Справа № 495/4926/15-к
УХВАЛА
10.11.2015 року м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі
судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, суд, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003031 та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважає, що він відповідає вимогам КПК України, викликати до суду обвинуваченого, потерпілу, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що маються підстави для повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 як такий, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки не в повному обсязі зазначене формулювання обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав повністю думку захисників.

Потерпіла ОСОБА_6 вважала можливим призначити до судового розгляду кримінальне провадження.

Вивчивши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, суд вважає, що він підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Він повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п.5 ч.2. ст. 291 КПК України, зокрема в обвинувальному акту не викладені належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та взагалі відсутнє формулювання обвинувачення.

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного. З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджали судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .
Крім того, обвинувальний акт містить суперечливі, взаємовиключні відомості. Так викладене в ньому обвинувачення обґрунтовано посиланням на висновок проведеної судово-медичної експертизи № 452 від 12.09.2014 року, проте вже нижче в обвинувальному акті зазначено, що «у кримінальному провадженні не мається витрат на залучення експертів, у зв`язку з відсутністю проведення експертиз». Між тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснив, що обвинувальний акт повертається прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України, і зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному.

Разом з тим, звертає на себе увагу і та обставина, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не відповідає формулюванню в повідомленні про підозру. Так, в оголошеному ОСОБА_5 повідомленні про підозру і висунутому йому обвинуваченні фактично за одних й тих самих доказів його винуватості вказані різні способи спричинення потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що свідчить про суперечливий характер зібраних доказів винуватості ОСОБА_5 і неможливість зробити на їх основі однозначний, достовірний висновок про спосіб спричинення потерпілої тілесних ушкоджень.

В порушення вимог ч. 1 ст. 109 та п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

У доданому ж до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування, в порушення вимог ч. 2 ст. 109 КПК України, не зазначені всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, а також час їх проведення; не відображені всі процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, не зазначено їх реквізити. Так, у переліку проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій (Розділ І) не вказано про проведення судово-медичної експертизи, хоча вже з самого обвинувального акту вбачається, що вона проводилася; про надані прокурором вказівки слідчому (а.с. 25); про проведення додаткового допиту підозрюваного, який було проведено 26.05.2015 року за моєї участі (а.с. 60-61); про пред`явлення свідку ОСОБА_8 особи для впізнання за фотознімками (а.с. 65-67); про повідомлення ОСОБА_5 і його захисника про результати розгляду заявлених ними клопотань (а.с. 76, 79, 108, 109), тоді як відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією; доручення прокурора слідчому про виконання вимог ст. 290 КПК України (а.с. 139); повідомлення потерпілої про суть підозри ОСОБА_5 (а.с. 140).

Слідчим, всупереч вимогам КПК України, доручення про проведення досудового розслідування та складання повідомлення про підозру включено до переліку прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень (Розділ ІІ), хоча зазначені дії є процесуальними діями, а не рішеннями слідчого чи прокурора, які (рішення) у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймаються у формі постанови.

Одну й ту ж саму процесуальну дію, а саме внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий з незрозумілих причин включив як до переліку проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій, так і до переліку прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень, до яких ця процесуальна дія не відноситься.

Разом з тим, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не містить реквізити всіх процесуальних рішень слідчих та прокурора, прийнятих ними під час досудового розслідування саме у формі постанови. Зокрема реєстр не містить відомостей про прийняті слідчими в ході досудового розслідування наступні процесуальні рішення: про закриття кримінального провадження (а.с. 20); про призначення судово-медичної експертизи (а.с. 11), яка, як вбачається з обвинувального акту, проводилась для встановлення тяжкості заподіяних потерпілої тілесних ушкоджень і проведення якої є обов`язковим в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України; про часткове задоволення клопотання захисника (а.с. 117-119).

Відсутні в реєстрі й відомості про прийняте прокурором в ході досудового розслідування процесуальне рішення у формі постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження (а.с. 23-24).

Між тим, частиною 1 ст. 110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого суді, суду.

Звертає на себе увагу і те, що у пунктах за №№ 17, 19 Розділу І реєстру (Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії) містяться відомості про проведення однієї і тієї ж самої процесуальної дії, а саме про «повідомлення потерпілого ОСОБА_6 , про завершення досудового розслідування, по кримінальному провадженню № 003031».

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2013 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 199, 314, 315, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 ст. 125 ч.1 КК України до Білгород Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_1