Ухвала іменем україни 24 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2015 року за

№ 0001229, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, який зареєстрований та проживає по

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через

незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, просить вироки місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_6 змінити і на підставі

ст. 49 КК звільнити його від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду та залишити в силі вирок місцевого суду. На думку захисника, дії ОСОБА_6 , передбачені ч. 4 ст. 358 КК, охоплюються

ч. 1 ст. 222 КК, а тому він підлягає виправданню за ч. 4 ст. 358 КК.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 222 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн; за ч. 4 ст. 358 КК виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Вирішено питання про стягнення судових витрат та про долю речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що

він 27 квітня 2012 року (точного часу не встановлено) з метою отримання грошового кредиту звернувся до відділення «Кіровоградська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» на вул. Жовтневої Революції, 16, к. 1 у м. Кіровограді. На підтвердження власної платоспроможності, що було необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надав завідомо неправдиву інформацію, а саме довідку про доходи від 19 квітня 2012 року

№ 132, видану ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат «Інгульська шахта», у якій містилася завідомо недостовірна інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві на посаді апаратника і за період із жовтня 2011 року по березень 2012 року отримав заробітну плату на загальну суму 19 420 грн.

Крім того, орган досудового слідства обвинувачував ОСОБА_6 у тому, що він за наведених обставин з метою отримання грошового кредиту використав завідомо підроблений документ довідку про доходи від 19 квітня 2012 року

№ 132, видану вказаним підприємством, у якій містилася завідомо недостовірна інформація. На підставі зазначеної довідки було укладено кредитний договір від 27 квітня 2012 року № R2B, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти в сумі 50 000 грн.

Такі його дії орган досудового слідства кваліфікував за ч. 4 ст. 358 КК.
Розглянувши кримінальне провадження, місцевий суд з урахуванням сукупності розглянутих та досліджених у судовому засіданні доказів дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, не ґрунтується на положеннях закону України про кримінальну відповідальність, а тому виправдав у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК.

03 червня 2015 року апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК та постановив свій, яким визнав останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, та призначив за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Постановив вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 222 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК, ОСОБА_6 визначив остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга захисника є безпідставною, та просив касаційну скаргу прокурора задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а касаційну скаргу прокурора задовольнити частково з таких підстав.
Обґрунтовуючи доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, апеляційний суд послався на такі обставини кримінального провадження.

ОСОБА_6 за наведених обставин з метою отримання грошового кредиту звернувся до відділення банку. Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, використав завідомо неправдиву інформацію, а саме довідку про доходи, в якій містилась інформація про те, що він нібито працює на зазначеному підприємстві, обіймаючи посаду апаратника, та протягом 6 місяців отримав заробітну плату в розмірі 19 420 грн.

На підставі наданих ОСОБА_6 документів та завідомо неправдивої інформації про місце роботи й отриману ним заробітну плату було укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредитні кошти в сумі 50 000 грн.

На думку колегії суддів, доводи захисника про те, що дії ОСОБА_6 , які полягали у використанні завідомо підробленого документа, охоплюються наданням завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, є безпідставними виходячи з огляду на таке.

Ідеальна сукупність має місце у тому разі, коли особа одним діянням (дією чи бездіяльністю) вчиняє два або більше злочинів, які мають різні склади і кваліфікуються окремо.
У разі шахрайства з фінансовими ресурсами шляхом використання підроблених документів у діях винного вбачається не конкуренція частин і цілого, а різнооб`єктна ідеальна сукупність злочинів, у зв`язку з чим вчинене слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених статтями 222, 358 КК.

За таких обставин доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК, неправильне встановлення апеляційним судом обставин кримінального провадження, а також про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

У той же час, слушними є доводи прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджено за вчинення 27 квітня 2012 року злочинів, передбачених ч. 1

ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК, які згідно зі ст. 12 цього Кодексу відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, та 3 роки у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Звільнення від кримінальної відповідальності можливе, якщо ця особа не ухилялася від слідства або суду.
Отже, 03 червня 2015 року на день розгляду кримінального провадження апеляційним судом минуло понад 3 роки, тому ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного йому покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування вироку апеляційного суду, колегія суддів не виявила.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК, статтями 433, 436438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнити його від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 222,

ч. 4 ст. 358 КК.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3