Справа № 452/2205/13-к
ВИРОК

іменем України

17 липня 2013 року Самбірський міськрайонний суд

Львівської області

у складі: головуючого судді Кунцік О.С.,

з участю прокурора Денис А.М.

обвинуваченого ОСОБА_1

захисника - адвоката Цапар М.В.

при секретарі Макаревич Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі кримінальне провадження № 0000018 на підставі угоди про визнання винуватості за підозрою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка та жителька АДРЕСА_1, українка, громадянка України, з вищою освітою, вдови, працюючої завідуючою дошкільного навчального закладу "Ромашка", раніше не судимої,

за ч.1 ст.191 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що працюючи на посаді завідуючої дитячого дошкільного навчального закладу "Ромашка", який розташований в м.Рудки Самбірського р- ну, внаслідок недотримання схеми тарифних розрядів посад керівних та педагогічних працівників дитячих дошкільних навчальних закладів усіх типів і найменувань, що регламентується наказом №557 від 26.09.2005 року, Міністерства освіти і науки України "Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ", подала в бухгалтерію Рудківської міської ради тарифікаційні листки на громадян ОСОБА_3, за завищеними тарифними розрядами, внаслідок чого їй було зайво проведено та виплачено заробітну плату за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 суму 1834,72 грн., та зайво проведено нарахування та відрахування Єдиного страхового внеску в сумі 666,01 гривень, ОСОБА_4, за період з 01.04.2011 по 30.12.2012 на суму 1966,42 гривні та зайво проведено нарахування та відрахування Єдиного страхового внеску в сумі 713,81 гривень, та ОСОБА_5, за період з 01.04.2010 по 30.06.2012 на суму 3209,92 гривень, та зайво проведено нарахування та відрахування Єдиного страхового внеску в сумі 1166,1 гривень.

Крім цього ОСОБА_1, відповідно до наказу по дитячому навчальному закладу №181 від 01.09.2012 року, будучи службовою особою, та будучи наділена організаційно-розпорядчими функціями, та маючи право надання відпустки з виплатою матеріальної допомоги згідно наказу від 28.12.2012 №222 надала ОСОБА_6, щорічну основну відпустку терміном на 42 календарні дні, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, яка працювала підмінним вихователем за строковим трудовим договором з 01.09.2012 по 31.08.2013 року, і відпрацювала лише 3-місяці. Дана дія суперечить Закону України "Про відпустки" і є порушенням, яке призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 4384,88 гривень, та зайвих відрахувань до Єдиного соціального внеску в сумі 1591,71 гривень.

Також ОСОБА_1, відповідно до наказу по дитячому навчальному закладу №181 від 01.09.2012 року, будучи службовою особою, та будучи наділена організаційно-розпорядчими функціями, та маючи право надання відпустки з виплатою матеріальної допомоги згідно наказу від 28.12.2012 №222 надала ОСОБА_7, щорічну основну відпустку терміном на 42 календарні дні, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, яка працювала підмінним вихователем за строковим трудовим договором з 01.09.2012 по 31.08.2013 року, і відпрацювала лише 3-місяці. Дана дія суперечить Закону України "Про відпустки" і є порушенням, яке призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 4416,38 гривень, та зайвих відрахувань до Єдиного соціального внеску в сумі 1603,15 гривень.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України, так як ОСОБА_1 вчинила розтрату чужого майна.

26 червня 2013 року між прокурором Самбірської міжрайонної прокуратури Львівської області Денис А.М., якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000018 та ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачена ОСОБА_1 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_1 за ч.1 ст.191 КК України, підозрювана ОСОБА_1 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного злочину.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_1 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачена в судовому засіданні також просила вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ньому покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов'язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.191 КК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з'ясовано, що ОСОБА_1 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Денис А.М. та обвинуваченою ОСОБА_1 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_1 розтратила чуже майно, а тому кваліфікацію її дій за ч.1 ст.191 КК України вважає правильною, за якою належить призначити ОСОБА_1 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України суд, -

засудив:

Затвердити угоду від 26 червня 2013 року про визнання винуватості між прокурором Самбірської міжрайонної прокуратури Львівської області Денис А.М. та підозрюваною ОСОБА_1.

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, за якою призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 червня 2013 року покарання у виді штрафу в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Роз'яснити ОСОБА_1, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Самбірський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя