Справа № 11- 586/08 р. Головуючий
у І інстанції - ОСОБА_7
Категорія - ст. 125 ч.2 КК
Доповідач - Антипець В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2008 року колегія суддів судової палати в
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Антипець В. М.

суддів - Демченка О. В. Козака В. І.

з участю захисника - адвоката ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_2 та його захисника - адвоката
ОСОБА_1 на вирок Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 22 липня
2008 року,

В С Т
А Н О В И
Л А :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та житель АДРЕСА_1 громадянин
України, з вищою освітою, неодружений, пенсіонер, постраждалий від аварії на
Чорнобильській АЕС 4 категорії, раніше не судимий.

Засуджений за ст. 125 ч. 2 КК України до штрафу в сумі 1020 грн. на користь
держави.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_2 на
користь потерпілого ОСОБА_3 96 грн. 87 коп. на відшкодування матеріальної
шкоди та 400 грн. моральної шкоди, а
всього 496 грн. 87 коп.

Як встановив суд, 11 серпня 2006 року, близько 16 години, в селищі міського
типу Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_2., на ґрунті неприязних стосунків, з
побутових причин, через віконний проріз АДРЕСА_1, навмисно, ударив молотком по
голові сусіда ОСОБА_3, завдавши йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним
розладом здоров'я.

В апеляції захисник - адвокат ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, а
провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрити за недоведеністю його вини у
вчиненні злочину.

Свої доводи вона обґрунтовує тим, що по справі немає жодного доказу, який
би доводив винність засудженого в заподіянні тілесних ушкоджень
потерпілому. Висновки судово- медичної
експертизи про наявність у ОСОБА_3
закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани
лоба, свідчить лише про характер та локалізацію тілесних ушкоджень. Експерт не
виключає, що ОСОБА_3. міг отримати
тілесні ушкодження при самопадінні.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знають про
побиття ОСОБА_3 лише з його слів.

Між потерпілим ОСОБА_3 та співмешканкою ОСОБА_2 свідком ОСОБА_6. склалися неприязні стосунки та тривалий час розглядаються судові справи.

В матеріалах справи є фотографія, на якій видно, що доступу до вікна потерпілого
перешкоджають будівельні матеріали. ОСОБА_2. фізично не міг дістатися молотком
до потерпілого, коли той виглядав із вікна. Потерпілий на думку захисника
обмовив засудженого.

В апеляції засуджений ОСОБА_2. просить вирок суду скасувати, а провадження
по справі закрити за недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Доводи засудженого співпадають з доводами його захисника, крім того він
вважає, що суддя діяв упереджено, оскільки в минулому працював в міліції, а
потерпілий ОСОБА_3., також колишній міліціонер. Надсилаючи листа 27. 11. 2007
року потерпілий заздалегідь знав, що буде порушена кримінальна справа, отже у
нього була домовленість із суддею. Суддя ОСОБА_7 незаконно обрав
щодо нього запобіжний захід у
вигляді взяття під варту і він з 5 травня по 26 травня 2008 року перебував у
камері разом з убивцями. Про події 11. 08. 2006 року він дізнався лише в суді і вважає засудження
його за ст. 125 ч.2 КК України несправедливим.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали свої
апеляції і просили скасувати вирок суду та закрити провадження по справі за
недоведеністю вини, вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає апеляції залишити без задоволення.

Висновки суду про винність ОСОБА_2 в навмисному заподіянні потерпілому
ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я,
відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на сукупності зібраних
доказів і є правильними.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 12 08. 2006 року, об 11
годині, в Ріпкинську центральну районну
лікарню звернувся ОСОБА_3. з
раною в лобній області, із скаргами на головний біль, головокружіння, втрату свідомості.
Зі слів ОСОБА_3 лікар записав, що хворий одержав побутову травму, сусід ударив
молотком по голові.

13 серпня 2006 року ОСОБА_3. заявив дільничному Ріпкинському РВ УМВС, що
його 11. 08. 06 року, близько 16 години, сусід на ім'я ОСОБА_8, безпричинно
ударив молотком по голові, внаслідок чого він потрапив до лікарні. Протокол
заяви оформлений відповідно до вимог ст. ст. 95, 97 КПК України.

Опитавши ОСОБА_3, сусідів ОСОБА_4 та
ОСОБА_4 , ОСОБА_5, постановою від 10 жовтня 2006 року дільничний
інспектор міліції Ріпкинського РВ УМВС відмовив в порушенні кримінальної справи,
роз'яснивши потерпілому, що справи приватного обвинувачення порушуються судом.

Своє право потерпілий ОСОБА_3. реалізував в межах строків давності, подавши
1 квітня 2008 року скаргу в порядку ст. 27 КПК України про притягнення ОСОБА_2
до кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 2 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_2 на змову між суддею, який розглядав
справу, та потерпілим ОСОБА_3 на
порушення проти нього кримінальної справи, не відповідають дійсності.

Про право порушити кримінальну справу через суд, проти ОСОБА_2 потерпілому було роз'яснено в
міліції, ще в жовтні 2006 року. Тому,
письмова пропозиція ОСОБА_3 , датована 27. 11. 2007 року та адресована
співмешканці засудженогоОСОБА_6, про улагодження конфлікту з прибудовою, в
обмін на те, що він не буде порушувати кримінальну справу проти ОСОБА_2 ( а. с. 170 171) є цілком
закономірною.

Між сім'ями потерпілого ОСОБА_3 та
ОСОБА_6. тривалий час тривають судові
спори за межу, за знесення самовільно
збудованих споруд, які порушують право власності та побудовані з порушенням
санітарних норм та протипожежних правил.

До матеріалів справи додане рішення апеляційного суду Чернігівської області
від 12 вересня 2007 року, яким ОСОБА_3 разом з іншими відповідачами
зобов'язаний знести самовільно збудовані прибудови, розташовані на лінії межі
за адресою АДРЕСА_2

Потерпілий ОСОБА_3. як два роки тому, в лікарні та в міліції, так і в судовому засіданні стверджував,
що 11 серпня 2006 року його навмисно
ударив молотком ОСОБА_2, який разом з ОСОБА_6. його обговорювали між собою,
виказували на його адресу непристойні слова та кинули в самовільно зведену ним
прибудову пакет від чіпсів. Будучи обурений поведінкою сусідів, він через
проріз вікна висунув голову та зробив зауваження, на що одержав удар молотком
від ОСОБА_2

Про побиття сусідом ОСОБА_2 ОСОБА_3. розповів свідкам ОСОБА_4 та її дочці
ОСОБА_4. Обидві жінки бачили закривавленого ОСОБА_3

Проведена по справі судово - медична експертиза показала, що у потерпілого
ОСОБА_3 1961 року народження мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобу, які
могли утворитися 11. 08. 2006 року від дії тупих предметів, в тому числі від
удару молотком, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я. Експерт вважає малоймовірним утворення таких
тілесних ушкоджень при падінні потерпілого з висоти власного зросту і не
виключає утворення таких тілесних ушкоджень при самопадінні з послідуючим
ударом об газову плиту.

Версія засудженого про те, що потерпілий будучи п'яним упав та ударився об
газову плиту перевірялася судом і визнана неспроможною.

Свідок ОСОБА_4 в день побиття
ОСОБА_3 заходила до нього з метою надання допомоги по обробці рани.
Потерпілий ОСОБА_3. скаржився їй, що його вдарив сусід і вона бачила в прибудові на підвіконні та на плиті кров, а тому
відповідаючи на питання суду заявила, що
ОСОБА_3. не міг отримати травми при самопадінні.

Засуджений ОСОБА_2 заперечує факт свого проживання з ОСОБА_6., а також
перебування в неї на подвір'ї 11. 08.
2006 року, надавши документи про наявність в нього житла в смт Ріпки за іншою
адресою та про сплату ним послуг за
користування газом.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також дільничний інспектор ОСОБА_7суду підтвердили,
що засуджений ОСОБА_2. постійно проживає у ОСОБА_6. на протязі 10 років і є
сусідом потерпілого.

За адресою реєстрації - АДРЕСА_1
ОСОБА_2. жодного разу на виклик суду в судове засідання не з'явився. По
причині злісного ухилення від явки до суду
був оголошений розшук підсудного та
обраний запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

5 травня 2008 року ОСОБА_2 було затримано
в АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_6. ( протокол затримання на а. с. 65).

Заперечуючи факт проживання з ОСОБА_6. та перебування з нею в фактичних шлюбних відносинах, підсудний
ОСОБА_2. звертається до суду із заявою про допуск в якості його захисника
ОСОБА_6 ( заява від 22. 05. 2008 року а. с. 105).

Незважаючи на заперечення засудженого проти звинувачення, твердження про
його перебування в іншому місці, показання потерпілого, свідків, висновки
судово - медичної експертизи, вказують на те, що саме ОСОБА_2. ударив молотком
ОСОБА_3, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом
здоров'я.

Надані фотокартки, які є в матеріалах справи і зроблені в різних ракурсах,
свідчать про те, що перебуваючи на подвір'ї у ОСОБА_6, засуджений Волинський мав реальну
можливість, тримаючи в руці молоток, ударити
в лоба ОСОБА_3 коли той виглянув у вікно. Наявність перешкод для завдання удару
свідчить про його недостаю силу і заподіяння
саме легких

тілесних ушкоджень.

Отже посилання засудженого на необ'єктивне дослідження обставин події
злочину та умисне формування проти нього
доказової бази обвинувачення безпідставні.

Посилання засудженого, що суддя діяв
упереджено та не об'єктивно, обравши йому запобіжний захід у вигляді взяття під
варту не відповідають дійсності. ОСОБА_2. з урахуванням віку та соціального
стану свідомо ігнорував виклики до суду, що унеможливлювало розгляд справи без
його участі.

Таку позицію він зайняв і на час проведення
перевірки дільничним інспектором, який у серпні 2006 року опитати
ОСОБА_6. та її співмешканця ОСОБА_2 не
зміг, по причині небажання останніх з ним спілкуватися. ОСОБА_6. не впустила
дільничного на подвір'я, показуючи в
його бік через вікно непристойні жести. Рапорт дільничного інспектора Сушні А.
А. та показання дільничного інспектора ОСОБА_7., допитаного судом в якості свідка є в матеріалах справи і
свідчать про намагання ОСОБА_2 уникнути відповідальності за свої дії.

Обираючи покарання засудженому ОСОБА_2, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував, ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, його вік, задовільну характеристику і на підставі ст. 5 КК України призначив покарання у вигляді
штрафу, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження
вчинення ним нових злочинів.

Посилання захисника засудженого на
необхідність застосування Закону України „Про амністію” від 19 квітня
2007 року і звільнення ОСОБА_2 від сплати штрафу на підставі ст. 1 пункту „г”, не є підставою для зміни вироку
суду. За заявою ОСОБА_2 районний суд вправі в порядку ст. ст. 409-411 КПК
України звільнити засудженого від покарання по амністії.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів,

У Х
В А Л
И Л А :

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 22 липня 2008
року щодо ОСОБА_2 без змін.

СУДДІ:

ДЕМЧЕНКО О. В. АНТИПЕЦЬ В. М. КОЗАК В. І.