Ухвала

іменем україни

28 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої доводи обґрунтовує тим, що засуджений вчинив тяжкий корисливий злочин, що, на думку прокурора, не дає підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК. Також зазначає, що апеляційний суд в порушення ст. 419 КПК не навів переконливих аргументів на спростування доводів, наведених в його апеляційній скарзі та докладних мотивів прийнятого у зв'язку з цим рішення.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2015 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він близько 11.00 год. 17 листопада 2014 року, знаходячись в житловому будинку на АДРЕСА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, діючи повторно, застосувавши насильство яке не є небезпечним для життя чи здоров'я ОСОБА_2, відкрито викрав належний останньому гаманець з грошима, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 1800 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, його суспільну небезпечність, дані про особу винуватого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно. Обставини, що пом'якшують покарання засудженого судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність претензій у потерпілого. Крім того, останній в судовому засіданні не наполягав на суворому покаранні. Обставиною, яка обтяжує покарання засудженого судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням вищенаведеного місцевий суд, дотримуючись вимог статей 50 , 65 КК , призначив ОСОБА_1 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК в умовах ізоляції його від суспільства.

Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зазначені доводи, крім іншого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, обґрунтувавши своє рішення даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК .

Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5