справа 1-218/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2007
року

Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі
головуючої судді Кушнір
Н.В.

при
секретарі Данчук
Л.А.

з участю
прокурора Ідрісова P.M.

потерпілого ОСОБА_1

його
представника адвоката ОСОБА_2

захисника
адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівному
кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Дубно Рівненської області, українця,
громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, непрацюючого,
проживаючого по АДРЕСА_1 раніше несудимого

у скоєнні
злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

22 травня 2007 року близько 12-ої години 00 хвилин ОСОБА_4, перебуваючи на
вул.Відінській в м.Рівному, погрожуючи застосуванням насильства, що не є
небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, що виразилось в
представленні до спини з лівого боку ОСОБА_1 кухонного ножа,
дістав з кобури останього технічний револьвер МЕ-38 та примусив потерпілого
їхати в с.Колоденка Рівненського району Рівненської області, де на вул.Свободи
незаконно заволодів мотоциклом марки «Сузукі» д.н. НОМЕР_1 який зареєстрований
на дружину потерпілого, вартістю 20 000 грн.

В цей же час ОСОБА_4., погрожуючи застосуванням
насильства, що не небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, і виразилось в
утримування біля спини з лівого боку ОСОБА_1 кухонного ножа, реалізовуючи
раптово виниклий умисел на заволодіння майном останнього, з корисливих мотивів,
відкрито викрав мобільний телефон «Нокіа-1101» вартістю 231 грн. 94 коп. та
шолом до мотоцикла вартістю 100 грн., всього викравши майна на загальну суму
331 грн. 94 коп.

Підсудний ОСОБА_4. свою вину у скоєному визнав повністю та підтвердив
обставини, встановлені судом.

По суті справи показав, що 22 травня 2007 року він
вирішив незаконно заволодіти мотоциклом особи, з якою раніше зустрічався в
м.Рівному, повідомляючи його, що хоче придбати даний мотоцикл, що не відповідає
дійсності, оскільки таких коштів не мав. З потерпілим він зустрівся в мікрорайоні
„Північний" в м.Рівному на кільцевій зупинці тролейбуса, де сказав йому,
що потрібно поїхати в с.Колоденка Рівненського району до своєї сестри, щоб там
взяти гроші. Приїхавши в дане село, де він ніколи раніше не був,

зупинив
потерпілого неподалік від фірми, яка займається порізкою деревини, після чого
відразу пішов до вхідних воріт в дану фірму, але, не заходячи на її територію,
деякий час простояв поблизу даних воріт, після чого повернувся до потерпілого.
Сівши на заднє сидіння мотоцикла, повідомив про наявність необхідних коштів і
погодився на пропозицію потерпілого поїхали до нотаріуса в м.Рівне, щоб
переоформити даний мотоцикл. Проїжджаючи поблизу кільцевого перехрестя, що по
вул.Відінській в м.Рівному він дістав з кишені кухонний ніж з пластмасовою
ручкою, який взяв собі в ліву руку та приставив його до лівого боку особи, яка
керувала мотоциклом та сказав йому, щоб він повертався в с.Колоденка
Рівненського району, що потерпілий і зробив. Коли вони їхали, то він дістав з
кобури водія його пістолет та тримав в своїй руці. Приїхавши в село, він сказав
потерпілому, щоб він зупинив мотоцикл на мості через меліоративну канаву, де на
його вимогу ОСОБА_1віддав йому технічний паспорт на мотоцикл та шолом безпеки і
мобільний телефон, з якого дістав собі «СІМ» картку. На пропозицію потерпілого
віддати пістолет, він від'їхав на деяку відстань і призупинив мотоцикл, після
чого кинув пістолет на обочину дороги, а сам відразу поїхав додому, де
повідомив батьків, що мотоцикл купив.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина
підсудного у скоєному повністю доведена.

У зв"язку з тим, що учасники судового розгляду не оспорюють фактичні
обставини справи, суд вважає за можливе визнати дослідження доказів щодо цих
обставин недоцільним. При цьому дані факти вважаються дослідженими та
встановленими в судовому засіданні, оскільки сторони вважають, що фактичні
обставини справи доведені наявними у справі доказами, які не потребують
дослідження у ході судового розгляду справи. При цьому суд переконався у тому,
що підсудний правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б
доказуванню і ним не заперечуються і сумнівів у добровільності та істинності
його позиції немає. Підсудному роз"яснено, що він при відмові від
дослідження доказів щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості
оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, підсудний настояли на
істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставинах справи.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина у скоєному
підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема даними, що містяться в
показаннях свідків ОСОБА_5/ а.с.43 /,ОСОБА_6/ а.с.44 /, ОСОБА_7 / а.с.45 /,
ОСОБА_8, протоколах огляду револьвера / а.с.20 /, мобільного телефону /
а.с.32-36 /, мотоцикла / а.с.38-40 /, шолома до мотоцикла / а.с.41-42 /, місця
події / а.с. 12-13 /, очної ставки / а.с.65 /, явках з каяттям / а.с.22, 30 /,
висновках товарознавчої експертизи / а.с.74-78, 82-84 /, речовими доказами /
а.с.89, 92 /.

Як показав потерпілий ОСОБА_1, 22.05.2007 року вранці до
нього зателефонував незнайомий чоловік, з яким він раніше зустрічався і сказав,
що хоче купити його мотоцикл. Вони домовилися, що він йому має заплатити за
даний мотоцикл 20 000 гривень, на що той погодився. Після цього вони домовились
зустрітись з даним чоловіком поблизу автозаправки в м.Рівному, яка знаходиться
в мікрорайоні «Північний». Близько 12 години він на своєму мотоциклі «SUZUKI BANDIT - 250»
під'їхав до вищезазначеного місця, де і зустрівся з підсудним. Чоловік, який
мав намір купувати його мотоцикл, сказав, що йому потрібно поїхати в
с.Колоденка до магазину «Розвилка», щоб там в сестри позичити частину грошей.
Він погодився, після чого вони поїхали в с.Колоденка, де чоловік побіг до
території, огородженої високим зеленим парканом, що через дорогу від магазину
«Розвилка», зайшов в середину і вийшов звідти через хвилину і сказав, що він
взяв гроші. Після цього вони вирішили укласти договір купівлі-продажу і, сівши
на мотоцикл, поїхали на вул.Відінську в м.Рівне. Коли він повернув з кільцевого
перехрестя на вул.Відінську, підсудний приставив йому в ліву задню частину
тулуба якийсь гострий предмет і коли він подивився на даний предмет, то
побачив, що то був ніж. Він відразу зупинився, після чого ОСОБА_4. дістав з
його кобури технічний револьвер, та наказав йому розвернутись і їхати прямо в
сторону с.Колоденка. Злякавшись
дій даного чоловіка,
він відразу розвернувся
та поїхав в
с.Колоденка

Рівненського
району. По дорозі підсудний тримав поблизу його боку ніж, а в іншій руці він
тримав пістолет. Виїхавши з м.Рівного вони поїхали за с.Колоденка, де по
вул.Свободи на мості через меліоративний рівчак невідомий наказав йому
зупинитись, що він і зробив. Коли він зупинився, то даний невідомий чоловік
сказав до нього, щоб він віддав йому свій мобільний телефон та технічний
паспорт на мотоцикл, що він відразу і зробив. Коли він віддавав мобільний
телефон, то з нього дістав СІМ-картку. Також підсудний забрав в нього шолом.
Після цього він сказав до даного чоловіка, щоб той віддав йому револьвер МЕ-38.
Коли він відійшов від мотоцикла, то ОСОБА_4. відразу від'їхав від нього і на
кінці моста зупинився, та кинув на обочину револьвер, а сам відразу поїхав в
напрямку с.Корнин Рівненського району. Вартість мотоцикла становить 20 000 грн.
На даний час він оцінює свій мобільний телефон марки „Нокіа 1101" у 200
гривень, а вартість шолома до мотоцикла він оцінює у 100 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному
заволодінні транспортним засобом, поєднані з погрозою застосування насильства,
що не є небезпечним для життя або здоров'я потерпілого, та у відкритому
викраденні чужого майна, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, ОСОБА_4. скоїв злочини, передбачені
ч.2 ст.289, ч.2 ст. 186 КК України.

При визначенні і міри покарання засудженому, принципу
складання призначених покарань, суд враховує, що злочини, в яких
обвинувачується підсудний, згідно ст.12 КК України є тяжкими, підсудний за
місцем проживання та навчання характеризується позитивно, раніше не судимий,
здоровий та працездатний.

Обставинами, що пом'якшують покарання підсудного, суд визнає його щире
каяття, активне сприяння розкриттю злочину, явкі з каяттям.

Обставин, що
обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Вищевказане свідчить про відсутність у підсудного стійкої установки на
антигромадське життя, а таку сукупність обставин суд вважає підставою для
застосування відносно підсудного ст.75 КК України з покладенням на нього певних
обов"язків, оскільки, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, суд
вважає, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, але в
умовах постійного контролю за його поведінкою з боку органів
кримінально-виконавчої системи.

При визначенні тривалості іспитового строку суд враховує
характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного
основного покарання, обставин, що характеризують особу підсудного, середовище,
в якому він перебуває.

Ст.77 КК України містить перелік додаткових покарань, які
можуть бути призначені у разі звільнення від відбування покарання з
випробуванням. Цей перелік є вичерпним і додаткового покарання у виді
конфіскації майна цим переліком не передбачено. Таким чином, у разі звільнення
засудженого від відбування покарання з випробуванням призначення додаткового
покарання у виді конфіскації майна не допускається.

Щодо заявленого цивільного позову ОСОБА_1 до підсудного про стягнення
майнової і моральної шкоди, то суд дійшов до таких висновків.

У разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки злочину, має місце
кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до кримінальної, так і до
цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне
покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобов"язання із
відшкодування шкоди - на майнову сферу правопорушника.

Матеріальна шкода позивачем не підтверджена, оскільки ксерокопії довідок не
є належними доказами, а інші докази суду не представлені, тому в цій частині
позову необхідно відмовити.

Відносно позову в частині стягнення моральної шкоди, то
суд вважає за можливе задоволити його частково.

Ст. 1167 ЦК України
передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров"я,
честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні
страждання, пов"язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а
також душевні страждання, не пов"язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну
шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не
означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в
тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі,
задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела
людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої
визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної
справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих.
Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом"якшення
якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у
випадках, передбачених ст. 440-1 ЦК,
так і іншими законодавчими актами, розмір відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Задовольняючи даний позов, суд виходить з того, що спричинення
моральної шкоди позивачу відповідачем підтверджується доказами, добутими в
судовому засіданні і полягає у отриманні нею фізичних страждань та моральних
переживаннях внаслідок викрадення майна, втраті душевного спокою, моральних
переживаннях у зв"язку з приниженням честі, гідності, порушенням життєвих
зв"язків через неможливість продовження звичного ритму життя.

При
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що внаслідок
злочинних дій відповідача були принижені честь і гідність потерпілого. Суд
також врахував характер і тривалість його страждань та обставини, за яких була
заподіяна моральна шкода потерпілому, майновий стан відповідача, його позитивна
характеристика, та те, що потерпілий усвідомлював, що його приниження було очевидним
і стало предметом обговорення серед жителів села. Також суд взяв до уваги, що
згідно ст.12 КК України злочини є тяжкими, злочинні дії тривали протягом доволі
тривалого часу. Протиправні дії відповідача і заподіяна шкода перебувають у
прямому причинному зв"язку між собою.

При визначенні розміру шкоди суд враховує вимоги розумності та
справедливості та відповідно до встановлених судом обставин, майнового стану
відповідача, таке відшкодування моральної шкоди суд визначає у розмірі 2 000
грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення судові
витрати у розмірі судового збору, а саме 17 грн. за задоволення позову в
частині стягнення моральних збитків.

На підставі
наведеного та керуючись ст.323, 324, 335 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених
ч.2 ст.289, ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання

за ч.2 ст.289 КК України у вигляді позбавлення волі
строком на п»ять років без конфіскації майна,

за ч.2 ст. 186 КК
України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання призначити шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі
строком на п»ять років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не
вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Зобов"язати ОСОБА_4 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи чи навчання,
періодично з"являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи, публічно попросити пробачення у потерпілого.

Запобіжний захід підсудному до вступу вироку в закону
силу залишити попередній -підписку про невиїзд.

Речові докази по справі - мотоцикл «Сузукі Бандіт 250»
д.н. НОМЕР_1 технічний паспорт НОМЕР_2на нього, шолом до мотоцикла, металевий
ключ замка запалення, револьвер МЕ-38, які передані на зберігання потерпілому
ОСОБА_1залишити йому.

Мобільний телефон марки „Нокіа 1101", який знаходиться на зберіганні в
камері зберігання речових доказів Рівненського РВ УМВС України в Рівненській
області, повернути потерпілому ОСОБА_1

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення майнової і моральної шкоди
задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. моральної шкоди.

У решті позовних
вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський районний суд протягом 15 діб з моменту
його проголошення.