Єдиний унікальний номер 252/3247/13-к
Номер провадження 11-кп/775/224/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати
у кримінальних справах, Апеляційного суду Донецької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську, Донецької області апеляції потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Микитівського районного суду міста Горлівки, Донецької області від 04 вересня 2013 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дзержинська, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
19.03.1992 року Дзержинським міським судом, Донецької області за ст..ст.81 ч.2,81 ч.3,140 ч.2,89 ч.1,85 ч.3,ст..42 КК України в редакції 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 22.02.1996 року Дзержинським міським судом, Донецької області за ст..ст.185ч.3, 187 ч.3 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 09.07.2004 року Ясинуватським міським судом, Донецької області за ст..ст.186ч.3, 71 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі; 07.10.2004 року Дзержинським міським судом, Донецької області за ст..ст.185 ч.2, 185ч.3 ст.70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; 17.04.2013 року Микитівським районним судом міста Горлівки, Донецької області за ст..ст.186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,
засуджено за ст. 128 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст..70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого призначеного покарання більш суворим, призначеного за вироком Микитівського районного суду міста Горлівки, Донецької області від 17.04.2013 року, остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
ВСТАНОВИЛА :
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в тому, що 15 грудня 2012 року приблизно о 03 годині, він, знаходячись на 6-й колії Азовського парку ст.. Микитівка, розташованому в адміністративних межах Микитівського району м. Горлівки, Донецької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки з ОСОБА_7 , не маючи наміру на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен і міг їх передбачати, штовхнув долонями обох рук та головою у район грудної клітини потерпілого ОСОБА_7 , від чого той, втративши рівновагу, впав головою на рейку залізничної колії і отримав при цьому тілесні ушкодження: забій головного мозку 2-го ступеню, забій м`яких тканин у потиличній області, які утворилися від дій тупих предметів, можливо у зазначений термін та відповідно до висновку судово-медичної експертизи №80 від 11.02.2013 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості з тривалим розладом здоров`я (понад 21 день), забій правої лопатки, забій поперекового відділу хребта, які утворилися від дій тупих предметів, можливо у зазначений термін та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у громадянина ОСОБА_7 могли утворитися при падінні з положення стоячи.

На даний вирок, ухвалений судом 04.09.2013 року, потерпілим ОСОБА_7 01.10.2013 року подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати вказаний вирок та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції, в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Потерпілий вказує, що тілесні ушкодження він отримав не в наслідок раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки, а в наслідок виконання ним своїх службових обов`язків, як охоронця Красно Лиманського ВОХР на ДП «Донецька залізниця», при запобіганні розкрадання. 27.11.2013 року потерпілим ОСОБА_7 було подане уточнення до апеляційної скарги, в якому він просив вирок скасувати та постановити новий вирок відносно ОСОБА_8 , яким визнати його винним в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі у в зв`язку з його службовою діяльністю за ст.. 350 ч.2 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. В уточненні до апеляції потерпілий знову вказав на те, що тілесні ушкодження він отримав не в наслідок раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки, а в наслідок виконання ним своїх службових обов`язків, як охоронця Красно Лиманського ВОХР на ДП «Донецька залізниця», при запобіганні розкрадання чужого майна.

На даний вирок також була подана апеляція обвинуваченим ОСОБА_8 в якій він ставить питання про зміну вироку в частині призначеного покарання, просить не позбавляти його волі, мотивує тим, що його дружина повинна народити дитину та має ще неповнолітнього сина, свою провину він повністю визнає та доведе, що він виправитися на волі.

Потерпілий та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримував доводи своєї апеляції, та не підтримав апеляцію потерпілого, прокурора, який заперечував проти апеляцій та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги потерпілого та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст..403 ч.4 КПК України, внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Оскаржуваний вирок, ухвалений судом 04.09.2013 року. На вказаний вирок потерпілим ОСОБА_7 , 01.10.2013 року подана апеляційна скарга. 27.11.2013 року, по за межами строків на апеляційне оскарження, потерпілим ОСОБА_7 були подані уточнення до апеляційної скарги які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, що не допускається законом. А тому колегія суддів вважає, що вимоги потерпілого, вказані ним в уточненні до його апеляції, в якому він просив вирок скасувати та постановити новий вирок відносно ОСОБА_8 , яким визнати його винним в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі у в зв`язку з його службовою діяльністю за ст.. 350 ч.2 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті, задоволенню не підлягають оскільки ці зміни до апеляції потерпілого внесені за межами строків на апеляційне оскарження та вони тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинуваченого акта. Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В суді першої інстанції потерпілий не оспорював механізм заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, заподіяних йому при обставинах вказаних в вироку, а саме не оспорював те, що обвинувачений штовхнув його долонями обох рук та головою у район грудної клітини, від чого він - потерпілий, втративши рівновагу, впав головою на рейку залізничної колії і отримав при цьому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Потерпілим також не оскаржується і в апеляції механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень. А той факт, що потерпілий, на час скоєння відносно нього протиправного діяння, працював охоронцем Красно Лиманського ВОХР на ДП «Донецька залізниця» та знаходився на робочому місці, на кваліфікацію злочину не впливає, оскільки ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст..128 КК України, а суд першої інстанції розглядав справу відповідно до вимог ст..337 КПК України.

А тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог п.п.1,2 ч.1 ст. 409 КПК України. В зв`язку з чим апеляція потерпілого задоволенню не підлягає оскільки підстав для скасування вироку та підстав, передбачених ч.1 ст.. 415 КПК України, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 128 КК України, обсяг його вини та юридична кваліфікація його дій, обвинуваченим не оскаржується.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду Укаїни №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами та доповненнями, при призначенні покарання в кожному випадку у відношенні кожного підсудного, який визнається винним у скоєнні злочину, суди повинні суворо дотримуватись вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних принципів призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості і індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання в кожному конкретному випадку суди повинні дотримуватись вимог кримінального закону і зобов`язані врахувати ступень тяжкості кожного злочину, данні про особу винного і обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження скоєння нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку суд врахував всі обставини справи, тяжкість скоєних злочинів, данні про особу засудженого, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та призначив йому покарання в межах санкції статті кримінального закону за якою він визнаний винним.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів, на думку колегії суддів, призначено з дотриманням вимог ст..70 ч. 4 КК України, оскільки даний злочин ОСОБА_8 скоїв 15.12.2012 року, тобто до постановлення вироку Микитівського районного суду міста Горлівки, Донецької області від 17.04.2013 року.

На думку колегії суддів доводи апеляції обвинуваченого є безпідставними, покарання призначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65,70 ч.4 КК України, а тому підстав для зміни вироку колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.407,419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Микитівського районного суду міста Горлівки, Донецької області від 04 вересня 2013 року, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подано протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Колегія суддів: