ПОСТАНОВА

15 червня 2012 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі

Головуючого судді Сидорук Є.І.

При секретарі Патій Н.А.

за участю прокурора Воробей С.А.

слідчого Овчиннікова М.А.

захисника ОСОБА_1

розглянувши подання слідчого СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області старшого лейтенанту міліції ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу взяття під варту неповнолітньому ОСОБА_3, підозрюваному у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області старший лейтенант міліції ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду із поданням про обрання запобіжного заходу взяття під варту неповнолітньому ОСОБА_3, підозрюваному у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні слідчий подання підтримав та додатково вказав, що вивченням особи підозрюваного встановлено, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, на даний час ніде не працює і не навчається, за місцем проживання живе спільно із матір?ю, вітчимом та братом. Просить подання задоволити.

Прокурор в судовому засідання подання слідчого підтримала та просила його задоволити, обрати щодо підозрюваного міру запобіжного заходу у виді взяття під варту, оскільки вчинений ним злочин має резонансне значення, обвинувачений може перешкоджати встановленню істини по справі у випадку перебування на волі.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що щиро кається, наміру вчиняти новий злочин чи переховуватись від слідства не має. Просить не обирати його міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні просить не обирати міру запобіжного заходу у виді взяття під варту ОСОБА_3, оскільки останній неповнолітній, наміру ухилятись від солідства та суду немає, у вчиненому щиро розкаюється, тісно спіпрацює з органом досудового слідства.

Суд, вивчивши матеріали кримінальної справи, представлених органом досудового слідства, допитавши обвинуваченого, відібравши пояснення у слідчого, заслухавши думку прокурора, адвоката, приходить до наступного висновку.

В поданні вказано, що 06 червня 2012 року, приблизно о 15 годині, неповнолітній ОСОБА_3, перебуваючи на території кладовища Урочище Сосонкиде поховані особи єврейської національності розстріляні під час Великої Вітчизняної війни, яке розташоване в місті Рівне по вулиці Київській, діючи разом із ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_3 розпили дві двох літрові пляшки пива марки Чернігівське міцне, пусті пляшки яких викинули на землю кладовища. Після цього останні, будучи у стані алкогольного сп?яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до померлих, місць їхнього поховання та суспільства в цілому, ігноруючи елементарні правила, норми поведінки та суспільної моралі, демонструючи зневагу до місця поховання перекинули 5 надгробних гранітних плит та пішли до меморіалу загиблим, що розташований у центрі кладовища. Перебуваючи біля меморіалу ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, продовжуючи свою злочинну діяльність, почали піднімати гранітні оздоблювані плити, які укладені навколо нього та жбурляти їх по території кладовища і у сам меморіал від чого останній дещо пошкодився, при чому кожен з осіб зробив приблизно по 10 влучань у меморіал. Після цього ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, прагнучи зневажити пам?ять про померлих осіб єврейської національності, продемонструвати своє негативне ставлення до суспільних принципів, які панують у цій сфері, осквернили поховання, намалювавши уламком каменю нацистську зірку на меморіалі померлим. Однак, після вказаних дій дані особи не зупинились та продовжили свої хуліганські дії, в результаті яких безпричинно пошкодили 18 металевих освітлювальних плафонів на ліхтарних стовпах. Далі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 ще раз осквернили поховання виклавши на асфальтованій алеї металевими уламками деформованих плафонів нацистський хрест та слово ЛОХІ, після чого пішли у напрямку виходу з кладовища. Виходячи з Урочища Сосонки ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 деформували та пошкодили металевий шлагбаум, який знаходиться при в?їзді на територію кладовища, чим закінчили свої злочинні діяння.

07 червня 2012 року СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області порушено кримінальну справу № 1/735-12 відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, по факту хуліганства, тобто вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися винятковим цинізмом, вчиненим за попередньою домовленістю групою осіб за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

07 червня 2012 року в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області надійшла явка з повинною громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій останній зізнався у причетності до вчинення даного злочину. В цей же день даного громадянина було затримано в порядку ст. 115 КПК України та допитано як підозрюваного, в ході якого він повністю визнав свою вину та дав показання про обставини вчиненого ним злочину.

Постановою Рівненського міського суду від 08 червня 2012 року, було вирішено продовжити строк затримання підозрюваного ОСОБА_3 до десяти діб.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

За розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року N 4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства (з наступними змінами та доповненнями) взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч. 2 ст. 148 КПК, і його належної поведінки.

Тяжкість вчинення злочину не може бути обовязковою підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку лікаря нарколога не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що немає доказів, що дають підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний зможе продовжувати злочинну діяльність , зможе чинити тиск на свідків та ухилиться від слідства та суду.

Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 р.) та практику Суду як джерело права.

Так, у справі Осипенко проти України (заява №4634/04, рішення від 09.11.2010 року) Європейський суд встановив порушення п. 3 ст. 5 Конвенції у звязку з тим, що рішення суду не містило належних і допустимих у сенсі практики Європейського Суду підстав для такого тримання особи під вартою і що міський суд не розглядав можливості застосування до заявника альтернативного запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 2 ст. 155 КПК України, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п'яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

Відповідно до п. 3 Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року № 4 вбчається, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв"язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші ( менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України можуть не забеспечити виокнання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обова"язків, щи випливають із ч. 2 ст. 148 КПК України, і його належної поведінки. Треба мати на увазі, що взяття під варту на стадіях дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі ( ч. 1 ст. 155 КПК України) , і коли є достатін підстави вважати, що ця особа може ухилитися від слідства і суду або виокнання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини по справі чи продовжувати злочинну діяльність ( ч. 2 ст. 148 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є неповнолітнім , виховувався без батька, має постійне місце проживання, добровільно співпрацює з органом досудового слідства .

Відповідно до ст. 434 КПК України - затримання та взяття під варту як запобіжний захід можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у виняткових випадках, коли це викликається тяжкістю злочину у вчиненні якого він обвинувачується, при наявності підстав і в порядку, що встановлені ст.ст. 106,148,150,155,157 КПК України.

Як вбачається з п. 10 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України - при обранні міри запобіжного заходу досліджуються також обставини, які відповідно до ст. 150 КПК України мають бути враховані при обранні міри запобіжного заходу: вік підозрюваного, обвинуваченого , стан здоров"я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання. З"ясовуються дані про попередні судимості , соціальні зв"язки особи, її схильності ( чи вживає наркотики, алкогольні напої, тощо), спосіб життя, поведінку під час провадженні в цій або іншій справі( чи не ухилялась раніше особа від слідства, суду або виконання судових рішень, чи не вчинювала злочини проти правосуддя).

Дослідженню підлягають і відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний, обвинувачений перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов"язків та не займатиметься злочинною діяльністю.

Судом не встановлено, а слідчим і прокурором не надано достатніх підстав, що неповнолітній ОСОБА_3 перебуваючи на волі може ухилитись від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини по справі а також продовжуватиме займатись злочи нною діяльністю, хоча він і скої новий злочин.

Припущення прокурора та слідчого про можливе ухилення обвинуваченого від слідства і суду та продовження займання злочинною діяльністю є гіпотетичне, належними доказами не підтверджене і не носить конкретний доказовий характер. Воно має бути обгрунтоване,в противному разі взяття під варту буде нічим іншим, як актом свавілля з боку правоохоронних органів стосовно неповноліт нього. Також слідчим і прокурором не надано доказів про перешкоджання ОСОБА_3 встановленню істини по справі.

Суд вважає, що практично кожна особа, яка вчинила злочин, може намагатись ухилитись від слідства і суду. Про припущення про це, ще не означає, що вона буде намагатись ухилитись від слідства і суду. Слідчий не надав інформації про мотиви вчинення злочину неповнолітнім, поведінку особи при її затриманні чи викритті, суб"єктивному ставленні до вчиненого : визнання вини, явка з повиною та інше. Дослідження саме цих аспектів кримінальної справи дає змогу з найбільшою ймовірністю спрогнозувати, чи буде особа намагатись ухилитись від слідства та суду.

Таким чином обгрунтування необхідності застосування як запобіжного заходу взяття під варту з мотивів можливості ухилення від слідства і суду, має лежати в площині оцінки певних аспектів поведінки особи в конкретній ситуації ( обставини вчинення злочину неповнолітнім , обставини викриття особи) з урахуванням наявності даних, що характеризують особу, а саме: вік, місце проживання, роботи, навчання, сімейний стан, попередні судимості, характеристики , тощо).

Таким чином, обґрунтовуючи необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з посилань на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується неповнолітній ОСОБА_3 є непереконливим, крім того слідчим не надано допустимих та переконливих доказів, що підозрюваний переховувався від слідства чи перешкоджав встановленню істини по справі. За таких обставин суд вважає, що подання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 148, 149, 150, 155, 165-2, 434, 436 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого лейтенанту міліції ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу взяття під варту ОСОБА_3, 2 квітня 1995 року нраодження, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, підозрюваному у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області протягом трьох діб з дня її проголошення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_6