Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/1325/15-к
Провадження № 1-кп/523/197/15
І м е н е м У к р а ї н и
05.03.2015 року м. Одеса
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чок-Майдан Комратського райну Молдови, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Близько 8 години 30 хвилин 20 грудня 2014 року ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Carina», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю близько 40 км/год навпроти будинку №100 по крайньому лівому другому ряду проїжджої частини пр-ту Добровольського в м. Одесі з боку вул. Затонського в напрямку вул. Академіка Заболотного, в порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3«б», 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у першому правому ряду призупинився інший транспортний засіб, не переконався у відсутності на вказаному переході пішоходів, вчасно не зупинив керований ним автомобіль та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка в темпі кроку перетинала проїжджу частину справа наліво по ходу руху транспортного засобу.
Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди також стало отримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаних висновком судово-медичної експертизи від 16 січня 2015 року №83 середньої тяжкості тілесних ушкоджень у виді закритого крайового переламу медіального виростку плечової кістки лівого передпліччя із зміщенням кісткових уламків, закритого вбитого переламу променевої кістки правого передпліччя в нижній третині, закритого внутрішньо-суглобового переламу великогомілкової кістки лівої гомілки в області латерального виростку із зміщенням кісткових уламків назовні, забитої рани і синця обличчя, садна шиї.
Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні визнав повністю, підтвердив в своїх показаннях сутність пред`явленого йому обвинувачення та додатково показав, що в один із ранкових суботніх днів грудня минулого року він, керуючи належним йому автомобілем поблизу обласної клінічної лікарні, фактично відволікся на наряд співробітників ДАІ, який перебував ліворуч від нього, чим випустив із постійної особистої уваги обстановку праворуч від транспортного засобу, де в той момент попереду нього і з`явилася пішохід. Після наїзду на потерпілу, він негайно зупинився, викликав швидку допомогу та співробітників міліції, а також добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду в сумі 3200 грн. Про вчинену необережність обвинувачений жалкує, щиро кається та просить суд не позбавляти його права управління транспортним засобом у зв`язку з необхідністю не менше трьох разів на тиждень прибувати на лікування до онкологічного диспансеру, з одночасною фізичною неможливістю користуватися послугами громадського транспорту.
Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманого потерпілою, представником цивільного відповідача, обвинуваченим та його захисником, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведеність вини ОСОБА_7 .
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_7 близько 8 години 30 хвилин 20 грудня 2014 року, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Carina», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись із швидкістю близько 40 км/год навпроти будинку №100 по крайньому лівому другому ряду проїжджої частини пр-ту Добровольського в м. Одесі з боку вул. Затонського в напрямку вул. Академіка Заболотного, в порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п. 2.3«б», 18.1, 18.4 ПДР, будучи неуважним та не стежачи за дорожньою обстановкою, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у першому правому ряду призупинився інший транспортний засіб, не переконався у відсутності на вказаному переході пішоходів, вчасно не зупинив керований ним автомобіль та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка в темпі кроку перетинала проїжджу частину справа наліво по ходу руху транспортного засобу, що спричинило заподіяння останній особі середньої тяжкості тілесних ушкоджень, то вчинене обвинуваченим діяння суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.
Положеннями ст.ст.22 - 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентована і відповідальність страховика у разі настання відповідного страхового випадку.
В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпіла зазначила про понесені нею витрати, пов`язані з придбанням ліків, що фактично підтверджені в суді фіскальними чеками, розрахунковою квитанцією та письмовою заявою про здачу грошей на придбання медичних препаратів, на загальну суму 996,01 грн., втратою тримісячного розміру неофіційної зарплати реалізатором у приватного підприємця, на загальну суму 5100 грн., а також не підтверджені документально витрати на користування послугами таксі, на загальну суму 1000 грн.
В обґрунтування заявленої моральної шкоди потерпіла в позовній заяві та усно в суді зазначила, що отримані тілесні ушкодження призвели до фізичного болю, який з часом вона продовжує відчувати, а також душевних страждань, що порушило умови її повсякденного життя та обумовило необхідність в отриманні, майже щоденної, сторонньої допомоги. До того ж, вона до теперішнього часу не має змоги як працевлаштуватись, так і отримати повноцінне та якісне лікування, що є для неї занадто коштовним.
Щодо відшкодування потерпілій заявлених майнових вимог суд вважає їх доведеними лише в частині документально підтверджених витрат на придбання ліків, тобто в сумі 996,01 грн. та встановленим законом трьохмісячним розміром мінімальної заробітної плати в якості допомоги для непрацюючої повнолітньої особи, у зв`язку із тимчасовою втратою ОСОБА_4 працездатності, на суму 3654 грн., що відповідає вимогам ч.1 ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, з урахуванням факту добровільного відшкодування обвинуваченим таких витрат у розмірі 3200 грн., що перевищує доведений розмір придбаних ліків (996,01 грн.) та встановлений у полісі обов`язкового страхування розмір франшизи (1000 грн.), суд вважає можливим стягнути лише останню суму (3654 грн.) саме із страховика.
Відмову в задоволенні інших майнових вимог суд обґрунтовує непредставленням потерпілою інших достатніх документів про: медичну обґрунтованість неможливості користування послугами транспорту загального користування з одночасним наданням їй таких послуг таксі конкретно-визначеним перевізником; необхідності отримання подальшого лікування в конкретному закладі з фактичним понесенням таких витрат; а також відсутністю письмових доказів на підтвердження придбання ліків у більшому, ніж задоволено судом, розмірі.
Заявлені органом досудового слідства до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 3390,66 грн., пов`язані з проведенням у справі автотехнічних експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.
При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, факт першого притягнення до кримінальної відповідальності, часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди, похилий вік, наявність прогресуючого онкологічного захворювання, а також позицію потерпілої, яка не вимагає призначення суворого покарання, в якості обставин, які пом`якшують покарання.
Суд констатує про відсутність обставин, які б обтяжували покарання.
Суд також враховує дані про ОСОБА_8 , як про особу, що має постійне місце проживання, позитивні за цим місцем характеристики, мізерну пенсію як єдине джерело доходу, потребує постійного проходження лікування в онкологічному медичному закладі, куди вкрай складно йому добратися транспортом загального користування.
З урахуванням вищевикладеного та позиції потерпілої суд вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без відбуття покарання у виді обмеження волі із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, а також не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Визнаний в якості речового доказу транспортний засіб слід вважати повернутим його законному володільцю.
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
В задоволенні інших позовних вимог потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого та страховика відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати на суму 3390 (три тисячі триста дев`яносто) грн.66 коп.
Визнаний в якості речового доказу автомобіль «Toyota Carina», р.н. НОМЕР_1 , - вважати повернутим ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1