Справа № 700/1985/15-к
Провадження № 1-кп/700/78/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2015 р. Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Лисянка кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ризино Звенигородського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, працюючого водієм ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат», раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 , 24.10.2014 близько 11 години, керуючи автомобілем СКС М3557-01БП реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався прямолінійно по головній дорозі від населеного пункту с. Виноград в напрямку с. Шубині Стави, Лисянського району на «Т»-подібному перехресті, що розташоване між населеними пунктами с. Виноград, с. Рубаний Міст та с. Шубині Стави, Лисянського району, проявив неуважність та перед виїздом на перехрестя не надав дорогу автомобілю ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по головній дорозі та виконував маневр повороту ліворуч від населеного пункту с. Рубаний Міст в напрямку с. Виноград, Лисянського району, в результаті чого допустив зіткнення на «Т»-подібному перехресті з вказаним автомобілем, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому п`ятого ребра зліва зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, згідно висновку судово-медичної експертизи № 21 від 09.02.2015.

В дорожній обстановці, що склалася на момент дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля СКС М3557-01БП р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 перед виїздом на перехрестя зобов`язаний був надати дорогу автомобілю ВАЗ-2107 р.н. НОМЕР_2 , який наближався до перехрестя праворуч, тобто повинен був керуватися вимогами пп. 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України (п.16.12. На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч; п. 16.14. Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг). Тому, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля СКС М3557-01БП р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 є невідповідності вимогам пп. 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, що знаходилися в причинному зв`язку з розвитком механізму даної ДТП, відповідно до висновку експерта № 4/219 від 17.06.2015.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнав у повному обсязі, щиро покаявся і пояснив, що він працює водієм ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» на автомобілі СКС М5337-01БП реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності роботодавцю. 24 жовтня 2014 року він, виконуючи завдання з перевезення вантажу, рухався з с.Виноград в напрямку с.Неморож Звенигородського району Черкаської області. На дорозі була ожеледиця і на повороті він не впорався з керуванням автомобіля та наїхав на зустрічний автомобіль під керуванням ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_7 24 жовтня 2014 року близько 11 год., керуючи транспортним засобом СКС М5337-01БП реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст.286 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на своєму утриманні має неповнолітню дитину, 1997 р.н.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує, що обвинувачений вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро кається в скоєному, в ході досудового слідства та в судовому засіданні давав послідовні, правдиві показання, чим сприяв розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання суд не знайшов.

Враховуючи викладене суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції його від суспільства, і приходить до висновку застосувати до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованої статті з випробуванням із встановленням іспитового строку без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з постановою пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров 'ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 працює водієм у ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат». Сам обвинувачений ОСОБА_7 також підтвердив, що в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував зазначеним автомобілем з відома керівництва підприємства по шляховому листу. Автомобіль СКС М3557-01БП р.н. НОМЕР_1 належить на праві власності ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат».

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 виконував трудові обов`язки, тобто правомірно володів транспортним засобом. А тому належним відповідачем по заявленому позову буде ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат», як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля СКС М3557-01БП р.н. НОМЕР_1 .

Судові витрати у справі за проведення судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого в дохід держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжні заходи не обиралися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.2 і 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволенні цивільного позову - відмовити.

Речові докази у справі: автомобіль СКС М3557-01БП р.н. НОМЕР_1 та автомобіль ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити у розпорядження власникам.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення у кримінальному провадженні судових експертиз на загальну суму 2849,16 грн. (дві тисячі вісімсот сорок дев`ять гривень 16 копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляції через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий - ОСОБА_1