Справа
№1-164/
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

01 листопада
2007 року

Ямпільський
районний суд Вінницької області

в складі
головуючого судді ЛЮБИНЕЦЬКОЇ -
ОНІЛОВОЇ А.Г.

при секретарі ЛОЗІНСЬКІЙ
Т.О.

з участю
прокурора САВЧУКА В.В.

підсудного
ОСОБА_1

розглянувши у
відритому судовому засіданні в місті Ямпіль за попереднім розглядом кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя с. Дзигівка
Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, не
працюючого, освіта середня, не одруженого, раніше судимого - вироком
Ямпільського районного суду Вінницької області від 21.03.2006 року за ч.1
ст.164 у вигляді громадських годин строком вісімдесят годин, у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний
ОСОБА_1 будучи
раніше судимим за злісне ухилення від сплати аліментів, за що судимість не
знята та непогашена, неодноразово попереджувався про необхідність виконання
своїх батьківських обов'язків, на шлях виправлення не став, знову умисно
ухиляється від сплати аліментів, стягнутих за рішенням Ямпільського районного
суду Вінницької області від 09 жовтня 2001 року на користь ОСОБА_2 на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, щомісячно, до
досягнення дитиною повноліття, в зв'язку із чим у нього виникла заборгованість
по аліментах з квітня 2006 року по серпень 2007 року в сумі 2 788 гривень 20
копійок. Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у
скоєному визнав повністю і суду пояснив, що дійсно 21 березня 2006 року він був
засуджений до 80 годин громадських робіт за несплату аліментів. Після того на
роботу ніде не влаштовувався і в центрі зайнятості на облік не ставав. Також
він не звертався по допомогу по працевлаштування до сільського голови.
Починаючи з квітня 2006 року по серпень 2007 року він аліментів так і не
сплачував, фізично та матеріально своїй бувшій дружині та дитині не допомагав,
ніяких подарунків їм не робив. Заступником ДВС ОСОБА_4 його декілька разів було
попереджено про кримінальну відповідальність за невиплату аліментів на
утримання доньки але він на роботу так нікуди і не влаштувався. Цивільний позов
визнав повністю і пояснив, що він продасть коня і розрахується із потерпілою
ОСОБА_2 В скоєному розкаявся.

Потерпіла та
цивільний позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову
заяву про розгляд справи без її участі, покази, дані нею в ході досудового
слідства, а також

заявлений
цивільний позов підтримала, просила задовольнити цивільний позов у повному
обсязі.

Крім цього вина
підсудного підтверджена доказами зібраними в ході досудового слідства, а саме :
матеріалами виконавчого провадження (а.с.5-7), заявою ОСОБА_2 (а.с. 8), Актом
державного виконавця (а.с. 14), Попередженнями (а.с. 17-19), Протоколами допиту
свідка ОСОБА_4 (а.с.29) та іншими матеріалами кримінальної справи, з якими
підсудний згідний у повному обсязі, а тому суд на підставі ст.299 КПК України
вважає їх правдивими та обґрунтованими, і такими, які підтверджують вину
підсудного у повному обсязі.

Оцінюючи всі
зібрані докази в їх сукупності, суд знаходить вину підсудного ОСОБА_1
встановленою, а його дії кваліфікує по ч.2 ст.164, КК України, як злісне
ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дітей,
вчинений особою, раніше судимою за

злочин,
передбачений цією статтею.

При призначенні
підсудному міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної
небезпеки скоєного, так і особу підсудного, який негативно характеризується за
місцем проживання, однак, усвідомив свою вину, розкаявся у скоєному, активно
сприяв розкриттю злочину, бажає відшкодувати завдані збитки потерпілій.
Зазначені обставини суд відносить до обставин, що пом'якшують покарання
підсудному.

Обставин, які
обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

З врахуванням
викладеного, суд вважає, що підсудний може бути виправлений та перевихований
без ізоляції від суспільства, а тому вважає необхідним застосувати йому міру
покарання у вигляді громадських робіт у межах санкції ст. 164 ч.2 КК України.

При розв'язанні
цивільного позову, суд виходить із того, що потерпіла в порядку ст.ст.28, 49,
50 КПК України має право на відшкодування шкоди, завданої злочином, розмір
шкоди повністю доведений дослідженими судом письмовими доказами та показами
самого підсудного, а тому суд, має підстави стягнути із підсудного на користь
потерпілої 2788 гривень 20 копійок

При вирішенні
питання щодо міри запобіжного заходу підсудному до вступу вироку в законну
силу, суд не має підстав для її зміни чи скасування, а тому вважає необхідним
міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню -
підписку про невиїзд.

Керуючись
ст.323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним за ст.164 ч.2 КК України і призначити покарання у вигляді ста п'ятдесяти
годин громадських робіт.

Цивільний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином -
задовольнити.

Стягнути із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2788 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) гривень 20
копійок майнової шкоди, заподіяної злочином.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишити попередню - підписку про невиїзд.

Вирок може бути
оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом п'ятнадцяти днів з
наступного дня після його проголошення.