Дата документу Справа № 314/2167/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 314/2167/15-к
№ пров. 11-кп/ 778 /1810/ 15 Головуючий в 1-й інст.- ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

12 жовтня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2015 року, якою
відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З наданих матеріалів вбачається, що вироком Апеляційного суду Херсонської області від 09 червня 2003 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений за ст.ст. 115, ч.2, п.6; 187, ч.4; 70 КК України до 14 років позбавлення волі і на даний час за вказаним вироком відбуває покарання у Кам`янській ВК-101.

18 травня 2015 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він відбуває покарання з 01.03.2003 року і на цей час відбув вже понад 2/3 призначеного йому строку позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2015 року засудженому було відмовлено в задоволенні його клопотання з тих підстав, що за час відбування покарання він має 21 стягнення, 14 з яких за відмову від роботи, і лише 3 заохочення, тому на умовно-дострокове звільнення не заслуговує.

В своїй апеляції на цю ухвалу засуджений ОСОБА_8 вважає судове рішення незаконним і, посилаючись на те, що стягнення, які він мав, є погашеними, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати і, за змістом апеляції, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення засудженого і доводи його захисника, які підтримали апеляцію, думку прокурора, який вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого не є слушними та не заслуговують на увагу, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи засудженому в задоволенні його клопотання, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений характеризується негативно, має 21 стягнення, з яких 11 за відмову від роботи, і лише 3 заохочення, що, на думку суду, свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, вину фактично не визнав та у скоєних злочинах не розкаявся.

Проте з даними висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, якщо протягом 6 місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягненя.

З довідки, наданої виправним закладом, вбачається, що протягом відбування покарання в цій установі з листопада 2003 року засуджений ОСОБА_8 мав 21 стягнення за порушення режиму відбуття покарання, останнє з яких отримав 30.05.2008 року, тобто, на день розгляду його клопотання всі вказані стягнення вже були погашеними ( а.с. 5).

Таким чином, на день розгляду судом даного клопотання ОСОБА_8 вважався таким, що стягнень не має, тому посилання на їх наявність в судовому рішенні не відповідає дійсності.

Не є слушним також і посилання суду першої інстанції на те, що засуджений протягом всього строку відбування покарання повинен довести своє виправлення, оскільки ці ствердження не відповідають самим засадам умовно-дострокового звільнення.

Так, дійсно, протягом перших 5 років відбування покарання поведінка засудженого беззаперечно свідчила про його небажання ставати на шлях виправлення, підтвердженням чого була наявність численних стягнень і відсутність заохочень. Але, починаючи з червня 2008 року і до теперішнього часу, тобто, більше, ніж протягом 7 років, засуджений не тільки більше не мав жодного стягнення, але й отримав 3 заохочення, причому, всі три у вигляді подяки саме за сумлінну поведінку та ставлення до праці ( а.с. 5). Отже, в світі вказаних обставин висновки суду про те, що засуджений не довів свого виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, виглядають вкрай непереконливо.

За таких обставин ухвалу суду за наслідками розгляду клопотання захисника не можна визнати законною та обгрунтованою, тому вона підлягає скасуванню, а справа новому розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що за судовим вироком ОСОБА_8 засуджений за особливо тяжкі злочини, відбуває покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з 01 березня 2003 року, отже, на день апеляційного розгляду справи з вказаного строку вже відбув 12 років 07 місяців 11 днів позбавлення волі, тобто, більше, ніж 3/4 частини призначеного строку покарання, отже, наявні формальні підстави, передбачені пунктом 3 частини 3 ст. 81 КК України, для умовно-дострокового його звільнення від відбуття залишеного для відбування строку покарання.

З матеріалів справи також вбачається, що засуджений ОСОБА_8 стягнень на день розгляду клопотання не має, згідно характеристики, тимчасово в промисловій зоні не працевлаштований, але до суспільно-корисної праці залучався згідно п.5 ст. 118 КВК України, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, характеризується достатньо позитивно, тобто, підпадає під дії п. 3 ч.3 ст. 81 КК України, тому судова колегія знаходить клопотання засудженого обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 липня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Винести нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити, на підставі п.3 ч.3 ст. 81 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покаранння у вигляді позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 09 червня 2003 року, умовно-достроково на невідбутий строк 01 рік 04 місяці 19 днів, звільнивши його з-під варти в залі апеляційного суду негайно.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді :