Справа № 11-282/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 17.03.2010
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого - Левчука О.Д.

суддів - Авраменка М.Г., Габрієля В.О.

з участю прокурора - Чупринської Є.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією помічника прокурора м. Ірпеня та засудженого ОСОБА_1 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2009 року, яким,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, українець, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, маючий на утриманні неповнолітнього сина, працюючий в ЗАТ «Іптерлогос». раніше не судимий,

- засуджений ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п'яти) років позбавлення волі з

позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 (три)

роки.

Звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання па підставі п. «Б» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року. Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 45 612 гри. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 (триста тисяч) гривень -моральної, а всього 345 612 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертиз по справі.

ОСОБА_1 за вироком суду визнаний винним у скоєнні наступного злочину.

13.12.2005 року близько 22.00 години ОСОБА_1, керуючи власним, технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухався по автодорозі Київ-Ковель, в напрямку руху на м. Київ. При цьому, на 24 км даної автодороги, неподалік від будинку №16-а по вул. Леніна в смт. Гостомель Київської області, ОСОБА_1, грубо порушив вимоги н. 1.5 ПДР України «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 12.2 «У темну

пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; п. і 2.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинку транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди»; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.».

Так, проїжджаючи з перевищенням допустимої швидкості руху в населених пунктах, ОСОБА_1 не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність та перед пішохідним переходом, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які перетинали проїжджу частину автодороги з права наліво відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті наїзду ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В поданих апеляціях та доповненнях до них:

- помічник прокурора м. Ірпеня просить вирок суду змінити та постановити свій, яким задоволити цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 у повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_1 45612 гри. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн. - моральної. Мотивує тим, що суд необгрунтовано зазначив про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_2, оскільки не враховано той факт, що представником потерпілої змінено розмір моральної шкоди до 300 000 грн., а тому у резолютивній частині вироку слід зазначити про задоволення цивільного позову у вигляді моральної шкоди в повному обсязі.

Виключити із мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину, як тяжкі наслідки, заподіяні злочином зазначену в порушення вимог ч. 4 ст. 67 КК України.

- засуджений ОСОБА_1 в апеляції просить вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

Апеляцію мотивує тим, що як досудовим слідством так і судом не було встановлено місця наїзду на пішоходів, видимість проїжджої частини дороги з місця водія та інші суттєві моменти без яких неможливо встановити, що було причиною ДТП. Суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про те, що вони побачили потерпілих які бігли по проїжджій частині із-за двох автомобілів, що рухались перед автомобілем ОСОБА_1 і. що ОСОБА_1 не міг раніше за цими автомобілями побачити пішоходів.

Необґрунтовано судом були відхилені його клопотання про проведення з цими свідками відтворення обстановки та обставин події та призначення автотехнічної експертизи. Не взяті до уваги і висновки експертів «Експерт-Сервіс Авто» про відсутність в його діях порушень ПДР. Суд не дав належної оцінки і діям пішоходів, які перебували в стані алкогольного сп'яніння та перетинали дорогу в невстановленому місці.

В доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_1 просить також зменшити розмір морального відшкодування з 300 000 грн. до 50 000 гри., оскільки він має тяжкий матеріальний стан, на утриманні родину та хвору матір пенсійного віку. Раніше він не судимий, злочин скоєно з необережності, потерпілий перебував в стані алкогольного сп'яніння. Керування автомобілем є умовою для роботи в ЗАТ «Інтерлогос» та запорукою для відшкодування збитків потерпілій, а тому просить не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_1, підтримавшого свою апеляцію з доповненнями, прокурора, потерпілу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7, які підтримали апеляцію прокурора та заперечували проти апеляції засудженого, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та прокурора підлягають задоволенню частково, вирок зміні із наступних підстав.

Вина засудженого ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_3 та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_4 за обставин, викладених у вироку, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_2, показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19. ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, протоколом огляду місця події від 13.12.05р. та схемою і фототаблицею до нього, протоколом огляду та перевірки технічного стану автомобіля НОМЕР_2, протоколом відтворення обстановки та обставин події від 22.01.07р., висновками судово-медичних експертиз №11/339 від 20.02.06р. та №30-339 від 22.09/06р., №29 від 04.02.06р.. №77/и від 29.09.2006р.

Відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи №9-75 від 06.06.2008р. повторної судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи №7569/7560 від 13.08.2008р. покази потерпілого ОСОБА_4 в тій частині, що пішоходи переходили проїзну частину по пішохідному переходу в межах дорожньої розмітки 1.14.2 ПДР України технічно неспроможні.

Покази водія ОСОБА_1 в тій частині, що пішоходи переходили проїзну частину перед пішохідним переходом не в межах дорожньої розмітки 1.14.2 ПДР (дешо раніше місця початку осипу скла) можуть вважатись технічно спроможними.

В даній дорожній обстановці водію автомобіля Фольксваген ОСОБА_1, з технічної точки зору слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України.

У даних дорожніх умовах зафіксованому сліду гальмуваня (юзу) колес автомобіля Фольксваген відповідає величина швидкості не менше 80...83 км/год. (т.1 а. с. 217-227, 234-239).

Зазначені висновки спростовують доводи засудженого про те, що ДТП відбулося лише з вини пішоходів, які перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння перетинали дорогу не по пішохідному переходу.

За висновками експертизи у випадку руху автомобіля Фольксваген з допустимою швидкістю (60 км/год.) і своєчасному застосуванні екстреного гальмування, за встановленими слідством обставинами виникнення небезпеки водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів.

Суд встановив достовірні обставини ДТП, стан дорожнього покриття і дав їм належну оцінку в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги консультативні висновки та дослідження надані засудженим, оскільки при їх проведенні не була дотримана необхідна процедура їх призначення та проведення і без дослідження всіх матеріалів справи.

За цих обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 та вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Проте, при обранні ОСОБА_1 покарання, суд порушив вимоги ст. ст. 65, 67 КК України.

Так, у мотивувальній частині вироку суд зазначив, що обставиною, яка обтяжує покарання підсудного є тяжкі наслідки, завдані злочином.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

З врахуванням зазначеного, із мотивувальної частини вироку колегія суддів виключає обтяжуючу обставину, як тяжкі наслідки заподіяні злочином, оскільки вказане є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком 3 роки суд також виходив з того, що сталися тяжкі наслідки для оточуючих.

Однак суд не врахував, що такі наслідки є кваліфікуючою ознакою складу злочину, ОСОБА_1 раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, має на утриманні родину, матір пенсійного віку, працює, автомобіль ним використовується для роботи начальником відділу реалізації ЗАТ «Компанія Інтерлогос».

За цих обставин колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_1 можливе без призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_2, суд виходив з того, що нею заявлено вимоги про відшкодування з ОСОБА_1 45612 грн. матеріальної шкоди та 1000000 грн. моральної шкоди (т. 2 а. с. 12-26. 141-149).

Позов в частині відшкодування матеріальної шкоди суд задоволив повністю і сторонами не оспорюється.

Задовольнивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн., суд виходив із часткового задоволення позову в сумі 1 000 000 грн.

Проте, судом не враховано той факт, що представником потерпілої ОСОБА_7 змінено розмір моральної шкоди до 300 000 грн.

Виходячи з цього, та з врахуванням матеріального стану засудженого, який має на утриманні родину, хвору матір пенсійного віку, злочин скоїв з необережності, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 170 000 грн.

Такий розмір буде виважено компенсувати заподіяні потерпілій моральні збитки з урахуванням форми вини засудженого та його матеріального стану.

За цих обставин вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляції помічника прокурора м. Ірпеня та засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку обтяжуючу обставину, як тяжкі наслідки, заподіяні злочином.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 170 000 гривень.

Пом'якшити ОСОБА_1 покарання та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до міри покарання визначеної судом І інстанції без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті вказаний вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді :