АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1426/15 Справа № 196/1040/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000017 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у с.Новопідкряж

Царичанського району

Дніпропетровської області, проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Прокурором принесена апеляційна скарга, в якій він просить вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року скасувати та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.124 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до вимог п.п.2,3,4 ст.76 КК України на останнього покладені відповідні обов`язки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного правопорушення і особі обвинуваченого. Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 в обстановці, що склалася, мав право захистити себе від протиправного суспільно небезпечного і реального посягання з боку потерпілого, а тому його дії, а саме постріл з рушниці в ногу потерпілого, слід розцінювати як межі необхідної оборони, вважає таким, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що вина ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження в ході досудового та судового слідства є доказаною з огляду на те, що сам обвинувачений неодноразово вказував, що здійснив постріл з необережності, випадково натиснувши на спусковий гачок, при цьому заявив, що агресія ОСОБА_10 проявлялася в тому, що останній рухався на нього без будь-яких предметів в руках. В апеляції зазначено, що суд не надав належної оцінки показам потерпілого, який поясняв, що на ОСОБА_6 не кидався, а той здійснив постріл у нього з близької відстані, заявивши при цьому, що йому кінець. Вказані обставини вчинення злочину, його спосіб, поведінка обвинуваченого в процесі та після вчинення кримінального правопорушення, на думку сторони обвинувачення, свідчить про наявність в діях ОСОБА_6 складу ч.1 ст.121 КК України, вчиненого я з метою помсти за образи і приниження. Апелянт зазначає, що обвинувачений спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження умисно, втім, судом при призначенні покарання не було виконано вимоги ст.65 КК України.

В заперечення на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 просить вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.124 КК України вірною. Зазначає про позитивні характеристики обвинуваченого, що було судом враховано при призначенні покарання.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним в тім, що він 13 листопада 2012 року близько 13.00 години разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , знаходячись в домоволодінні по АДРЕСА_1 , розпивали спиртні напої, під час вживання яких поміж ОСОБА_10 і ОСОБА_6 виникла сварка, і на вимогу ОСОБА_12 потерпілий покинув вказане домоволодіння.

В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_11 продовжили вживати спиртне в помешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , де близько 14.40 години до вказаного домоволодіння зайшов ОСОБА_10 , який помітивши ОСОБА_6 , знову продовжив ображати його нецензурною лайкою, намагався нанести останньому тілесні ушкодження. Після чого на прохання своєї дружини ОСОБА_6 попрямував додому.

Перебуваючи вдома та не дочекавшись дружини, близько 16.40 години, ОСОБА_6 дістав із сейфа належну йому мисливську рушницю марки «ІЖ-18» 16-го калібру, склав її, взяв 2 патрони заряджених шротом № 6 та попрямував до домоволодіння ОСОБА_11 , в якому, як він гадав, ОСОБА_10 насильно утримує його дружину - ОСОБА_12 , прибувши до якого погукав дружину та, не дочекавшись відповіді, здійснив постріл у повітря.

Через що з будинку вийшов ОСОБА_11 та запропонував ОСОБА_6 залишити подвір`я, оскільки ОСОБА_10 налаштований агресивно та бажає побити його. В цей час з вказаного домоволодіння вийшов ОСОБА_10 , який з погрозами та нецензурною лайкою почав рухатися у бік ОСОБА_6 , на що обвинувачений зарядив мисливську рушницю патроном та умисно здійснив постріл в область ніг ОСОБА_10 , влучивши в гомілку лівої ноги останнього, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відноситься до тяжких, небезпечних для життя та здоров`я.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник потерпілого ОСОБА_10 підтримав апеляцію прокурора та просив її задовольнити, зазначивши про те, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного правопорушення та особі обвинуваченого, та не погоджуються з кваліфікацією дій останнього за ст.124 КК України.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, вислухавши думки учасників судового провадження, колегія суддів прийшла до слідуючого.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку суду вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції не виконані.

Так, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 доведена в ході судового розгляду та підтверджуються відповідними доказами.

Суд встановив, що ОСОБА_6 , маючи на меті налякати та зупинити ОСОБА_10 загрозою спричинення тілесних ушкоджень, демонстративно зарядив мисливську рушницю патроном та умисно здійснив постріл в область його ніг, влучивши в гомілку лівої ноги, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення.

Суд прийняв показання обвинуваченого про те, що він з необережності спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, як достовірні та такі, що узгоджуються з матеріалами справи. При цьому, суд зазначив, що незважаючи на те що ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому злочині не визнав, але його вина в умисному заподіянні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження доведена в ході судового розгляду та підтверджена доказами.

Визнавши доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , суд в той же час, посилаючись на дослідженні докази, прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого ч.1 ст.124 КК України і кваліфікував дії ОСОБА_6 як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, чим допустив такі істотні протиріччя, які перешкодили суду постановити законне обґрунтоване і вмотивоване рішення. А зміст вироку не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Учасники кримінального провадження не заявили клопотання про допит свідків по справі та дослідження інших доказів для безпосередньої перевірки судом апеляційної інстанції обставин кримінального провадження в ході проведення судового слідства судом апеляційної інстанції та перевірки обставин по справі, тоді як за вимогами ч.3 ст.404 КПК України тільки за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Враховуючи, що вирок суду ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, обставини спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження підлягають перевірці, однак з власної ініціативи суд апеляційної інстанції не може перевірити обставини, встановлені під час кримінального провадження, шляхом проведення судового слідства, що позбавляє суд прийняти відповідне рішення. Тоді як без дослідження зазначених обставин та усунення протиріч, які допустив суд першої інстанції, апеляційний судовий розгляд є неповним.

Згідно п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляцій на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рощені, фактичним обставинам кримінального впровадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких без клопотання учасників судового провадження не входить повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що зазначено ч.3 ст.404 КПК України, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять порушення вимог зазначених вказаних вище статей кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.10, п.16 ч.1 ст.7 КПК України та ст.17 КПК України, ст.23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, вказаний вирок стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, а апеляція сторони обвинувачення частковому задоволенню.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно повно та всебічно дослідити обставини кримінального провадження та докази як зі сторони обвинувачення так і сторони захисту, оцінити їх на предмет допустимості, дати відповідь на викладені доводи в апеляційній скарзі, дати юридичну оцінку діям обвинуваченого після дослідження всіх обставин провадження в їх сукупності.

У зв`язку з тим, що відповідно вимог ст.404 КПК Українисуд апеляційної інстанції позбавлений можливості допитати свідків через відсутність клопотання про їх допит, колегія суддів вважає, що під час нового судового розгляду суду необхідно повторно допитати свідків щодо обставин конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, дослідити та оцінити інші докази з точки зору належності, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

За вимогами ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів,

переваги одних доказів перед іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на в ирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді