Справа №198/62/16-к
Провадження №1-кп/0198/20/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.16 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000008, внесене в ЄРДР 16.01.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), приблизно о 16 годині 20 хвилин, 18 вересня 2015 року, прибув до території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , пройшов на територію зазначеного домоволодіння в місці, де була відсутня огорожа.
Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишать таємними, ОСОБА_4 відшукав на території домоволодіння металевий кутник довжиною 3 метри розмірами 80Х50 мм. товщиною металу 5 мм, вартістю 129,86 грн. і взявши даний кутник, направився до виходу з домоволодіння.
При виході з домоволодіння, ОСОБА_4 з чужим майном був помічений свідком ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 (власником кутника), які почали бігти за ним та вимагати залишити чуже майно.
Однак, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його викрито і його дії перестали бути таємними, не відмовився від свого наміру здійснити викрадення чужого майна і намагався втекти з чужим майном, проте не зміг здійснити свій намір, оскільки свідок та потерпілий наздогнали та затримали обвинуваченого.
Цим самим, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця (вчинення відкритого викрадення чужого майна), але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю і підтвердив викладені вище обставини, не спростовуючи час, місце, мотив вчинення злочину, об`єм та вартість викраденого, інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Учасники судового провадження не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, викладених вище, їх не оспорювали.
Зізнавальні свідчення обвинуваченого суд знаходить відповідаючими об`єктивним обставинам вчинення кримінального правопорушення, вони надані послідовно, несуперечливо. Суд вважає їх допустимими. Сумнівів у правдивості показів обвинуваченого у суду не виникає.
Беручи до уваги викладене, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням позитивної думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин вчинення злочину, оскільки вони ніким не оспорюються.
З урахуванням зазначеного вище, суд вважає, що винність ОСОБА_4 в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) доведена, вчинене обвинуваченим підлягає кваліфікації за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 186 КК України.
Обираючи покарання для обвинуваченого, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які б обтяжували покарання відсутні.
З таких підстав, суд призначає покарання обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст.186 України у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи викладені вище, зокрема, вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений, яка на думку суду є невеликою, особу винного, зокрема, те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, суд знаходить можливим застосувати до обвинуваченого правила ст. 75 КК України.
Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік шість місяців не вчинить нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності з ст. 76 КК України, ОСОБА_4 на протязі іспитового строку один рік шість місяців зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речовий доказ металевий кутник переданий ОСОБА_5 залишити йому як власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити негайно прокурору та обвинуваченому.

Суддя: підпис: ОСОБА_1