АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11 -1190 - 2007 р. Головуючий
у 1 -й інстанції Савченко
186ч.2 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року грудня
5 дня колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого -
судді: Куліша В.М.

суддів :Кисіля A.M. Копитько Л.І.

з участю
прокурора Калька О.С

засудженого
ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18
червня 2007 року.

Цим вироком
засуджено:

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця смт. Решетилівка Полтавської області, мешканця
АДРЕСА_1українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на
утриманні має малолітню дитину, працював вантажником ПП,, Ясень", раніше
неодноразово судимого:

10
жовтня 1995 року Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 229-6 КК
України в редакції 1960 року на один рік позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на підставі ст. 46-1 КК України на один рік;

4 червня
1997 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 145 ч.1
ст. 42 КК України в редакції 1960 року на три роки позбавлення волі. На
підставі ч.3 ст. 42 КК України приєднано один рік за вироком від 10 жовтня 1995
року і остаточно визначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Звільненого 22 вересня 1998 року на підставі ст. 4 Закону України „Про
амністію" від 24 липня 1998 року;

22
червня 1999 року цим же судом за ст. 17, ч.2 ст. 140 КК України в редакції 1960
року на один рік шість місяців позбавлення волі, звільненого 26 вересня 2000
року по відбуттю строку покарання;

20
грудня 2000 року Решетилівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.
229-6 КК України в редакції 1960 року на два роки позбавлення волі, звільненого
24 жовтня 2002 року по відбуттю строку покарання;

12 січня
2006 року Київським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.1
ст. 70 КК України на три роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 75 КК
України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на один рік шість місяців, -

2

визнано винним
та призначено покарання за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі;
за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначено 4 роки позбавлення волі.

Згідно
ст. 71ч.5 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуте
покарання один місяць позбавлення волі за вироком Київського районного суду м.
Полтави від 12.01.2006 року, а остаточно визначено покарання 4 роки 1 місяць
позбавлення волі.

Згідно із
вироком суду ОСОБА_1 вчинив ряд злочинів за таких обставин:

Епізод №1.

На
початку жовтня 2006 року, близько 01 год.,
перебуваючи неподалік від будинкуАДРЕСА_2, повторно, відкрито викрав
мобільний телефон „Soni
Erikson К 750
І" вартістю 480 грн. з картами оператора мобільного зв"язку
„Джинс" вартістю 20 грн. та UMS такої ж
вартості і коштами на рахунку в сумі 10 і 150 грн., який належав потерпілому
ОСОБА_2., внаслідок чого завдав шкоди на загальну суму 680 грн.

Епізод №2.

5 грудня
2006 року, в період часу з 7 год. 00 хв. до 7 год. 45 хв., ОСОБА_1, перебуваючи
в приміщенні складського цеху „Ясень М ЛТД", що по АДРЕСА_3 шляхом
вільного доступу, повторно, таємно викрав пневмопістолет марки „Бізон"
вартістю 816 грн., який належав потерпілому ОСОБА_3 завдавши останньому збитку
на вказану суму.

Епізод №3.

В один
із днів середини грудня 2006 року, в денний час, він же, повторно, таємно
шляхом вільного доступу із приміщення торгово-виставочного центру АДРЕСА_4,
викрав жіночу замшеву куртку „Садко" виробництва Італії вартістю 1710
грн., яка належала потерпілій ОСОБА_4., завдавши їй збитку на вказану суму.

Епізод №4.

В один
із днів середини грудня 2006 року, в нічний час, він же, повторно, таємно
шляхом вільного доступу з будинкуАДРЕСА_5 викрав мобільний телефон „Nokia 3250"
з карткою оператора мобільного зв"язку „Діджус", який належав
потерпілій ОСОБА_5, завдавши їй збитку на загальну суму 730 грн.

Епізод №5.

17 січня
2007 року, в денний час, він же, повторно, таємно, шляхом вільного доступу з
приміщення „Торгового дому", що по вулиціАДРЕСА_ 6 викрав жіночу дублянку
„Дівас" вартістю 4450 грн., яка належала потерпілій ОСОБА_6., завдавши їй
збитку на вказану суму.

Епізод №6.

8 лютого
2007 року, о 13 год. 50 хв.,
він же, перебуваючи в магазині з продажу тканин „Ліла", що по АДРЕСА_8
повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав один рулон меблевої тканини
„Лувр Салмон" довжиною

3

54, 9 м вартістю 2043 грн. 92 коп., який належить
потерпілому ОСОБА_7 завдавши йому збитку на вказану суму.

На вирок
суду подано апеляцію засудженим, де ставиться питання про перекваліфікацію його
дій за епізодом №1 із ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 190 КК України, як
шахрайство. Просить врахувати у відбуте ним покарання перебування його під
вартою за попереднім вироком. Уточнити строк відбуття покарання із 8.02.2007
року а не 13.02.2007 року, як вказано у вироку суду, та пом'якшити призначене
покарання.

Прокурор своє
апеляційне подання відкликав.

Заслухавши суддю
доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог щодо
пом'якшення призначеного покарання, міркування прокурора про законність та
обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд
першої інстанції відповідно до вимог ст. 22 КПК України вжив усіх передбачених
законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин
справи, виявив як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують
засудженого.

Фактичні
обставини справи засуджений протягом судового слідства не оскаржував.
Відповідно до ст. 299 КПК України суд за погодженням із усіма учасниками
судового розгляду прийшов до висновку про скорочений порядок дослідження
доказів по справі, про що не заперечував сам ОСОБА_1 йому було відповідним чином
роз'яснено правові наслідки у разі визнання повної вини та фактичних обставин
справи, а тому колегія суддів доводи засудженого щодо невірної кваліфікації дій
за ч.2 ст. 186 КК України не досліджує та не перевіряє.

Колегія
суддів вважає, що його умисні дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.
185 КК України, тому, що він повторно вчинив, як таємне так і відкрите
викрадення чужого майна потерпілих.

При
обранні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, який злісно не бажає стати на
шлях виправлення і продовжував вчиняти такі злочини, врахував пом'якшуючі
обставини, а саме повне визнання вини, щире каяття, сприяння органам досудового
слідства та суду в розкритті злочинів, та ті обставини на які він вказував в
своїй апеляції.

Підстав для
пом'якшення призначеного покарання колегія суддів не знаходить.

Клопотання
засудженого щодо зарахування йому у відбуте покарання перебування його під
вартою за попереднім вироком, також не може бути задоволено, так як суд
призначаючи покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України
приєднав один місяць невідбутого покарання, а вказаний засудженим в апеляції
строк 4 місяці це є відбутим покаранням за попереднім вироком, а тому не підлягає
зарахуванню.

У
матеріалах справи відсутні дані, що свідчили б про іншу дату, ніж вказано у
вироку про відрахування відбуття покарання. Засуджений був затриманий
13.02.2007 року згідно ст. 115 КПК України, та у подальшому до нього
застосовано запобіжний захід, - утримання під вартою, а тому і у цій частині
апеляція засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

4

УХВАЛИЛА:

вирок
Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2007 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.