Апеляційний суд Львівської області
Справа № 11а- 97 /10 Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції - Береза В.І. Доповідач - Гаврилов В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Гаврилова В.М.

суддів: Валько Н.М., Танечника І.І.

з участю прокурора: Шахрайчук Н.І.

захисника: ОСОБА_1

при секретарі: Кіндрат Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 121 КК України за апеляціями прокурора який брав участь у розгляді справи судом 1-ої інстанції, захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_3, потерпілого і його адвоката ОСОБА_4 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02 листопада 2009 року

В СТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого, не працюючого, неодруженого, засуджено за ч. 1 ст.121 КК України із застосуванням ст.75 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від покарання з іспитовим строком 2 роки. Зобовязано ОСОБА_3 повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межи України без їх дозволу, періодично зявлятись для реєстрації.

Запобіжний захід відносно нього залишено підписку про невиїзд і стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_5 7 тис. грн. в рахунок морального відшкодування.

За вироком суду ОСОБА_3 02 березня 2008 року, біля 01 год. ночі у с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області біля магазину ПП „Толочко під час бійки з потерпілим ОСОБА_5 кулаком наніс йому удари по обличчю і в ділянку лівого ока спричинивши тяжке тілесне ушкодження за ознакою стійкої втрати працездатності більше однієї третини у вигляді розриву та відшарування сітківки лівого ока і втратою гостроти зору цього ока.

В апеляції прокурор звертає увагу на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого за мякістю, на відсутність помякшуючих обставин і просить вирок місцевого суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. В судовому засіданні прокурор подала зміни до апеляції щодо перекваліфікації дій засудженого на ст. 128 КК України і просить скасувавши вирок місцевого суду постановити новий вирок яким за цією статтею призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

Потерпілий ОСОБА_5 та в його інтересах адвокат ОСОБА_4 в своїх апеляціях також вважають покарання обране судом занадто мяким, а зменшення суми цивільного позову в 10 разів необгрунтованим і просять його задовольнити у повному обсязі, а вирок скасувати і постановити свій вирок.

В апеляції захисник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 заявляє про недоведеність винуватості його підзахисного у вчиненні злочину і просить вирок скасувати, а справу або закрити за відсутністю в діях складу злочину, або відправити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі, якщо в діях його підзахисного колегія суддів буде вбачати інший склад злочину.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала змінену апеляцію державного обвинувача по справі, потерпілого який підтримав свою апеляцію та апеляцію свого захисника щодо суми позову, але не настоює на позбавленні волі засудженого, ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_1, які заперечили апеляції прокурора, потерпілого і адвоката та просять задовольнити їх апеляцію, дослідивши матеріали кримінальної справи та висновки додаткової судово-медичної експертизи, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого підлягають частковому задоволенню, а апеляції потерпілого та адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 злочину, але дав його діям неправильну юридичну оцінку.

Твердження засудженого і в апеляції його захисника про те, що ОСОБА_5 першим напав на нього, а він захищався і не бив потерпілого спростовуються як показами потерпілого так і першими поясненнями єдиного свідка початку конфлікта ОСОБА_6, який є товаришем ОСОБА_3 і знаходився в його автомашині. Він стверджував, зокрема, що „... десь у березні 2008 року біля 01 год... Біля магазину ПП „Толочко ми побачили гр. ОСОБА_5 який ішов по дорозі. По його зовнішньому вигляду було видно, що він пяний. ОСОБА_3 зупинив автомобіль і сказав мені, щоб я почекав його в автомобілі. Сам він пішов до ОСОБА_5 Я побачив, що між ними виникла бійка. Вони один одному наносили удари коли лежали на землі.(а.с. 10). Покази щодо нанесення ударів засудженим і потерпілим один одному підтверджуються також показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 які бачили бійку і її завершення.

Названі свідки, і сам засуджений на протязі досудового слідства неодноразово в своїх показах називали день конфлікту на початку березня 2008 року, тому зміну їх показів щодо дати бійки на лютий 2008 року судом вірно розцінено як намагання сприяти уникненню засудженим кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Поряд з цим зазначені свідки, а також свідок ОСОБА_10, власник бару, підтвердили що за кілька годин до події між засудженим і потерпілим в барі виник конфлікт ініціатором якого був ОСОБА_5 Потерпілий не заперечував цей факт.

За висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 35:

-будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран тощо, або слідів від їх недавнього загоєння, на обличчі у ОСОБА_5 при обстеженні окулістом 4-ї МП м. Львова 28 березня 2008 року не відмічено, а був встановлений діагноз: „Контузія лівого ока, помутніння в скловидному тілі. У звязку із встановленим діагнозом ОСОБА_5 було запропоновано стаціонарне лікування від якого він тоді відмовився. У подальшому, в період серпня 2008 року, вперше лікарями був встановлений діагноз: „Посттравматичний розрив сітківки, відшарування сітківки. Розрив з відшаруванням сітківки ока, як правило, травматичного походження і міг виникнути як від прямої, так і непрямої дії;

-при обстеженні ОСОБА_5 28 березня 2008 року гострота зору на ліве око становила 0,02 і були виявлені помутніння в скловидному тілі, деколорація диску зорового нерву, набряк сітківки парацентрально і в макулярній ділянці. Все це свідчить про достатньо важкий стан лівого ока, а тому хворому було запропоновано лікування в стаціонарі. Так як на цей період часу ще не були визначені наслідки травми, то згідно наказу №6 від 17.01.1995 року „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.4.13.2, у таких випадках, ступінь тяжкості ушкодження ока не встановлюється;

-у звязку із тим, що при первинному звертанні до окуліста 28 березня 2008 року у ОСОБА_5 не відмічені будь-які тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, ран, або слідів від їх недавнього загоєння, в даний час точно встановити давність ушкодження лівого ока неможливо;

-у ОСОБА_5 в серпні 2008 року гострота зору лівого ока була визначена -0,08 і встановлено відшарування сітківки лівого ока і деструкція скловидного тіла. В даному випадку, при умові попередньої гостроти зору лівого ока -1,0 така травма по наслідках відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою стійкої втрати працездатності більше 1/3. Комісія не може виключити, що травма ока могла виникнути внаслідок нанесення йому удару в ліве око кулаком, або мобільним телефоном затиснутим у руці, у березні 2008 року;

-зниження гостроти зору виникає внаслідок крововиливу в склисте тіло після розриву сітківки з наступним її відшаруванням. Не виключено, що якби потерпілий був госпіталізований своєчасно, зразу після отримання травми, і йому була б надана кваліфікована допомога, то наслідки травми можливо були би не такими важкими, як це в даний час спостерігається. Процес розриву і відшарування сітківки міг початися як відразу після травми, так і через деякий проміжок часу, (від декількох годин до декілька днів) і супроводжуватися наявністю плаваючих помутнінь у склистому тілі, зниженням гостроти і випадіння поля зору;

-потерпілий міг відразу після травми відчути погіршення зору, або пізніше. Втрата гостроти зору у Дзюми знаходиться у прямому причинному звязку із розривом та відшаруванням сітківки.

При призначенні покарання відповідно до ст.ст. 65-69 КК України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для зясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Доказів про спрямованість умислу ОСОБА_3 на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 в матеріалах справи немає, але наносячи удари потерпілому, в тому числі і в голову рукою в якій був мобільний телефон він повинен був і міг передбачити такі наслідки.

Як встановив місцевий суд причиною бійки між засудженим і потерпілим став конфлікт між ними в барі ініціатором якого був сам потерпілий. Під час бійки вони наносили удари один одному, в різні частини тіла і по голові і коли їх лежачих розбороняли сторонні люди потерпілий знаходився зверху на засудженому.

Разом з тим за медичною допомогою потерпілий звернувся лише через 26 днів після бійки і не зважаючи на пропозицію лікаря відмовився від стаціонарного лікування. На той час в нього розриву з відшаруванням сітківки у лівому оці не було встановлено і за висновком судово-медичної експертизи якби потерпілий був госпіталізований своєчасно, зразу після отримання травми та йому була б надана кваліфікована допомога, то наслідки травми можливо були би не такими важкими. Отже легковажне ставлення самого потерпілого до стану свого здоровя також вплинуло на ступінь тяжкості отриманої ним травми.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 1 ст.121 КК України на ст.128 КК України за ознаками необережного спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, а в задоволенні позовних вимог у повному обсязі потерпілому ОСОБА_5 відмовити. Місцевий суд належно обгрунтував своє рішення про часткове задоволення його позову і воно відповідає встановленим обставинам.

Змінюючи кваліфікацію дій і обране покарання засудженому ОСОБА_3 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, як помякшуючи покарання обставини відсутність судимості, позитивну характеристику, ставлення потерпілого до міри покарання і вважає можливим його виправлення без ізоляції від суспільства і відбування покарання з випробуванням іспитовим строком, тобто із застосуванням ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Змінену апеляцію прокурора який брав участь у розгляді справи судом 1-ої інстанції, захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляцію потерпілого ОСОБА_5 і його адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02 листопада 2009 року змінити - перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України і обрати йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком в 1(один) рік якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і відповідно до ст.76 КК України буде повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межи України на постійне проживання без їх дозволу, періодично зявлятись для реєстрації.

В решті вирок залишити без зміни, а апеляції без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом шести місяців з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: