АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/265/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/611/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000704 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської обл., що проживає по АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження :
Прокурор ОСОБА_8
Обвинувачений ОСОБА_9
Захисник ОСОБА_10
Потерпілий ОСОБА_6
Представник потерпілого ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням кримінального процесуального закону, та про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки; у резолютивній частині вироку щодо стягнення витрат на залучення експерта зазначити ч. 2 ст. 124 КПК України та стягнути з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати, понесені науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області на проведення судових автотехнічних експертиз: № 58/27-343 від 08.12.2014 р. в сумі 393,12 грн. та № 58/27-359 від 22.12.2014 р. в сумі 860,86 грн., а всього 1253,98 грн.; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок змінити в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування цього покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених пп. 3-4 ст. 76 КК України; цивільний позов потерпілого задоволений, стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 50.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди; вирішені цивільний позов прокурора та питання про процесуальні витрати та про речові докази.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 27.09.2014 р. приблизно о 02:00 годин водій ОСОБА_9 , керуючи на підставі довіреності технічно справним автомобілем GELLY MK 1.5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_13 , рухаючись по проїзній частині вул. Жовтневої в смт Софіївка Софіївського району Дніпропетровської обл. в напрямку "Автостанції", проїхавши магазин "Центральній" по вул. Жовтневій, 81А, проявляючи необачність до дорожньої обстановки та її змін, не переконавшись в безпеці обраного маневру - зміни займаної полоси руху, у порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 "б", 10.1 Правил дорожнього руху України, відвернув ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого скоїв зустрічне зіткнення з мотоциклом "ІЖ-Юпітер 5", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Травми, заподіяні внаслідок даної дорожньо-транспортної водію ОСОБА_6 , згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи мають характер тяжких тілесних ушкоджень.

У межах судового розгляду вищезазначені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_9 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В обґрунтування апеляційної скарги, з урахуванням доповнення до неї, прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, у той же час зазначає, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_9 покарання, яке явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Крім того, у порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд, вирішуючи питання про відшкодування витрат на проведення судових автотехнічних експертиз № 58/27-343 від 08.12.2014 р. в сумі 393,12 грн. та № 58/27-359 від 22.12.2014 р. в сумі 860,86 грн., а всього 1253,98 грн., стягнув їх на користь не держави, а експертної установи - НДЕКЦ при ГУМВС України у Дніпропетровській обл.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_6 посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому судом не було враховано, що останній під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 та не спростовується медичним висновком, оскільки огляд ОСОБА_9 був проведений за збігом 14 годин з моменту події.
Також зазначає, що розмір присудженого йому відшкодування моральної шкоди, - 50.000, 00 грн., - є справедливим, відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення та тяжкості наслідків, що настали, втім фактично обвинуваченим до часу подання апеляційної скарги ця шкода відшкодована лише у незначній частині - у розмірі 100, 00 грн., що свідчить про його байдужість до вчиненого діяння.
Крім того, внаслідок події злочину для потерпілого настали тяжкі наслідки, втім суд безпідставно не визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги; обвинуваченого, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Зважаючи на те, що фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, за виключенням посилання потерпілого на перебування ОСОБА_9 під час його вчинення у стані алкогольного сп`яніння, та кваліфікація дій останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, апелянтами не оскаржуються, вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується доводів прокурора та потерпілого відносно м`якості призначеного обвинуваченому покарання, то вони є обґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України кримінальне покарання призначається у межах санкції статті (санкції частини статті) КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини КК України. При цьому винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції проаналізував обставини, що підлягають врахуванню згідно закону, та послався на них у мотивувальній частині вироку, втім фактично достатньою мірою не взяв їх до уваги та дійшов передчасного висновку про можливість досягнення мети кримінального покарання щодо цього обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілого, оцінює як таке, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки воно є явно несправедливим через м`якість, та вважає за необхідне вирок суду у цій частині - скасувати, з ухваленням нового вироку.

Обговорюючи питання про вид та розмір покарання, що має бути призначене цьому обвинуваченому, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_9 було вчинене кримінальне правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, втім мало неумисний характер; позитивну характеристику особи обвинуваченого за місцем проживання і місцем роботи, факт його працевлаштування і те, що на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога він не перебуває, втім 24.08.2011 р. кримінальна справа щодо нього за ч. 2 ст. 342 КК України була закрита з нереабілітуючої підстави - у зв`язку з застосуванням акту амністії (т. 1 а.с. 87/зв); обставини, що пом`якшують покарання, - наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей та неправомірні дії самого потерпілого, що під час ДТП керував транспортним засобом у стані сп`яніння; відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Зваживши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, колегія суддів, доходить висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_9 має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі на рівні нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, - 3 роки, - втім з реальним його відбуванням, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Достатніх підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 69 та ст. 75 КК України колегія судів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 щодо необхідності призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує нижчу межу, встановлену санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, не є достатньо обгрунтованими.

Так, посилання останнього на тяжкість наслідків, що настали для його здоров`я, були предметом обговорення в суді першої інстанції, який їх правомірно не взяв до уваги зважаючи на те, що ця обставина є кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим діяння, а отже не може одночасно враховуватися як така, що обтяжує покарання. З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він грунтується на положеннях закону про кримінальну відповідальність та є правильним. При цьому приймається до уваги, що згідно висновку судово-медичної експертної комісії від 12.08.2015 р. № 156 (т. 2 а.с. 65-83) саме триваючі наслідки отриманих потерпілим травм, на які він посилається в апеляційній скарзі, та пов`язана з ними стійка втрата працездатності не менш, як на 1/3, стали підставою для віднесення їх до тяжких тілесних ушкоджень та наступної кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи потерпілого щодо перебування обвинуваченого на час скоєння ДТП у стані алкогольного сп`яніння суд першої інстанції також обговорив та обгрунтовано відкинув зважаючи на те, що ця обставина може бути підтверджена лише відповідними належними медичними документами, які в матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, свідок ОСОБА_14 , на показання якого посилається апелянт, пояснив, що запах алкоголю, який він чув, міг бути як від обвинуваченого, так і від інших осіб, інші свідки на виявлення ними ознак перебування обвинуваченого у стані сп`яніння не посилалися.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування йому шкоди у незначній частині, що на його думку свідчить про байдужість обвинуваченого до вчиненого діяння, колегія суддів оцінює критично зважаючи на те, що у суді апеляційної інстанції сам потерпілий підтвердив, що обвинувачений пропонував йому грошові кошти у розмірі 10.000, 00 грн., від яких він відмовився, первісно надіслані йому 100. 00 грн. повернув обвинуваченому, на даний час не має бажання обговорювати з останнім порядок відшкодування шкоди та наполягає на його суворому покаранні.

Натомість обвинувачений вирок суду, в тому числі щодо стягнення з нього 50.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, не оскаржив, під час апеляційного провадження підтвердив, що пропонував потерпілому передати 10.000, 00 грн., від яких останній відмовився, перераховував на його користь 100, 00 грн. та 300, 00 грн., має намір відшкодувати шкоду повністю та готовий, за наявності згоди потерпілого, передати йому частину присудженої суми, оскільки не має матеріальної можливості повністю погасити її одною виплатою.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для повного задоволення апеляційної скарги потерпілого щодо посилення призначеного обвинуваченому покарання.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону при вирішенні питання про розподіл процесуальних витрат, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.
Так, оскаржуваним вироком суду витрати на проведення у справі судових автотехнічних експертиз у розмірі 1.254, 00 грн. були стягнуті на користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Дніпропетровській обл., що є порушенням вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, за якою витрати даного виду підлягають стягненню на користь держави, яке підлягає виправленню в апеляційному порядку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 420 КПК України , колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000704 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання та в частині рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Призначити ОСОБА_15 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Витрати на проведення науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області судових автотехнічних експертиз № 58/27-343 від 08.12.2014 р. в сумі 393,12 грн. та № 58/27-359 від 22.12.2014 р. в сумі 860,86 грн., а всього 1.253,98 грн., стягнути з ОСОБА_9 на користь держави.

В решті вирок суду- залишити без змін.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4