УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_5.,
суддів ОСОБА_6. і ОСОБА_7.,

перевіривши в судовому засіданні 8 вересня 2015 року в м. Києві заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року ОСОБА_4, засуджено за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді виправних робіт за місцем роботи строком на 1 рік з відрахуванням щомісячно в дохід держави 15% з суми його заробітку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року касаційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року - без зміни.

У заяві засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року).

Стверджує, що при розгляді його апеляційної скарги на вирок районного суду апеляційним судом не було надано всіх відповідей на наведені ним у скарзі доводи щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції чим було порушено вимоги кримінально-процесуального закону, а просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року, а справу направити на новий касаційний розгляд з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

На підтвердження своїх доводів долучає копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2015 року, 14 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 7 травня 2015 року, 2 червня 2015 року і від 11 червня 2015 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Пунктом 1 частини першої статті 400-12 КПК 1960 року передбачалось, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

На час звернення ОСОБА_4 із заявою про перегляд судових рішень провадження у Верховному Суді України вже було регламентовано Главою 33 чинного Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Визначений у статті 445 КПК перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 448 КПК в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України має міститись обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

Як убачається зі змісту заяви, засуджений ОСОБА_4 фактично порушує питання про перегляд вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2014 року, а його доводи зводяться до порушення апеляційним судом вимог КПК 1960 року при розгляді його апеляційної скарги на вирок, що, виходячи із положень статті 445 КПК, не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України. При цьому ОСОБА_4 у своїй заяві не наводить належних обґрунтувань на підтвердження того, що ним у апеляційній скарзі наводилися конкретні доводи, на які апеляційний суд в ухвалі не надав відповідей.

Також, у своїй заяві засуджений ОСОБА_4 хоча й вказав про перегляд ухвали касаційного суду з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону, проте не зазначив норму права, передбачену законом України про кримінальну відповідальність, яку, на його думку, касаційний суд застосував неоднаково, не конкретизував, у чому саме полягає ця неоднаковість, та взагалі не аргументував свою позицію.

З огляду на викладене, заява засудженого ОСОБА_4 не може бути визнана обґрунтованою, а оскаржене ним судове рішення касаційного суду таким, що становить предмет перегляду Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтею 445 КПК. За таких обставин підстав для допуску справи за заявою засудженого ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску кримінальної справи до провадження Верховного Суду України для перегляду постановленої у цій справі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7