, що 04.11.2015 року на 15 годину 30 хвилин було призначено судове засідання у справі № 592/8222/15-к,за скаргою представника володільця ТОВ Флагман-судносервіс адвоката ОСОБА_4 , проте у зв`язку з участю в судовому засіданні яке призначено на 10 годину 30 хвилин у Дзержинському районному суді м. Харкова у справі за обвинуваченням ОСОБА_12 , він не зможе взяти участь у вказаному судовому засіданні з поважних причин. Враховуючи вищевикладене, він просив: 1. Скаргу представника володільця майна ТОВ Флагмап-судносервіс адвоката ОСОБА_4 задовольнити. 2. Скаргу представника володільця майна ТОВ Флагман-судносервіс адвоката ОСОБА_4 розглядати за його відсутності (вхідний ЕП-2696/15вх від 04.11.2015 року) (а. с. 40) .

В судове засідання особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 не з`явився чотири рази: на 01.09.2015 року на 11 годин 00 хвилин, на 15.09.2015 року на 16 годин 00 хвилин, на 30.10.2015 року на 13 годин 00 хвилин, на 04.11.2015 року на 15 годин 30 хвилин. Він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги та не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття (а. с. 19, 23, 32, 37) .

В судове засідання представник особи, яка подала скаргу, адвокат ОСОБА_4 не з`явився чотири рази: на 01.09.2015 року на 11 годин 00 хвилин, на 15.09.2015 року на 16 годин 00 хвилин, на 30.10.2015 року на 13 годин 00 хвилин, на 04.11.2015 року на 15 годин 30 хвилин. Він не надав суду будь-яких документів на підтвердження своїх повноважень, як захисника, як те передбачене ч. 1 ст. 50 КПК України, а саме: 1) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордер, договір із захисником або дорученням органу (установи) , уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Також він не надав суду будь-яких документів на підтвердження своїх повноважень, як представника потерпілого, як те передбачене ч. 3 ст. 58 КПК України, а саме: документи, передбачені ст. 50 КПК України, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні. Також він не надав суду будь-яких документів на підтвердження своїх повноважень, як адвоката свідка, як те передбачене п. 2 ч. 1 ст. 66 КПК України, а саме: документи, передбачені ст. 50 КПК України. Він взагалі не надав будь-яких документів на підтвердження своїх повноважень як учасника кримінального провадження, в тому числі відомостей, які передбачені ч. 2 ст. 45 КПК України.

В судове засідання старший слідчий СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області майор міліції ОСОБА_5 не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги, у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 КПК України. До початку судового засідання слідчому судді були надані матеріали кримінального провадження № 0000595, внесеного 28.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У відкритому судовому засіданні прокурор прокуратури м. Суми молодший радник юстиції ОСОБА_11 дав пояснення, аналогічні викладеним ним в запереченні на скаргу директора ТОВ Флагман-Судносервіс з приводу постанови про закриття кримінального провадження № 120/0595. Він просив відмовити у задоволенні скарги директора ТОВ Флагман-Судносервіс на постанову від 07.07.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000595 слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 .

Оголосивши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, вислухавши пояснення та думку прокурора прокуратури м. Суми молодшого радника юстиції ОСОБА_11 , дослідивши та перевіривши додані до скарги документи, дослідивши документи додані прокурором, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, не розглядаючи та не вирішуючи по суті скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.

З аналізу чинного міжнародного, конституційного, кримінального процесуального законодавства України з урахуванням рекомендацій та роз`яснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої та підписаної 04.11.1950 року, ратифікованої 17.07.1997 року (із заявами та застереженнями) , яка набула чинності 11.09.1997 року (із змінами і доповненнями) , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 2 ст. 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Статтею ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Із змісту п. 14 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Із змісту п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України вбачається, що терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення: досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Із змісту п. п. 15, 19, 21 ч. 1 ст. 7 КПК України вбачається, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; диспозитивність; розумність строків.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Із змісту ч. 2 ст. 21 КПК України вбачається, що ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Згідно ч. ч. 1 3, 6 ст. 22 КПК України Змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України Диспозитивність сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Тобто сторони кримінального провадження можуть використати свої права чи відмовитися від їх використання. Така відмова від реалізації права (прав) чи, навпаки, використання прав, наданих стороні законом, мають здійснюватися в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Згідно ч. ч. 1 3 ст. 28 КПК України Розумні строки під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції) , а судового провадження суд. 3. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Із змісту п. 9 ч. 2 ст. 36 КПК України вбачається, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження.

Із змісту п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України вбачається, що слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи) , уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 58 КПК України повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; 2) копією установчих документів юридичної особи якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; 3) довіреністю якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 66 КПК України вбачається, що свідок має право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Із змісту п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Згідно ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.

Із змісту абз. 1 ч. 6 ст. 284 КПК України вбачається, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Із змісту п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України вбачається, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Із змісту ч. ч. 1, 6, 7 ст. 376 КПК України вбачається, що судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Із змісту ч. 1 ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норматовно-правові акти, якими врегульовані вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Із змісту ст. 304 КПК України випливає, що отримавши скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, перевіривши її на відповідність вимогам, передбаченим ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про відкриття провадження; 2) ухвалу про відмову у відкритті провадження; 3) ухвалу про повернення скарги. При цьому ухвала про відкриття провадження оскарженню не підлягає в силу вимог закону, а саме: ч. ч. 1, 3 ст. 309, ч. 5 ст. 532 КПК України. А ухвала про відмову у відкритті провадження та ухвала про про повернення скарги можуть бути оскаржені в апеляційному порядку в силу вимог закону, а саме: ч. 6 ст. 304, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 3 ст. 392 КПК України, оскільки вони перешкоджають подальшому розгляду скарги.

Із змісту ч. 2 ст. 305 КПК України випливає, що самостійне скасування прокурором рішення, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, яке оскаржується в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 284 КПК України, тягне за собою закриття провадження за скаргою. Отже, в такому випадку слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про закриття провадження. Така ухвала окремому оскарженню не підлягає, оскільки досудове розслідування вважається продовженим.

Із змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя має право постановити: 1) ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) ухвалу про зобов`язання припинити дію; 3) ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію; 4) ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Вказані ухвали не можуть бути оскаржені в силу вимог закону, а саме: ч. 3 ст. 307 КПК України, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Таким чином, на досудовому провадженні, розглядаючи скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України) , має право постановити: 1) ухвалу про відкриття провадження; 2) ухвалу про відмову у відкритті провадження; 3) ухвалу про повернення скарги; 4) ухвалу про закриття провадження; 5) ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора; 6) ухвалу про зобов`язання припинити дію; 7) ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію; 8) ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Визначення строків, зазначених в ч. 2 ст. 306 КПК України, проводиться з урахуванням положень ст. 115 КПК України. Зокрема слід мати на увазі, що згідно з ч. 2 ст. 115 КПК України, під час обчислення строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години, а відповідно до ч. 3 ст. 115 КПК України, під час обчислення строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Оскільки інше прямо не зазначено в КПК України, вимогу ч. 2 ст. 306 КПК України про те, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше 72 годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги, слід розуміти так, що розгляд слідчим суддею відповідної скарги повинен розпочатися не пізніше 72 годин (або у відповідних випадках - п`яти днів) з моменту реєстрації відповідної скарги у місцевому суді, відповідно до положень ст. 35 КПК України. Судовий розгляд такої скарги має бути закінчений в якомога більш стислі строки з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження і вимог ст. 28 КПК України. Положення ч. 3 ст. 306 КПК України слід розуміти, зокрема так, що оскільки зазначеною нормою не передбачено можливості розгляду відповідної скарги за відсутності особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника, то у випадку нез`явлення в судове засідання цих осіб за відсутності даних про вручення їм повістки або ознайомлення з її змістом іншим шляхом (ст. 136 КПК України) розгляд такої скарги слід відкласти, згідно з нормами ст. ст. 323 327 КПК України, через те що, відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування здійснюється за правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318 380 КПК України. У випадку, коли скаржник (особа, яка подала скаргу) , який відноситься до осіб, зазначених у ч. 1 ст. 139 КПК України, не з`явився в судове засідання, проте є дані про повідомлення його належним чином про час і місце судового розгляду, слідчий суддя, суд має право згідно ч. 2 ст. ст. 144, ст. 146 КПК України, відповідною ухвалою накласти на нього грошове стягнення, та закрити провадження за скаргою не розглядаючи її по суті, оскільки ч. 3 ст. 306 КПК України унеможливлює саме розгляд скарги по суті за відсутності особи, яка подала скаргу. Також слід мати на увазі, що як підкреслюється п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування № 1640/0/4-12 від 09.11.2012 року, розгляд скарги не може відбуватись за відсутності особи, яка подала скаргу, або її захисника, представника. Слід мати на увазі, що наслідки неприбуття сторін для участі у розгляді скарги встановлено у статтях 323 327 КПК України. Висловлення позиції слідчого, прокурора є важливим для прийняття законного та обґрунтованого рішення за скаргою. Але встановлення у ст. 306 КПК України обов`язкової участі останніх при розгляді скарги не є перешкодою для розгляду скарги по суті за їх відсутності. Тому вказівка про обов`язковість участі слідчого, прокурора не суперечить положенню, згідно з яким скаргу може бути розглянуто і за їх відсутності.

Згідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Таким чином, якщо слідчий суддя дійде висновку про відповідність скарги вимогам ст. 303 та іншим КПК України, та про відсутність підстав для її повернення чи про відмови у відкритті провадження, він розглядає її по суті згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318 380 КПК України, з урахуванням положень гл. 26 КПК (ч. 1 ст. 306 КПК України) . Разом з тим під час судового засідання можуть бути встановлені обставини, які унеможливлюють розгляд скарги по суті і винесення за його наслідками одного з підсумкових процесуальних рішень, які передбачені ч. 2 ст. 307 КПК України. Це, зокрема можуть бути випадки, встановлені ч. ч. 2, 3 ст. 305 КПК України: смерть особи, яка подала скаргу, оголошення її у розшук, зупинення чи закриття відповідного кримінального провадження на момент розгляду скарги, втрата процесуального інтересу особою, яка подала скаргу, тощо. Крім того, слід зауважити, що, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, за відсутності відповідних осіб є неможливим саме розгляд скарги, тобто вирішення її по суті з винесенням підсумкового процесуального рішення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України. Відтак можливо дійти до висновку про те, що в разі встановлення слідчим суддею, судом обставин, які унеможливлюють розгляд скарги, а відтак і винесення одного з підсумкових процесуальних рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя, суд має постановити ухвалу про закриття провадження за скаргою. Правовою підставою в такому випадку мають стати ч. ч. 2, 3 ст. 305 КПК України або ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 26 КПК України. Так, згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Серед таких засад слід відзначити змагальність та диспозитивність сторін (ст. ст. 22, 26 КПК України) . Тому, оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (ч. 1 ст. 22 КПК України) , а також те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК України) , можливо дійти до висновку про те, що скаржник має право, а не обов`язок особисто підтримати заявлену ним скаргу у суді. Тому у разі, якщо з об`єктивних чи суб`єктивних причин скаржник не скористається своїм правом самостійно відстоювати свої інтереси шляхом своєї особистої присутності чи через присутність захисника, представника в суді, або розгляд скарги по суті є неможливим з інших причин, слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу про закриття провадження по скарзі. Закриття провадження не позбавляє права зацікавлену особу на повторне звернення з цієї ж підстави до слідчого судді, суду. В такому випадку суд, слідчий суддя не має права відмовити у відкритті провадження за скаргою або повернути її, оскільки це не передбачено законом.

Отже, що стосується вимоги ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000595 від 28.02.2015 року від 07.07.2015 року, то, дотримуючись засад диспозитивності, рівності та змагальності, суд дійшов до висновку про можливість, доцільність та необхідність закрити провадження за скаргою ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55, 59, 68, 92 Конституції України; ст. ст. 2, 3, 7, 9, 21, 22, 26, 28, 35, 36, 40, 50, 58, 66, 91, 110, 114, 115, 136, 139, 144, 146, 284, 303 307, 309, 310, 318 380, 392, 532, 533 КПК України; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування від 09.11.2012 року № 1640/0/4-12; листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку здійснення судового провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України від 21.11.2012 року № 10-1717/0/4-12, -

У Х В А Л И В :

Провадження за скаргою ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження закрити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді про закриття провадження за скаргою не може бути оскаржена.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1