АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/844/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0006079 від 01.11.2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, студентки 4-го курсу інституту журналістики КНУ ім. Т.Г. Шевченка, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6
за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року ОСОБА_6 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 судові витрати за проведення автотехнічної експертизи в сумі 553,41 грн. в дохід держави.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.

ОСОБА_6 25 жовтня 2014 року близько 12 години 40 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «БМВ-Х3» держномер НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині вул. Драгомірова в м. Києві зі сторони вул. Підвисоцького, зі швидкістю 20-25 км/год.

В цей час по вул. Драгомірова в м. Києві, справа наліво відносно руху вказаного автомобіля рухався пішохід ОСОБА_9 .

Під час руху ОСОБА_6 допустила порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.3 ПДР України, а саме керуючи автомобілем «БМВ-Х3» держномер НОМЕР_1 , наближаючись до будинку номер 2 по вул. Драгомірова в м. Києві, проявила неуважність, через, що своєчасно не відреагувала на зміну дорожньої обстановки при виникненні небезпеки для руху, чим для ОСОБА_6 виявився пішохід ОСОБА_9 , якого вона об`єктивно спроможна була побачити, та не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснила наїзд на гр. ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди гр. ОСОБА_9 отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2137/Е від 25.12.2014 року тяжкі тілесні ушкодження, а саме: садна м`яких тканин лобної ділянки; закрита травма хребта у вигляді перелому-вивиху зубовидного відростка; перелому бокової маси та суглобового відростка зліва 2-го шийного хребця.

Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_6 перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

В апеляційній скарзі, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченій покарання, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. В своїх доводах прокурор вказує, що суд безпідставно і незаконно призначив обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки у вироку відсутнє посилання на ст. 69 КК України відповідно до якої може бути призначено покарання нижче від найнижчої межі ніж встановлено санкцією статті. Крім того, вказує, що суд необґрунтовано не призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачена вчинила тяжкий злочин наслідком якого є тяжкі тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_9 . Просить постановити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, та покласти на неї обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи та доведеність винуватості ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України будь - ким із учасників судового розгляду, в тому числі і прокурором не оспорюється, а тому вирок в цій частині не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, як, порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є вірною.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , згідно ст. 65 КК України врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані, які характеризують особу винної, те, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Відповідно до ст. 66 КК України суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченої у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди, та згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи наведені обставини у їх сукупності суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства та обґрунтовано застосував вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
Разом з тим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
А тому, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 2 років позбавлення волі, оскільки санкцією статті передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, що є прямим порушенням Закону України про кримінальну відповідальність, тому вирок суду в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню.
Призначене за даним вироком суду покарання не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, передбаченого ст. 65 КК України, згідно з якими, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Обвинуваченому має бути призначене покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
З урахуванням вищенаведеного, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення ОСОБА_6 основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, що обвинувачена є студенткою 4 курсу інституту журналістики КНУ імені Т.Г. Шевченка, позитивно характеризується, завдані збитки потерпілому відшкодовані і він просив не позбавляти її права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає за можливе не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення основного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

_____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4