Справа № 152/277/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження: № 152/277/15-к (ЄРДР № 0000385),

по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. ПасинкиШаргородського району Вінницької області, проживаючого там же по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
інші учасники:
потерпіла ОСОБА_6 ,
законний представник

малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,
у с т а н о в и в:
22 грудня 2014 року біля 17 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним трактором «МТЗ-80», без реєстраційного номера, не маючи при собі реєстраційного документа на транспортний засіб, рухаючись у напрямку вулиці Леніна по вулиці Коцюбинського в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області, в районі будинку під № 30, у порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вірно оцінив дорожню обстановку, в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в межах проїзної частини, натомість, при зміні напрямку руху праворуч, не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , 1986 року народження та її малолітніх дітей ОСОБА_8 , 2009 року народження, а також ОСОБА_9 , 2008 року народження, які рухались указаним узбіччям назустріч трактору.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), пішохід ОСОБА_9 від отриманих травм загинула на місці події, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при вище наведених обставинах не визнав повністю, пояснивши, що 22 грудня 2014 року він завівши дитину у садок, зайшов до сусіда ОСОБА_10 , у якого запитав, чи є у того час, щоб допомогти обвинуваченому завезти в с. Андріївку сою. ОСОБА_10 на це погодився, а обвинувачений пішов додому за трактором. Після цього, обвинувачений заїхав за ОСОБА_10 і вони поїхали в с. Андріївку. Відвізши сою, повертаючись додому, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 заїхали додому до останнього, де вони разом розпивали алкогольні напої. Коли обвинувачений став збиратися додому, ОСОБА_10 у нього запитав, чи не планує той йти у магазин та просив узяти його з собою. ОСОБА_3 відповів, що піде, проте запропонував поїхати у магазин на тракторі та пообіцяв заїхати до ОСОБА_10 пізніше. Через деякий час, ОСОБА_3 приїхав до будинку ОСОБА_10 та сказав, що він замерз у руки, а тому не буде сідати за кермо, тоді ОСОБА_10 погодився керувати трактором і вони поїхали в магазин. Рухаючись зі швидкістю біля 30 км/год. у с. Пасинки по вулиці Жовтневій, вони виїхали на вулицю Коцюбинського, з якої повернули до школи на вулицю Леніна та побачили, що їм на зустріч йде потерпіла з двома дітьми. У цей момент ОСОБА_3 помітив, що трактор рухається прямо на пішоходів та закричав на ОСОБА_10 , який розгубився, переплутавши педалі та збив дитину. Вистрибнувши з машини, ОСОБА_3 побачив, що переднє колесо трактора наїхало на кофту дитини. У цей час ОСОБА_10 залишався в кабіні трактора. ОСОБА_3 запитав у ОСОБА_10 , чого він сидить та попросив викликати швидку. Після цього ОСОБА_3 підійшов до дівчинки, оглянувши яку він зрозумів, що вона померла. У цей час на місце ДТП підійшла ОСОБА_11 , яка бачила, що ОСОБА_3 говорив із ОСОБА_10 . Також поступово на місце ДТП почали сходитись жителі села, натомість ОСОБА_10 з місця ДТП зник. Коли після ДТП його привезли у міліцію, він давав покази під тиском, оскільки нічого не міг усвідомити та боявся, що його звинуватять, адже трактор належить йому. Також обвинувачений пояснив, що він дійсно у момент ДТП був у нетверезому стані. Одразу після ДТП, коли ОСОБА_10 вийшов з трактора, ОСОБА_3 завів трактор та від`їхав заднім ходом на декілька метрів. На місці аварії у момент ДТП нікого крім обвинуваченого, ОСОБА_10 та потерпілих не було, а через деякий час підійшли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого, його винуватість у вчиненні злочину за наведених вище і встановлених судом обставин підтверджується усією сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй допустимості та достовірності.
Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 22 грудня 2014 року, десь о 16 годині 30 хвилин, вона поверталася з дітьми додому. Побачивши, що з-за повороту їм на зустріч з великою швидкістю рухається трактор з увімкненим світлом фар, вона, узявши дітей за руки, відійшла на безпечну від проїжджої частини відстань. Також потерпіла пояснила, що вона з дітьми йшла по узбіччю дороги на стороні руху трактора у зустрічному для нього напрямку. Проїжджаючи біля них, трактор різко повернув праворуч та наїхав на них. Усе відбулося миттєво, першою ударило дочку, потім потерпілу, а потім її сина. Від удару вони усі впали на землю. Після удару трактор від`їхав назад, потім з трактора вийшов ОСОБА_3 , який підійшов до її сина та штовхнув його, внаслідок чого хлопчик упав. У момент аварії, на місці ДТП нікого крім неї, її дітей та ОСОБА_3 не було.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що вона працює прибиральницею у Пасинецькій школі, 22 грудня 2014 року, десь о 16 годині 50 хвилин вона прибирала школу. У цей час до неї підійшла ОСОБА_15 , яка допомагала своїй дочці прибирати школу та повідомила, що вийшовши на вулицю, вона побачила як проїхав трактор, а за мить після цього почула крики, зрозумівши, що щось сталося, ОСОБА_15 повернулася до школи та повідомила про це ОСОБА_14 , попросивши останню піти подивитися, що сталося. Прийшовши на місце ДТП, свідок побачила трактор, який стояв на узбіччі з увімкненим світлом фар, а біля трактора з правого боку стояв ОСОБА_3 . На відстані півтора метра від трактора лежала ОСОБА_16 та ОСОБА_6 . Свідок запитала у ОСОБА_3 , що він наробив, на що ОСОБА_3 відповів, що він їхав за цигарками, а вони перебігали дорогу і так сталося. На місці ДТП свідок також застала ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , якого попросила піти в школу, щоб викликати зі стаціонарного телефону швидку допомогу, а ОСОБА_12 попросила знайти медсестру, яка живе поруч зі школою. Сама ж свідок залишилася на місці аварії. ОСОБА_3 запитав у свідка, хто вони та попросив з`ясувати, чи жива дівчинка. Перевіривши пульс, свідок повідомила ОСОБА_3 про те, що дівчинка померла і він почав плакати. Також свідок повідомила, що коли ОСОБА_3 дізнався чиї діти потрапили у ДТП, він сказав, що тепер йому «хана».

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що 22 грудня 2014 року, біля 17 години, вона допомагала своїй дочці прибирати школу. Прибравши школу, свідок вийшла на вулицю та побачила, що з повороту виїжджає синій трактор з увімкненим світлом фар. Також неподалік від школи, свідок побачила жінку та двох дітей, які йшли узбіччям по правій стороні вулиці на зустріч трактора. По голосу свідок упізнала ОСОБА_6 . Розвернувшись у бік приміщення школи, свідок відволіклась, а тому моменту зіткнення вона не бачила, проте за мить свідок почула крик та побачила, що трактор стоїть на узбіччі, а люди лежать на землі та кричать. Злякавшись, свідок побігла в приміщення школи та розказала про все ОСОБА_14 та попросила піти і подивитися, що сталося.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що у кінці 2014 року, точної дати він не пам`ятає, у вечірній час, він з друзями ОСОБА_13 та ОСОБА_17 спілкувався неподалік місця ДТП. Перед ДТП, він здалека бачив трактор, який їхав з увімкненим світлом фар, і раптом свідок побачив, як світло від фар трактора різко змінило напрямок праворуч, а одразу після цього, вони почули крики жінки. Свідок та ОСОБА_13 побігли, щоб подивитися, що сталося і через 2 хвилини вони були на місці ДТП. Проте, добігаючи до місця ДТП, свідок бачив як ОСОБА_3 трактором від`їжджає назад з узбіччя на дорогу. Заглушивши двигун, ОСОБА_3 вийшов з трактора та підійшов до дівчинки і намагався її підняти, а зрозумівши, що вона померла сказав, «що я наробив». ОСОБА_10 на місці ДТП не було, а ОСОБА_3 про нього нічого не говорив. ОСОБА_3 не намагався надати допомогу потерпілим.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у кінці 2014 року, точної дати він не пам`ятає, біля 17 години, він разом з друзями ОСОБА_12 та ОСОБА_17 перебував неподалік школи. Спочатку він чув звук роботи трактора та бачив світло фар, а потім світло фар трактора різко змінило напрямок, прозвучав хлопок та крик жінки. Свідок та ОСОБА_13 почувши це побігли, щоб з`ясувати, що сталося і добігаючи до місця ДТП, свідок бачив, як ОСОБА_3 трактором від`їжджає назад з узбіччя на дорогу. Прибігши на місце ДТП, свідок побачив жінку, яка лежала на землі, а обличчя її було в крові, а також дівчинку, яка лежала обличчям до землі, а на її одежі були сліди коліс трактора, сліди трактора було видно також на узбіччі. ОСОБА_10 на місці ДТП не було, а ОСОБА_3 про нього нічого не говорив. Трохи згодом на місце ДТП прибігла ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що у першій половині дня 22 грудня 2014 року, до нього прийшов ОСОБА_3 та попросив допомогти відвезти в с. Андріївку сою. Відвізши сою, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 повернулися у с. Пасинки та у будинку ОСОБА_10 випили по 200 грам горілки, після чого ОСОБА_3 поїхав додому, ОСОБА_10 залишився з онуками, за якими він здійснює догляд, оскільки батьки дітей перебувають на заробітках. Більше ОСОБА_10 ОСОБА_18 не бачив, у магазин з ним у той день він не їздив, трактором не керував. Про ДТП він дізнався лише на наступний день від сусіда. Чому ОСОБА_3 звинувачує його у вчиненні злочину він не знає, оскільки у них були дружні стосунки, проте припускає, що можливо це пов`язано з тим, що він раніше був судимий, а тому на нього легко перекласти провину.

Окрім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, також підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 22 грудня 2014 року з планом-схемою та таблицями ілюстрацій до нього, із яких вбачається, що собою представляє місце ДТП, як розташовувався трактор «МТЗ 80» на місці ДТП, які сліди та їх параметри виявлені на місці ДТП, а також зафіксовано місцезнаходження та положення трупа дівчинки;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2014 року та планом-схемою до нього, із якого вбачається, що з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, було проведено слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки та обставин ДТП, під час якого ОСОБА_3 , у присутності захисника та понятих пояснив, що в момент ДТП трактором керував саме він, а також показав місце наїзду на пішоходів та розміщення потерпілих після ДТП. Складена план-схема до протоколу слідчого експерименту не суперечить плану-схемі, складеній до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 22 грудня 2014 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 3 лютого 2015 року та планом-схемою до нього, із якого вбачається, що з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, було проведено слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки та обставин ДТП, під час якого потерпіла ОСОБА_6 надала пояснення з приводу ДТП, які у повній мірі співпадають з її показаннями, наданими у судовому засіданні, зокрема, потерпіла пояснила та показала місцезнаходження її та дітей до ДТП, місце зіткнення та їх розташування після аварії, а також місце розташування трактора після наїзду. Складена план-схема до протоколу слідчого експерименту не суперечить плану-схемі, складеній до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 22 грудня 2014 року;

- протоколом огляду транспортного засобу від 26 грудня 2014 року, із якого вбачається, що собою представляє трактор «МТЗ 80», яким було здійснено наїзд на потерпілих;

- висновком експерта від 23 січня 2015 року № 629а, згідно з яким на момент експертного огляду, робоча гальмівна система та рульове керування трактора «МТЗ 80» знаходилися в технічно працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, що впливають на її вихідні параметри;

- висновком експерта від 27 січня 2015 року № 626а, згідно з яким у даній дорожній обстановці, дії водія трактора «МТЗ 80» ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР України, проте його дії не відповідали пункту 12.3 ПДР України та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події ДТП;

- висновком експерта № 82 від 9 січня 2015 року, згідно з яким у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої, проникаючої черепно-мозкової травми: перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку, поширеного субарахноїдального крововиливу обох півкуль головного мозку; саден у центрі чола, в лівій скроневій ділянці з переходом на верхню повіку лівого ока; синців на чолі зліва, на кінчику носа, на лівому крилі носа, на підборідді. Ушкодження у ОСОБА_9 спричинені від дії твердих тупих предметів, що діяли зі значною силою, можливо 22.12.2014 в момент ДТП. Смерть ОСОБА_9 настала від відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Відкрита проникаюча черепно-мозкова травма мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння та стоїть в причинному зв`язку зі смертю;

- висновком експертизи № 166 від 16.02.2015, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку; закритої травми грудної клітки з переломами 2-7 ребер зліва, контузії обох легень, забою органів середостіння, забою серця; закритої травми живота забою передньої черевної стінки. Ці тілесні ушкодження спричинили розвиток травматичного шоку важкого ступеня та дихальну недостатність, призвели до переривання вагітності в терміні 4-5 тижнів. Указані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП 22.12.2014 та належать до тяжких, оскільки були небезпечними для життя в момент заподіяння і супроводжувались загрозливими для життя явищами;

- висновком експертизи № 167 від 16.02.2015, згідно з яким у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми забою, стиснення головного мозку, субдуральної гематоми в лівій лобно-скроневій ділянці, епідуральних гематом у лівій скроневій ділянці, уламкового перелому потиличної кістки зліва, перелому основи черепа на рівні середньої та задньої черепних ямок, множинних переломів лицевого черепа, гематом повік обох очей, травматичного розриву лівої барабанної перетинки. Указані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП 22.12.2014 та відносяться до тяжких, оскільки були небезпечними для життя в момент заподіяння.

Суд, при ухваленні вироку, не враховує показань свідка - ОСОБА_19 щодо того, що вона начебто бачила, як ОСОБА_10 22 грудня 2014 року керував трактором, оскільки по-перше, її показання спростовуються показаннями самого ОСОБА_20 , який категорично заперечив те, що він керував трактором ОСОБА_3 . По-друге, свідок не була очевидцем ДТП, і в той час, коли вона сталася, свідок перебувала дома. По-третє, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зазначили, що одразу після ДТП на місці аварії були лише ОСОБА_3 та потерпілі, ОСОБА_10 на місці ДТП не було. По-четверте, ОСОБА_19 пояснила, що 22 грудня 2014 року біля 16 години 30 хвилин, перебуваючи у себе на подвір`ї, вона бачила, як обвинувачений та ОСОБА_20 , біля будинку останнього, який знаходиться на відстані 100 метрів від будинку свідка, сіли у трактор та поїхали, при цьому ОСОБА_10 сів за кермо. Проте, з огляду на темну пору доби, наявність опадів та відстань між свідком і будинком ОСОБА_10 , сумнівним є те, що ОСОБА_19 могла бачити, хто конкретно сів за кермо трактора. По-п`яте, ОСОБА_19 є дружиною обвинуваченого, з яким проживає з 1988 року та мають трьох спільних дітей, а отже, на переконання суду, показання ОСОБА_19 є не об`єктивними та свідчать лише про її намагання захистити свого чоловіка.

Не беруться до уваги також посилання ОСОБА_3 на те, що саме ОСОБА_10 , керуючи трактором, здійснив наїзд на потерпілих, оскільки це спростовується показаннями самого ОСОБА_20 , який категорично заперечив те, що він керував трактором ОСОБА_3 . Окрім того, свідки обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зазначили, що одразу після ДТП на місці аварії були лише ОСОБА_3 та потерпілі, ОСОБА_10 на місці ДТП не було.

Свідок захисту ОСОБА_21 , щодо якої ОСОБА_3 стверджував, що вона начебто бачила на місці ДТП ОСОБА_10 , у судовому засіданні пояснила, що самого ДТП вона не бачила, проте коли почула жіночий крик, прийшла на місце пригоди та побачила там ОСОБА_3 , який стояв біля трактора та побачивши свідка вигукнув «Що я наробив?...». Інших осіб, окрім обвинуваченого та потерпілих, на місці ДТП вона не бачила.

Отже, захисна версія подій обвинуваченого повністю спростовується наведеними вище показаннями потерпілої, свідків обвинувачення та захисту, а також письмовими доказами.

А позиція обвинуваченого розцінюється судом, як намагання у такий спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин, шляхом перекладення винуватості на іншу особу.

Згідно з частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у тому, що він 22 грудня 2014 року, керуючи транспортним засобом, порушив Правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, суд вважає, що посилання у висунутому ОСОБА_3 обвинуваченні на порушення останнім підпункту (б) пункту 2.1, підпункту (а) пункту 2.9, пунктів 1.7 та 10.1 ПДР України зайве, з огляду на таке.

Ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 286 КК України, є не будь-які порушення Правил безпеки дорожнього руху України, а лише ті з них, що створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, визначених цією нормою, а отже перебувають з ними у причинно-наслідковому зв`язку. Судом визнано доведеним, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.3 ПДР України. Разом із тим, порушення ОСОБА_3 підпункту (б) пункту 2.1, підпункту (а) пункту 2.9, пунктів 1.7, 10.1 не знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП, що сталося 22 грудня 2014 року, а отже порушення цих норм не може ставитися у вину ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні.
Отже суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчинення злочину загинула малолітня дитина, а двоє осіб, одна з яких теж малолітня дитина, отримали тяжкі тілесні ушкодження, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обтяжуючої покарання обставини, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, тобто максимальний строк покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

У кримінальному провадженні заявлено цивільні позови.

Так, потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на загальну суму 467 240 грн, з яких: 17 240 грн матеріальна шкода та 450 000 моральна шкода. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6 посилається на те, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, вона зазнала тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим на її лікування було витрачено 17 240 грн, що підтверджується фіскальними чеками.
Окрім того, ОСОБА_6 зазначила, що в наслідок злочину її малолітня дочка ОСОБА_16 загинула, а вона та її малолітній син ОСОБА_22 зазнали тяжких тілесних ушкоджень. Усе це завдало їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 450 000 грн.
ОСОБА_7 заявлено цивільний позов на загальну суму 403 000 грн, з яких: 3000 грн матеріальна шкода та 400 000 моральна шкода. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_7 посилається на те, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, його сину ОСОБА_22 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим на його лікування було витрачено 3000 грн, що підтверджується фіскальними чеками.
Окрім того, ОСОБА_7 зазначив, що в наслідок злочину його малолітня дочка ОСОБА_16 загинула, а дружина ОСОБА_23 та малолітній син ОСОБА_22 зазнали тяжких тілесних ушкоджень. Усе це завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює у 400 000 грн.

Вирішуючи цивільні позови, суд виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом установлено, що внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зазнали тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим на їх лікування було витрачено кошти.

На підтвердження витрат на своє лікування ОСОБА_6 надала фіскальні чеки, якими підтверджується придбання ліків на загальну суму 19 380,77 грн, а ОСОБА_7 надав чеки, із яких вбачається, що на лікування сина він витратив 3468,15 грн.

Водночас, до стягнення з ОСОБА_3 ОСОБА_6 заявила 17 240 грн, а ОСОБА_7 заявив 3000 грн, отже з урахуванням того, що суд не може вийти за межі позовних вимог, з обвинуваченого у відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_6 слід стягнути 17 240 грн, а на користь ОСОБА_7 3000 грн.

Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пунктах 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим, шестирічна дочка ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - ОСОБА_16 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП, а чотирирічний син ОСОБА_22 отримав тяжкі тілесні ушкодження, окрім того, самій потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, у наслідок яких була перервана її вагітність.

Отже, у зв`язку із зазначеним вище, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазнали неймовірних душевних страждань, обумовлених, зокрема, втратою дочки, які до того ж носять незворотній характер. Злочин, вчинений обвинуваченим, призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки не стало однієї дитини, а друга дитина та ОСОБА_6 зазнали важких травм, при цьому лікування від отриманих ушкоджень вимагало додаткових зусиль, часу, а також незапланованих витрат.
При цьому, не дивлячись на те, що винуватість ОСОБА_3 є беззаперечною, він не вжив жодних заходів щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним злочину, не вибачився за скоєне. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнали та продовжують зазнавати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Отже,очевидним є те, що вчиненим злочином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдано моральної шкоди, яку не можна відшкодувати у повному обсязі, позаяк немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на це, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, недопущення їх безпідставного збагачення, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_6 є 450 000 грн, а моральну шкоду, завдану ОСОБА_7 , суд оцінює у розмірі 400 000 грн.

Таким чином, цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід задовольнити у повному обсязі.

Визначаючись щодо речових доказів, суд виходить із такого.

Пунктом 1 ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому , гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
У даному випадку, трактор «МТЗ-80», без реєстраційного номера, яким керував ОСОБА_3 в момент ДТП та який зберігається на спецмайданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області був знаряддям вчинення злочину, при цьому реєстраційних документів, із яких можна було б установити його власника, суду не надано, а тому зазначений транспортний засіб належить конфіскувати.

Судові витрати слід стягнути з обвинуваченого.
Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу немає.

Керуючись статтями 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 29 грудня 2014 року день взяття під варту.

Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 17 240 (сімнадцять тисяч двісті сорок) гривень матеріальної шкоди та 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 3000 (три тисячі) гривень матеріальної шкоди та 400 000 (чотириста тисяч) гривень моральної шкоди.

Речовий доказ трактор «МТЗ-80» без реєстраційного номера, який зберігається на спецмайданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області конфіскувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 24 копійки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередній взяття під варту.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1