Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/971/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000046 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2015 року.

Цією ухвалою заяву:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, українця, громадянина України, який одружений, працює приватним підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково та стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 33322 грн. 60 коп.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:
- прокурора ОСОБА_8 ,
- захисника ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при постановленні ухвали суд керувався ст. 369-376 КПК України, які передбачають загальні вимоги до судового рішення, не вказавши якою нормою КПК України надано повноваження суду розглядати справи даної категорії.

На думку апелянта, ОСОБА_7 повинен був звернутись із заявою про відшкодування шкоди до органу досудового слідства, а в разі відмови чи незгоди з прийнятим по заяві рішенням, оскаржити його до суду відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, апелянт вважає, що питання про відшкодування шкоди регулюється спеціальним Законом, а тому розгляд зазначеної заяви в порядку кримінального процесуального судочинства України відбувся з порушенням норм матеріального права та істотного порушення вимог КПК України.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2015 року заяву ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_7 моральну шкоду - 33322 грн. 60 коп. У задоволені решти заявлених вимог відмовлено.

У заяві та в уточненні до неї ОСОБА_7 зазначив, що незаконними діями правоохоронних органів йому завдана, як матеріальна, так і моральна шкода, просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету матеріальну шкоду (витрати за надання правової допомоги) в розмірі 28 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_7 , своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що розмір завданої виправданому матеріальної шкоди ( витрати за надання правової допомоги) - 28000 грн. належним чином не підтверджено. Розмір моральної шкоди - 33322 грн. 60 коп. з розрахунку один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_7 під слідством і судом (1218 грн. х 27 місяців 11 днів), суд першої інстанції визначив керуючись положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, роз`ясненням п. 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, яка підтримала доводи апеляції, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Заслухавши захисника, яка просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У статтях 411, 412 КПК України визначені поняття і підстави визнання судом апеляційної інстанції невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Проте, прокурор в апеляції не навів жодної із вказаних у ст. 411, 412 КПК України підстав для визнання невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції прокурора, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас звертає увагу на те, що в апеляції прокурор не заперечує обґрунтованість, повноту дослідження судом першої інстанції фактичних обставин заяви виправданого, об`єктивність оцінки судом зібраних під час розгляду заяви ОСОБА_7 доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, а також правомірність відмови суду в задоволенні заяви стосовно відшкодування матеріальної шкоди і правомірність визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, ОСОБА_7 , як особа, що має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, погодився з рішенням суду першої інстанції та незважаючи на часткове задоволення судом його заяви, рішення суду не оскаржив.

Також, безпідставними вважає колегія суддів доводи апеляції прокурора, що судовий розгляд заяви виправданого відбувся з порушенням норм матеріального права та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_7 не дотримався встановленого для даної категорії справ порядку її позасудового вирішення, передбаченого ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), з таких підстав.

Так, статтями 1,2 Закону передбачено право ОСОБА_7 на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Статтями 3,4,12 зазначеного Закону передбачено порядок і розмір такого відшкодування, а також порядок позасудового вирішення заяви виправданого щодо відшкодування шкоди.

Однак, згідно роз`яснення п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян.

Отже, дотримуючись вимог ст. 124 Конституції України, роз`яснень зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції не вправі був відмовити ОСОБА_7 в прийнятті заяви про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому Законом досудовому порядку.

Крім того, згідно ст. 11 Закону, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Передбачений вказаною нормою Закону обов`язок такого роз`яснення у відношенні ОСОБА_7 не виконаний. Також щодо виправданого не виконано вимог п. 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (далі Положення), стосовно направлення виправданому відповідного повідомлення про можливість звернення протягом шести місяців з моменту його отримання до відповідних органів з метою відшкодування шкоди.

До того ж, згідно п. 11 Положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в п. 1,3,4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядовому порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, роз`яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Кримінальним процесуальним законом України у статті 130 визначено право на відшкодування (компенсації) шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливості виправданого ОСОБА_7 захистити своє порушене право саме в судовому порядку.

При цьому, ураховуючи вище викладені вимоги Закону, Положення та роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України, а також що ОСОБА_7 виправдано вироком суду, колегія суддів вважає, що заява виправданого про відшкодування шкоди не підлягала розгляду в досудовому порядку, передбаченому ст. 12 Закону.

Під час розгляду заяви ОСОБА_7 , суд першої інстанції керувався не тільки нормами кримінального процесуального закону, де визначено право на відшкодування (компенсації) шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ст.130 КПК України), але й нормами цивільного законодавства України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року та постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року.

Отже, суд розглядаючи заяву виправданого керувався законодавством України, яке регулює відшкодування (компенсації) шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

За наслідками судового розгляду, суд відмовив ОСОБА_7 в задоволенні заяви стосовно відшкодування матеріальної шкоди за недоведеністю, а розмір моральної шкоди на користь виправданого визначив відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року.

У апеляції прокурор не вказав у чому полягає порушення або неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права під час розгляду заяви ОСОБА_7 по суті, а тому доводи апеляції прокурора з цього приводу є безпідставними.

Отже, на переконання колегії суддів, під час розгляду заяви ОСОБА_7 про відшкодування (компенсації) шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно визначив характер правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

У статті 415 КПК України зазначено вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказуючи в апеляції про необхідність скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, прокурор не вказав жодної з підстав, зазначених у ст. 415 КПК України, а тому доводи апеляції в цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції прокурора, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. 376, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2015 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4