АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2682/14-к Номер провадження 11-кп/786/73/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, інваліда 3-ї групи, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше несудимого,-

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 статті 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Поновлено ОСОБА_7 в правах обмежених під час кримінального провадження.

Цивільні позови прокурора прокуратури Кременчуцького району до ОСОБА_7 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 17 654,79 гривень, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 17 424,35 гривень, моральної шкоди в сумі 50 000 гривень та витрат, пов`язаних з оплатою юридичної допомоги адвоката в сумі 10 000 гривень залишено без розгляду.

По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, відповідно до обвинувального акта у зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.

16 травня 2013 року біля 21 год. - 21 год. 20 хв. в темний час доби ОСОБА_7 керуючи автомобілем «Daimler Chrysler» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Кременчук-Комсомольск в напрямку від міста Кременчука Полтавської області на 8 км + 600 м вказаної автодороги на мокрому асфальтобетонному покритті в умовах дощової погоди допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині з масивними крововиливами в оточуючі м`язи, закритого перелому правої малогомілкової кістки в верхній третині, з масивними крововиливами в оточуючі м`язи, крововиливу в м`язи лівої сідниці, крововиливу в області 8-9-10-11 ребер зліва, по заднє-підпахвовій лінії, відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала крововиливи в м`які покрови голови з боку внутрішніх поверхонь в тім`яно-скронево-потилочній області справа, перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під тверду мозкову оболонку в лобно-скронево-тім`яно-потилочній області правої півкулі головного мозку з переходом на основу головного мозку, крововиливів під м`яку мозкову оболонку в скронево-потилочній області лівої півкулі головного мозку, по поверхні обох мигдалин мозочка, розтрощення речовини головного мозку в правій скроневій області, крововиливів в речовину головного мозку, які за ступенем тяжкості відносно живої людини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та могли утворитися від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, який рухався, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, коли ОСОБА_10 знаходився в вертикальному положенні. Останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинав автомобільну дорогу у напрямку лівого узбіччя по відношенню до напрямку руху автомобіля, порушивши вимоги п.4.14 а) Правил дорожнього руху України, де вказано, що пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Внаслідок отриманої відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала перелом основи та склепіння черепа та ускладнилась крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, пішохід ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в реанімаційному відділенні Комсомольської міської лікарні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, в момент контакту ОСОБА_10 з виступаючими частинами автомобіля, який рухався, він був повернутий лівою половиною тіла, знаходився в вертикальному положенні та перебував в динамічному або близькому до динамічного положення.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Daimler Chrysler» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_10 , тому його дії не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди.

В результаті судового розгляду кримінального провадження прокурор дійшов переконання, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не підтверджено та своєю постановою в порядку статей 340, 341 КПК України відмовився від підтримання державного обвинувачення в суді. Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 340 КПК України обвинувачення в суді підтримали потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, суд вказав, що при безпосередньому розгляді судом цього кримінального провадження не доведено, що конкретне кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_7 , і потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 не довели цього поза розумним сумнівом.

На підтвердження прийнятого рішення суд зазначив про те, що докази, на яких ґрунтувалось обвинувачення не доводять про порушення ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху України та причинний зв`язок цього порушення з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, від яких він помер, тому він має бути виправданим у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Протокол слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_7 , в силу п.6 ч.2 ст.87, ч.2 ст. 86 КПК України визнаний судом недопустимим, як такий, що отриманий з порушенням права обвинуваченого на захист.

Крім цього, висновок судової автотехнічної експертизи № 420 від 26 травня 2014 року також визнаний судом недопустимим так, як здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, адже для проведення експертизи експерт ОСОБА_11 використовував вихідні дані з протоколу слідчого експерименту, які і були покладені в основу висновку експертизи.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у відповідності до норм КК України, та задовольнити позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпіла посилається на те, що суд не взяв до уваги ряд обставин, які зазначені в доказах, що знаходяться у кримінальному провадженні.

В доповненнях до апеляційної скарги потерпіла просила скасувати вирок суду та повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання до суду першої інстанції, оскільки вважає, що в обвинувальному акті відсутнє висунуте обвинувачення.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, виправданого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які просили залишити вирок суду без зміни, а апеляцію потерпілої без задоволення, думку прокурора, який вважав, що підстав для постановлення обвинувального вироку немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Висновки суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, грунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги ряд обставин, які зазначені в доказах, що знаходяться у кримінальному провадженні, не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 своєї винуватості не визнав та пояснив суду, що керуючи автомобілем не бачив на своїй полосі руху потерпілого, а тільки помітив на зустрічній полосі руху біле п`ятно та відчув з лівого боку автомобіля звук, схожий на удар. Зупинивши автомобіль та вийшовши на дорогу, побачив лежачого посеред дороги чоловіка, а на зустрічній смузі руху куртку та пакет з розкиданою рибою. Також побачив, що на його автомобілі пошкоджене ліве дзеркало заднього виду. Вважає, що потерпілий міг бути збитим на зустрічній смузі руху та кинутий на дзеркало його автомобіля.

Такі показання обвинуваченого нічим не спростовуються та підтверджуються протоколом огляду транспортного засобу ОСОБА_7 , де зазначено, що при огляді автомобіля було виявлено зовнішнє пошкодження у виді пошкодження лівого бокового дзеркала, інших пошкоджень автомобіля не зазначено (а.п.67-69 т.1).

Сама потерпіла ОСОБА_8 підтверджуючи факт загибелі свого батька ОСОБА_10 , не змогла пояснити в який бік міг рухатись їх батько переходячи дорогу, чи зліва направо по ходу руху автомобіля обвинуваченого, чи з протилежного боку.

Доказів цього не було добуто на досудовому розслідуванні та не надано потерпілими в судовому засіданні.

За висновками судово-медичних експертиз тілесні ушкодження виявлені у потерпілого ОСОБА_10 могли утворитись від ударної дії тупих твердих предметів, якими цілком могли бути виступаючі частини автомобіля, який рухався, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, коли потерпілий був повернутий лівою половиною тіла, знаходився в вертикальному положенні та перебував у динамічному або близько до динамічного положення (а.п.86-87, 89 т.1).

Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_13 пояснив суду, що першими тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні у вигляді перелому гомілок ніг на рівні 25-30 см від підошовної поверхні, які утворилися від контакту з виступаючими частинами легкового автомобіля, ймовірно переднього бамперу, В подальшому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на лівій сідниці та в області 8-9-10-11 ребер зліва могли утворитись при закиданні тіла на капот чи лобове скло автомобіля, а тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми могли утворитися внаслідок подальшого удару потерпілим головою об капот автомобіля чи внаслідок скидання тіла з автомобіля з подальшим ударом об тверду поверхню покриття проїжджої частини автошляху. Отримання таких тілесних ушкоджень не характерне від контактування об дзеркало автомобіля.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження зазначені у висновках судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 , смерть потерпілого настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка викликала перелом основи та склепіння черепу та ускладнилась крововиливами під оболонки та речовину головного мозку (а.п.86-87 т.1).

Із наведеного вбачається, що відсутність на автомобілі обвинуваченого зовнішніх пошкоджень, окрім пошкодження лівого бокового дзеркала, відсутність даних про те з якої сторони потерпілий переходив дорогу, не дають підстав вважати, що наїзд на потерпілого був вчинений саме автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

Окрім того, як вбачається із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього, ширина полоси руху автомобіля складає 5,5 м, місце знаходження потерпілого залишилось не зафіксованим, місце зіткнення позначене за 1,2 м від лінії повздовжньої розмітки на полосі руху автомобіля обвинуваченого без наявних слідів зіткнення, і лише за 3,9 м від вказаного місця зіткнення, по ходу руху вказаного автомобіля, за 0,6 м від лінії розмітки, були виявлені залишки дзеркала. Сам же автомобіль розміщений на схемі на своїй полосі руху повернутим до правого узбіччя на відстані 0,7м правим переднім колесом (а.п. 74-77 т.1).

Вказані умовні позначення на схемі не дають підстав зробити висновок, де знаходився потерпілий в момент зіткнення та де дійсно сталось саме зіткнення.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були очевидцями даної дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої їм відомі зі слів обвинуваченого.

Суд першої інстанції, у відповідності до ч.2 ст.86, п.6 ч.2 ст.87 КПК України, обґрунтовано не визнав протокол слідчого експерименту допустимим доказом, оскільки в ньому були отримані показання ОСОБА_7 як свідка, який надалі був визнаний обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

З цих же підстав був визнаний недопустимим доказом і висновок автотехнічної експертизи, оскільки він ґрунтувався на даних, отриманих під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 (а.п.78-80 т.1).

За таких обставин прокурор в суді першої інстанції відмовився від підтримання обвинувачення.

Потерпілі, що підтримали обвинувачення, не надали ніяких додаткових доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги ряд обставин, які зазначені в доказах, що знаходяться у кримінальному провадженні є безпідставними, оскільки судом всім доказам була дана належна оцінка.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про повернення кримінального провадження на новий судовий розгляд, оскільки підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України, відсутні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 і підстав для скасування виправдувального вироку суду не вбачається.

Керуючись ст. ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року залишити без задоволення.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 215 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3