Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/266/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001800 за апеляційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Олександрії, українця, громадянина України, з

базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працює,

проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 20.07.2011 р. Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України до 240 год. громадських робіт,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 4 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за правилами ст.72 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 20 липня 2011 року шляхом переведення громадських робіт в більш суворий вид покарання, остаточно призначено покарання у виді 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від відбування призначеного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 1800 грн. 96 коп.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 7 липня 2011 року о 13 год. 00 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, повторно, шляхом вільного доступу, через незамкнені двері проник до приміщення літньої кухні, за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме кабель марки ВВГ-5 довжиною 7 метрів вартістю 105,42 грн. В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, шляхом вільного доступу проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав електродвигун вартістю 225 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 330 грн.42 коп.

Крім цього, 2 серпня 2011 року о 23 год. 00 хв. обвинувачений, знаходячись біля двору будинку АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, шляхом пошкодження правого вітрового скла автомобіля «ВMV320», р.н. НОМЕР_1 , із салону вказаного автомобіля таємно викрав майно, що належить ОСОБА_12 , а саме сумку жіночу із шкіри «Jіvаnсhі» вартістю 1020 гривень, утюжок для вирівнювання волосся марки «Roventа» вартістю 760 гривень, електричний фен марки «Roventа» вартістю 400 гривень, праску марки «Roventа» вартістю 330 гривень, пляшку сувенірну вартістю 100 гривень, дві рамки для фотокарток вартістю 50 гривень за кожну на суму 100 гривень.Викраденим майном розпорядився на власний розсуд , завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2710 гривень.

Також, 16 серпня 2011 року о 24 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, проник на горище літньої кухні, звідки таємно викрав металеві труби в кількості 20 штук на суму 575,40 гривень, алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів вартістю 250 гривень, а також з приміщення курятнику таємно викрав дві чавунні кормушки на суму 350 гривень, а всього таємно викрав майна на загальну суму 1175,4 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 9 вересня 2011 року о 23 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження віконної рами та металевої решітки, проник до приміщення приватного продуктового магазину за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрав: гроші в сумі 300 гривень, продукти харчування, а саме: закуска «Пікнік» вагою 110 грам в кількості 2 штуки, вартістю 4,09 гривень кожна на суму 8,18 гривень; закваска ємкістю 450 грам в кількості 2 штуки, вартістю 5,85 гривень на суму 11,70 гривень; йогурт «Волошкове поле» об`ємом 100 грам в кількості 4 штуки, вартістю 2,18 гривень, на суму 8,72 гривень; сосиски «Малюки» вагою 1,720 кілограм, вартістю 25,37 гривень; сосиски «Українські», вагою 0,976 кілограм вартістю 20,14 гривень; сардельки «Женевські» вагою 0,998 кілограм, вартістю 27,90 гривень; сардельки «Фермерські» вагою 3,15 кілограм вартістю 63,72 гривні; сир твердий «Російський» вагою 1,1 кілограм, вартістю 48,42 гривень; стружка «Тунець» вагою 1 кілограм вартістю 98,51 гривень; дві банки пресерви «Оселедця», вартістю по 8,50 гривень на суму 17 гривень; ковбаса «Салямі-золота» вагою 0,47 кілограм вартістю 33,98 гривень; сир «Джилі» вагою 0,51 кілограм вартістю 27,29 гривень; енергетик «Non-stop» в кількості 2 штуки по 8,39 гривень на суму 16,78 гривень; бісквіт «Roshen» вагою 300 грам, вартістю 11,70 гривень; шоколад «Roshen» з лісовим горіхом вагою 100 грам в кількості 3 штуки по 9,76 гривень на суму 29,28 гривень; шоколад «Roshen» вагою 100 грам пористий в кількості 8 штук по 7,96 гривень на суму 63,68 гривень; екстра молочний шоколад «Roshen» вагою 100 грам в кількості 4 штуки, вартістю по 7,40 гривень на суму 29,60 гривень; цукерки «Асорті» вагою 215 грам в кількості 2 штуки, вартістю по 17,60 гривень на суму 35,20 гривень; цукерки «Monterini» вагою 192 грами в кількості 2 штуки, вартістю по 14,20 гривень на суму 28,40 гривень; сумки господарські в кількості 4 штуки вартістю по 1,32 гривень на суму 5,28 гривень; пиво «Віrmіх» ємкістю 0,5 літри в кількості 2 штуки, вартістю по 4,24 гривні на суму 8,48 гривень; пиво «Віппіх» в кількості 2 штуки, вартістю по 5,18 гривень на суму 10,36 гривень; картки для поповнення мобільного зв`язку «МТС» в кількості 5 штук, вартістю по 35,30 гривень на суму 176,50 гривень; картки для поповнення мобільного зв`язку «Київстар» в кількості 5 штук, вартістю по 30 гривень на суму 150 гривень; картки для поповнення мобільного зв`язку «Лайф» в кількості 2 штуки, вартістю по 25 гривень на суму 50 гривень; слабоалкогольний напій «Ісеlіfе» в кількості 3 штуки, вартістю по 7,83 гривень на суму 23,49 гривень; цукерки «На десерт» в кількості 1 штука вагою 0,240 грам вартістю 15 гривень; хребет «лосося» вагою 0,390 грам вартістю 11,70 гривень; «Козинаки» в кількості 2 штуки вагою 100 грам вартістю по 3,44 гривень на суму 6,88 гривень; пиво «Оболонь живе» об`ємом 1 літр в кількості 8 штук вартістю по 6,33 гривень на суму 50,64 гривень; цигарки «Winston» в кількості 3 пачки вартістю по 9,50 гривень на суму 28,50 гривень; цигарки «Вeverli» в кількості 13 пачок вартістю по 4,50 гривень на суму 58,50 гривень;цигарки «Аrmandа» 6 пачок вартістю по 4 гривні на суму 24 гривні; цигарки «Воnd» 4 пачки вартістю по 7,50 гривень на суму 30 гривень; цигарки «Прилуки» 4 пачки вартістю по 6,50 гривень на суму 26 гривень; цигарки «Nехt» 4 пачки вартістю по 7,25 гривень на суму 29 гривень; цигарки «Три королі» 4 пачки вартістю по 6,50 гривень на суму 26 гривень; цигарки «Dukat» 2 пачки вартістю 6,50 гривень кожна на суму 13 гривень, а всього таємно викрав майна на загальну суму 1648,90 гривень. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 1648 грн. 90 коп.

Крім цього, 3 серпня 2011 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, проходячи по вулиці Першотравневій м. Олександрії неподалік стадіону «Ніка», вступив у злочинну змову з особою, справа відносно якої виділена в окреме провадження, з метою відкритого викрадення чужого майна. В подальшому, діючи спільно та цілеспрямовано ОСОБА_7 , залишаючись поблизу зазначеної вулиці, спостерігав за оточуючою обстановкою з метою попередити про можливу небезпеку, в той час як особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження, підійшовши до раніше не знайомого йому ОСОБА_15 , наніс останньому один удар рукою в область голови та повалив на землю, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, крововиливу у білкову оболонку ока, садна правого ліктя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №599 від 17.08.2011 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого, відкрито викрав майно останнього, а саме, мобільний телефон «Nокіа 1209» вартістю 155 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «КиївСтар» вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 10 грн. та кошти в сумі 20 грн., а також зняв з пальця правої руки потерпілого та відкрито викрав золоту обручку вартістю 540 грн., а всього відкрито викрали майна на загальну суму 735 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому особа, справа відносно якої виділена в окреме провадження та обвинувачений ОСОБА_7 з місця події зникли та викраденим розпорядились на власний розсуд.

В апеляції прокурор просить вирок районного суду щодо обвинуваченого скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України призначити 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за правилами ст.72 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 20 липня 2011 року шляхом переведення громадських робіт в більш суворий вид покарання, остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.2 ЗУ «Про амністію» звільнити від відбування призначеного покарання. Мотивуючи тим, що обвинувачений скоїв тяжкі умисні злочини, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не погашену та не зняту судимість. Крім того, судом першої інстанції в порушення ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині вироку не зазначено початок строку відбування обвинуваченим покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити. В частині його засудження ч.2 ст.186 КК України кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини. Вирок за ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України залишити без змін, обмежившись фактично відбутим покаранням з 12.09.2011 р. по 22.12.2014 р. Свої вимоги обґрунтовує тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України він не вчиняв, показання які він давав на досудовому слідстві, давав під тиском працівників міліції, в подальшому в суді першої інстанції від них відмовився. Очна ставка між ним, потерпілим та ОСОБА_16 проводилась в порушення вимог ст.172 КПК України (в ред. 1960 р.). відтворення обстановки та обставин події по факту пограбування не проводилось. Із застосуванням ЗУ «Про амністію» погодився лише по фактах крадіжок, а не пограбування.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок районного суду змінити. В частині засудження ОСОБА_7 ч.2 ст.186 КК України кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини. Вирок за ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України залишити без змін, обмежившись фактично відбутим покаранням. Мотивуючи тим, що його підзахисний вину у вчиненні крадіжок визнав повністю і докази в цій частині судом не досліджувались. Проте, висновок суду про винність обвинуваченого у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не відповідає фактичним обставинам. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про попередню домовленість обвинуваченого з іншою особою на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_15 . Крім того, під час дослідження протоколу очної ставки між потерпілим та ОСОБА_7 на досудовому слідстві, показання які дає потерпілий та на які вказує суд не зафіксовані, що є недопустимим доказом. Оскільки фактично очна ставка проводилась слідчим між обвинуваченим, потерпілим та ОСОБА_16 , що є порушенням вимог ст.ст. 172, 173 КПК України (в ред. 1960 р.).

Більше того, суд першої інстанції при призначенні покарання та звільненні обвинуваченого від відбуття внаслідок акту амністії, обрав запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що суперечить вимогам ст.377 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги, провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідження матеріалів кримінального провадження в об`ємі дослідження доказів обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України та характеризуючих даних стосовно ОСОБА_7 , заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, в яких не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого в частині вчинених епізодів крадіжок, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихо ч.2 , 3 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних на законних підставах і досліджених у судовому засіданні доказах.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст. 185 КК України та за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинену повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду є також правильним, оскільки ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Допитаний апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_15 09.08.2011 року вину не визнав і пояснив, що на досудовому слідстві він себе обмовив під тиском незаконних дій працівників міліції і тому дав визнавальні показання, які не відповідають дійсності.

Водночас, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини по епізоду пограбування потерпілого ОСОБА_15 , вина обвинуваченого у вчиненні згаданого вище кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними та допустимими, достовірним, які всебічно перевірені судом першої інстанції а саме:

- Показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який в суді першої інстанції пояснював, що 9.08.2011 року ввечері на нього напали двоє молодих осіб, один з яких ударив його по голові. Від удару він впав на землю і не чинив опору нападникам, які обшукали його, забрали мобільний телефон, золоту обручку та кошти в сумі 20 грн. Також нападники забрали пакет з документами, але викинули його по дорозі. При цьому зазначав, що нападники були нижче його зростом, неспортивної статури, один з них є обвинувачений;

- протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14.09.2011 року за участю ОСОБА_7 , в ході якого останній визнав і розказав як вчиняв крадіжки та пограбування ОСОБА_15 разом з ОСОБА_16 ( т.2 а.к.п. 24);

- протоколом очної ставки за участю потерпілого ОСОБА_15 та підозрюваного ОСОБА_7 від 19.09.2011 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_15 пояснив при яких обставинах його пограбували і на питання слідчого ОСОБА_7 погодився з пояснення потерпілого (т.2 а.к.п. 44).

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, кваліфікувавши його дії, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, грабіж за попередньою змовою групою осіб. І колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

.

Апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які обвинувачений та його захисник заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Доводи апеляції захисника, та обвинуваченого, що протокол відтворення обстановки та обставин подій від 14.09.2011 року складався по фактах крадіжок, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Вказаний протокол слідчої дії складався відповідно до вимог КПК України (в ред..1960 року), в присутності понятих, що підтверджується їх підписами у протоколі. Крім того, вказаний протокол підписаний обвинуваченим. В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 зазначав, що протокол вказаної слідчої дій він підписав після того, як його вголос прочитав йому слідчий. А в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 зазначав, що протокол він взагалі не читав, а підпис свій поставив на вимогу слідчого.

Тобто сама позиція обвинуваченого щодо обставин складання та підписання протоколу відтворення обстановки та обставин події є суперечливою, що на думку колегії суддів свідчить про намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Більше того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду кримінального провадження, обвинувачений та його захисник не заявляли жодних клопотань щодо виклику у судове засідання та допиту понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в присутності яких складався протокол слідчої дії.

Посилання сторони захисту на відсутність фотографій з місця відтворення обстановки та обставин події по епізоду грабіжу, не є беззаперечною підставою для визнання всього протоколу неналежним та недопустимим доказом.

Твердження сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу очної ставки, проведеної 19.09.2011 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_15 , на думку колегії суду є також необґрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Як вбачається з аудіо фіксації судового засідання, потерпілий в суді першої інстанції зазначав лише про проведення очної ставки з обома обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження. І це підтверджується матеріалами кримінального провадження (т.2 а.с. 43, 44). При цьому потерпілий не зазначав, що така очна ставка між трьома особами проводилася одночасно.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 , що він був вимушений визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, оскільки працівники міліції змушували його це зробити, суд апеляційної інстанції визнає їх необґрунтованими, оскільки вони були перевірені в установленому законом порядку і не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 14.11.2013 року з приводу повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_16 про застосування до них незаконних методів досудового слідства, зокрема щодо примушення їх надавати визнавальні покази, були внесені відомості до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження.

Згідно постанови слідчого прокуратури Кіровоградської області від 9.12.2013 року дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю в діях працівників Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України (а.с.217 т.4).

Твердження захисника обвинуваченого, що перевірка доводів ОСОБА_7 прокуратурою була проведена поверхово і постанова є незаконною, на думку колегії суддів є також не обґрунтованими. На час апеляційного розгляду кримінального провадження вказана постанова про закриття кримінального провадження щодо працівників міліції не скасована в установленому законом порядку, і взагалі не оскаржувалася обвинуваченим та його захисником.

За таких обставин, викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Підстав для задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника колегія суддів не вбачає.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття по епізодам крадіжок, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому в межах санкцій статей закону України про кримінальну відповідальність за якою його засуджено.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, необхідним та достатнім для його виправлення.

При цьому колегія суддів не погоджується з вимогами прокурора про необхідність призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.185 КК України на строк 2 роки позбавлення волі, і на підставі ст..70, 71, 72 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, оскільки з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження, запропоноване прокурором покарання буде занадто суворим.

Також, при призначенні покарання районний суд вмотивовано зазначив, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 12.09.2011 року, тобто відбув покарання станом на 10.04.2014 р. -2 р. 7 міс., тому обгрунтовано дійшов висновку про застосування до останнього ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнивши його від відбування призначеного покарання.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи захисника обвинуваченого щодо того, що ОСОБА_7 не погоджувався на застосування до нього амністії по епізоду обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України. Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не заперечує проти застосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році» по всіх епізодах обвинувачення.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2 .