У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка
С.М.

суддів

Гриціва
М.І., Косарєва В.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 квітня 2007
року кримінальну справу за касаційними поданнями прокурорів, які брали участь у
розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 21 березня 2006 року.

Вироком
Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2005
року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, в силу ст. 89
КК України

не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією ½ частини
майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 21 березня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено,
ухвалено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі з конфіскацією ½ частини майна, яке є його власністю. В решті вирок
залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено
за незаконне придбання, виготовлення, зберігання та перевезення наркотичних
засобів з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів, вчинені повторно за
обставин, викладених у вироку.

У касаційних поданнях прокурорів,
які брали участь у розгляді справи судами першої і апеляційної інстанції,
порушено питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та
направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з невідповідністю
призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок
м'якості. При цьому прокурори вважають, що апеляційний суд послався на ті ж
обставини, що пом'якшують покарання засудженого, які були враховані судом
першої інстанції і стали підставою призначення покарання в мінімальних межах
санкції закону.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційних подань, колегія суддів
вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК
України, особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. За наявності умов,
передбачених ч. 1 ст. 69 КК України, суд вправі призначити винній особі основне
покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, за якою її
засуджено.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.
307 КК України. При призначені йому покарання за цей злочин суд першої
інстанції встановив цілий ряд обставин, що пом'якшують покарання, проти чого не
заперечував і прокурор, який брав участь у розгляді справи цим судом. Тому посилання прокурора, який брав участь у
розгляді справи апеляційним судом на те, що у справі немає обставин, що
пом'якшують покарання засудженого, колегія суддів вважає такими, що суперечать
матеріалам справи.

Разом із тим, врахувавши тяжкість
злочину, встановлені судом позитивні
дані про особу засудженого, а також те, що в силу закону він є несудимим,
апеляційний суд, діючи відповідно до встановлених обставин та в межах апеляції,
обгрунтовано призначив засудженому ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК
України. Підстав вважати призначене йому покарання м'яким, тобто невідповідним
вимогам кримінального закону, виходячи із того, що основне покарання
засудженому ОСОБА_1 призначено відповідно до зазначених вимог кримінального
закону і є реальним, колегія суддів не вбачає. Тому у задоволенні касаційних
подань відповідних прокурорів колегія суддів вважає за необхідне відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

у задоволенні касаційних подань
прокурорів, які брали участь у розгляді справи щодо засудженого ОСОБА_1 судами
першої та апеляційної інстанції першої інстанції, відмовити.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Гриців М.І.
Косарєв В.І.