АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1245/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 637/151/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.395 КК України
УХВАЛА
Іменем України
13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 14.04.2015р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шевченкове Харківської області, громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, вдівця, не працюючий, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-19.04.1996р. Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.141 КК України на 3(три) роки позбавлення волі, відповідно до ст.45 КК України з іспитовим строком 2(два) роки;

-08.10.1996р. Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.140, ч.3 ст.186 КК України на 3(три) роки 6(шість) місяців позбавлення волі;

-26.02.2001р. Шевченківським районним судом Харківської області за ст.196-1 КК України на 8(вісім) місяців виправних робіт;

-10.06.2003р. Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185КК України на 4(чотири) роки 3(три) місяці позбавлення волі зі звільненням відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 3(три) роки;

-20.04.2011р. Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.309, ч.2 ст.263 КК України на 1(один) рік 6(шість) місяців позбавлення волі;

-06.09.2011р. Київським районним судом м. Харкова за ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4(чотири) роки 6(шість) місяців позбавлення волі; звільнився 16.06.2014р. на підставі п «б» ст.4 ЗУ «Про амністію у 2014 році»;

-24.02.2015р. Київським районним судом м. Харкова на 4(чотири) роки позбавлення волі зі звільненням відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 3(три) роки.

засуджений за ст.395 КК України до покарання у виді арешту строком на 2(два) місяці.

Крім того, у цьому ж вироку зазначено, що вирок Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. слід виконувати самостійно.

Згідно вироку ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, за які відбув умовні та реальні терміни позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин проти правосуддя з наступних обставин.

Не дивлячись на встановлені обмеження, будучи ознайомленим із ними, ОСОБА_7 , маючи умисел на ухилення від адміністративного нагляду з 04 жовтня 2014р. за місцем свого постійного проживання по АДРЕСА_1 не перебував, до дільничного інспектора ОСОБА_8 не з`являвся, крім цього самовільно, без дозволу останнього, виїхав за межі встановленого йому населеного пункту, тобто за межі селища Шевченкове Харківської області, де перебував до 21 січня 2015р., чим порушив п.п.1, 2, 4 обмежень, встановлених ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.07.2014р. про встановлення адміністративного нагляду.

В своїй апеляційній скарзі заступник прокурора області просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким визнати останнього винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6(шість) місяців, зазначивши про окреме виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2015р. щодо ОСОБА_7 .

На його думку, призначене покарання ОСОБА_7 із застосуванням ч.4 ст.70 КК України є неправильним. Крім цього зазначає, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, скоїв новий умисний злочин, тому покарання призначене йому за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 14.04.2015р. є занадто м`яким та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку апеляції, обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом фактичні обставини вчинення злочину обвинуваченим кваліфіковані за ст.395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду ні ким з учасників процесу не оскаржуються тому апеляційним судом не перевіряються.

При вивченні особи обвинуваченого районний суд вказав на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, офіційно ніде не працює, за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально, не одружений, в даний час перебуває на лікуванні в Шевченківській ЦРЛ у відділенні терапії в лікаря невролога.

При цьому обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, а рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання.

Вчинений ОСОБА_7 злочин являється злочином невеликої тяжкості, але з врахуванням того, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, злочин скоїв через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у виді арешту терміном на 2-ва місяці, з урахуванням стану його здоров`я, який являється інвалідом 3-ї групи, суд не вбачає.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як визначає ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість

Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ст.395 КК України 2 місяці арешту, не допустив жодного з наведених правових вимог, з урахуванням того, що санкція вказаної статті передбачає відповідальність арешт до шести місяців.

Оскільки ОСОБА_7 , як випливає зі змісту вироку та підтверджується матеріалами кримінального провадження, був засуджений 24.02.2015р. Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, а злочин за ст.395 КК України він скоїв 04.10.2014р. то районний суд правильно призначив покарання за сукупністю злочинів.

Так, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» прямо вказує, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення за ст.75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, кожний вирок виконується самостійно.

Отже, колегією суддів не встановлено, що районний суд допустив порушення передбачене ст.413 КПК України

Таким чином, оскільки апеляційною інстанцією не встановлені порушення кримінального закону, не виявлені істотні порушення кримінального процесуального закону, а доводи апеляції виявилися безпідставними то колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, при цьому вирок районного суду слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 14.04.2015р. стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді