Справа №487/2953/15-к 12.10.2015 12.10.2015 12.10.2015
Провадження № 11-кп/784/635/15 Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, з неповньою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 26.02.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 186, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі;
2) 14.04.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі; звільнився 30.08.2012 року за відбуттям строку покарання;
- засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 вважає зазначений вирок суду незаконним та підлягаючим скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, зокрема - безпідставне застосування ст. ст. 69, 75 КК України, внаслідок чого ОСОБА_7 призначено основне покарання нижче від найнижчої межі та звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Наводить положення ст. 75 КК України, п. п. 2, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і твердить, що вирок взагалі не містить мотивування стосовно того, які саме пом`якшуючі покарання обставини і дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
При цьому зазначає про суперечливість висновку суду щодо особи обвинуваченого, оскільки суд недостатньо врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів; що ОСОБА_7 неодноразово судимий, має дві не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення корисливих злочинів та повторно скоїв злочин. Вважає, що суд не достатньо приділив уваги зазначеним обставинам, і звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, оскільки, на думку апелянта, ОСОБА_7 лише надав показання з приводу обставин злочину, які встановлювалися органами досудового слідства при проведенні процесуальних дій; і що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б давали підстави вважати, що надана обвинуваченим органам досудового розслідування інформація допомогла встановити невідомі їм обставини; що наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як повне визнання вини, щире каяття та відшкодування збитків не є достатньою підставою для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
12.01.2015 року приблизно о 22.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 1 на вул. Крилова у м. Миколаєві, побачив раніше невідомого йому ОСОБА_10 , який послизнувся та впав на спину. Під час падіння у ОСОБА_10 з правої руки випала на землю чоловіча барсетка. Побачивши вказане, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи цей свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_10 та без застосування фізичного насильства відкрито викрав барсетку, в якій знаходилося майно потерпілого, а саме: мобільний телефон «Nokia 1800» чорного кольору ітеі: НОМЕР_1 вартістю 80 грн.; мобільний телефон «Alcatel 2000 х» чорного кольору ітеі: НОМЕР_2 вартістю 120 грн.; гаманець та набір ключів, що матеріальної цінності не представляють. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми навмисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 200 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; часткові заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги прокурора стосовно скасування ст. 75 КК України; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000178 та додатково надані стороною захисту матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 такою, що підлягає частковому задоволенню.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлених судом фактичних обставин справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувалися.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував:
тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який є тяжким;
особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання і за ним характеризується посередньо, на обліку МОПЛ № 1 не перебуває, на обліку МОНД перебуває на обліку з 25.05.2007 року з діагнозом: «Зловживання алкоголем», працює вантажником у ФОП « ОСОБА_11 » та має постійний дохід, є раніше не судимим і, маючи не зняту і не погашену у встановлений законом строк, судимість за ч. З ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став та повторно скоїв злочин;
пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, визнання провини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків в повному обсязі;
відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Проте, застосовуючи ст. 69 КК України, суд взагалі не мотивував свого рішення в цій частині, і не навів обґрунтування, які саме пом`якшуючи покарання обставини і дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. А тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є слушною і підлягає задоволенню із скасуванням вироку в частині застосування ст. 69 КК України та постановлення нового вироку в цій частині.
З огляду на наведене вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням апеляційним судом свого вироку у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України через необхідність застосування покарання, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В той же час, враховуючи:

тяжкість злочину, конкретні обставини вчиненого злочину (без застосування насильства), дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , враховані судом першої інстанції, а також його вік, його ставлення до вчиненого, пом`якшуючі покарання обставин щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди в повному обсязі, відсутність претензій з боку потерпілого, позитивні зміни у його поведінці (хоча він і перебуває на обліку МОНД з діагнозом: «Зловживання алкоголем» (а. п. 28), проте, відповідно до даних характеристики начальника ДІМ Заводського РВ ОСОБА_7 спиртними напоями не зловживає і скарг на нього від сусідів до Заводського РВ не надходило (а. п. 30); та додатково надані стороною захисту суду апеляційної інстанції, згідно яких ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується суто позитивно, у зловживанні спиртними напоями не помічений, працює; показання обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у нього міцних соціальних зв`язків (наявність вагітної цивільної дружини), його заходи для забезпечення своїх матеріальних потреб шляхом працевлаштування на декількох роботах;
апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За такого доводи прокурора про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими. Свою апеляційну скаргу в цій частині прокурор вмотивував лише наявністю у ОСОБА_7 двох непогашених судимостей, залишивши поза увагою всі інші обставини, якими суд обґрунтував своє рішення в частині застосування ст. 75 КК України.
При цьому слід зазначити, що незгода прокурора з визнанням судом такої пом`якшуючої покарання обставини як активне сприяння розкриттю злочину є безпідставною, оскільки основним доказом, як вбачається з вироку, судом зазначено саме визнавальні показання обвинуваченого ОСОБА_7 , а показання у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , який не пам`ятав події внаслідок перебування у момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння (згідно звукозапису судового розгляду) і який тричі міняв свої показання, суд оцінив критично та дав їм належну оцінку. І в цій частині вирок прокурором не оскаржується.

Крім того, саме ОСОБА_7 під час досудового розслідування при проведенні за його участі слідчого експерименту докладно розповів про обставини вчинення інкримінованого йому злочину та показав це на місці події. І результати цієї слідчої дії використані стороною обвинувачення, як доказ винуватості ОСОБА_7 .
А тому апеляційна скарга прокурора в цій частині не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні - старшого прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині застосування до нього ст. 69 КК України скасувати, постановивши в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4