Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000750 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегове Закарпатської області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 визначене остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2(двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши на неї обов`язки передбачені законом.
Цим же вироком, суд вирішив питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 23.03.2015 року приблизно о 18 годині 25 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у вагоні електропотягу під час проїзду на станції метро «Лівобережна» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, знаходячись поруч з потерпілою ОСОБА_8 , побачила, що в останньої відкрита сумка, яку потерпіла тримала у правій руці, і в ній знаходиться мобільний телефон, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та тим, що за її діями ніхто з пасажирів не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, своєю правою рукою таємно викрала з сумки потерпілої мобільний телефон «Lenovo S960», вартість якого становить 2700 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка для потерпілої матеріальної цінності не представляє, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2700 гривень.
Крім того, 16.06.2015 року приблизно о 20 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 повторно, перебуваючи у вагоні електропотягу під час проїзду на станції метро «Хрещатик» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, знаходячись поруч з потерпілою ОСОБА_9 , побачила, що в останньої відкрита сумка, яку потерпіла тримала в руці, і в ній знаходиться мобільний телефон, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення майна останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої та тим, що за її діями ніхто з пасажирів не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, своєю правою рукою таємно викрала з сумки потерпілої мобільний телефон «Самсунг GT S5830», вартість якого становить 919.21 гривен, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 25 гривень на рахунку якої були грошові кошти в сумі 37 гривень 73 копійки, чохол вартістю 40 гривень, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1021,94 гривень.
Після чого тримаючи в руках викрадений мобільний телефон, вийшла з вагону потягу на платформу станції метро «Хрещатик», отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Постановити ухвалу, якою призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту, а за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклавши на неї обов`язки передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій останньої, посилається на те, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 65 та ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 цього Кодексу у виді 1 року обмеження волі, яке взагалі не передбачене санкцією вказаного закону, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, вказавши на необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу, а не у виді арешту; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій і чи повинна вона його відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував: ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою злочинів, їх наслідки, які не є тяжкими та мотиви вчинення злочину; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має вісьмох неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні та вихованні, її тяжкий матеріальний та сімейний стан.
Також суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, вчинення злочину вперше, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також прийняв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в межах санкцій частин першої та другої ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 цього Кодексу, - у виді позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на неї обов`язків, передбачених законом.
Разом з тим, незважаючи на те, що обвинуваченій ОСОБА_7 правильно визначено остаточне покарання за сукупністю вчинених злочинів та застосовані положення ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 65 та ч. 1 ст. 185 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 цього Кодексу у виді 1 року обмеження волі, яке взагалі не передбачене санкцією вказаного закону.
Вказана обставина підтверджує факт неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання та задоволення апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва.
Водночас, колегія суддів не може погодитися з вимогою апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 6 місяців, з тієї підстави, що в силу вимог, передбачених ч. 3 ст. 60 цього Кодексу, зазначений вид покарання не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років, а згідно документів, наявних у матеріалах кримінального провадження, в обвинуваченої ОСОБА_7 четверо із восьми дітей мають вік до семи років.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити лише частково, а вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного їй покарання, скасувавши цей вирок в частині призначеного останній покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на один рік та призначити їй покарання за вказаним законом у виді штрафу, оскільки інші види покарань, передбачені санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, виходячи з меж апеляційної скарги, до неї застосовані бути не можуть.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Зазначений вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/60/2016

Категорія: ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1