Справа №592/1135/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/211/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника КВІ ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2015 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Уральськ Республіки Казахстан, мешканцю м. Суми, раніше судимому 08.09.2009 р. Зарічним районним судом м. Суми за ст.ст. 191 ч. 5, 209 ч. 1, 222 ч. 2, 366 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займатися господарською діяльністю на строк 3 роки з конфіскацією майна, одержаного злочинним шляхом, з конфіскацією майна, крім житла,

відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про звільнення його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатись господарською діяльністю, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2009 р.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено в ухвалі суду, ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатись господарською діяльністю, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2009 р. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 відбув повністю основне покарання та ? додаткового покарання, яке закінчується 05.06.2015 р., на даний час не працює, має батьків похилого віку, які проживають в Казахстані та потребують постійного догляду, а через заборону виїжджати за межі України він не може цього здійснити.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2015 року ОСОБА_8 було відмовлено в задоволенні даного клопотання. У своєму рішенні суд послався на вимоги ст. 81 КК України, яка передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. З матеріалів справи вбачається, що засуджений за місцем проживання характеризується посередньо, а після звільнення від основного покарання у 2013 році ніде не працював.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 не погоджується з таким рішенням суду та вважає його протиправним. Зазначає, що своє виправлення він довів, коли був умовно-достроково звільнений від відбування основного покарання, в даний час працює на власному господарстві, на городі, допомагає виховувати своїх онуків. Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді займатися господарською діяльністю.

Вислухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, представника КВІ, який покладається на розсуд суду, прокурора, який просив залишити ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання, суд виходив з вимог ст. 81 КК України про те, що підставою для такого звільнення є не тільки відбуття засудженим певного строку покарання, а й наявність даних, які свідчать, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, зазначене положення закону є правом, а не обов`язком суду.

При розгляді подання суд, у відповідності до вимог КПК України дослідив дані, які характеризують особу засудженого, та належним чином вмотивувавши своє рішення, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, що закріплено в статті 81 КК України.

Також, згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише, зокрема, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного подання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання засудженого ОСОБА_8 місцевий суд зазначив, що ОСОБА_8 має посередню характеристику з місця проживання та з моменту звільнення з ВЦ-130 23 липня 2013 року ніде не працював.

Таким чином, рішення суду, що засуджений ОСОБА_8 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття додаткового покарання, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального закону і є правильним. Підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК УкраїниКПК України

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2015 року, якою ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4