АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1238/15 Справа № 185/2411/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

2 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0000081 за апеляційною скаргою старшого прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого в кв. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного за цим вироком покарання з іспитовим терміном 3 роки, та зобов`язано останнього, відповідно до ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання, роботи, або навчання.

Провадження № 11-кп/774/1238/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .

На зазначений вирок старший прокурор Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області приніс апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 , просить вирок щодо останнього скасувати, ухвалити новий вирок, за яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Автором апеляції зазначається, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стороною обвинувачення вказується на те, що обставини провадження свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства. Звертається увага на неврахування судом того, що ОСОБА_7 визнавав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні лише під час досудового розслідування, з метою отримання більш м`якого покарання, що свідчить про відсутність щирого каяття останнього. При цьому, жодними даними не підтверджується висновок суду про активне сприяння розкриттю злочину, в той час як це твердження спростовується відмовою ОСОБА_7 надавати будь-які пояснення по вчиненому злочину, і така позиція, на думку прокурора, виключає вольове прагнення обвинуваченого стосовно виявлення його злочинних діянь. Також, місцевим судом не було враховано жорстокість та мотив вчинення кримінального правопорушення. Державний обвинувач не погоджується і з висновками суду щодо особи ОСОБА_7 та встановлених судом даних, що його характеризують. Отже, прокурор стверджує, що обставини цього кримінального провадження прямо показують про необхідність призначення більш суворого покарання, задля виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 11 січня 2015 року приблизно о 18 годині 30 хвилин знаходився в районі 8-го під`їзду буд. АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_9 наніс один удар кулаком руки в область грудної клітини ОСОБА_12 .. В цей час у ОСОБА_7 на ґрунті неприязного відношення до ОСОБА_9 , яке раптово виникло в результаті поведінки останнього, виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до металевого смітника, звідки взяв порожню пляшку з-під пива та з метою використання її як знаряддя злочину, розбив об металевий смітник. Після чого, тримаючи в правій руці частину горлечка розбитої скляної пляшки ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який стояв в районі 8-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 та умисно наніс останньому один удар гострою частиною горлечка розбитої скляної пляшки в область шиї справа, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої бокової поверхні шиї з пошкодженням зовнішньої яремної вени, біля вушної слинної залози, ускладненої зовнішньою кровотечою з гострою крововтратою та геморагічним шоком тяжкого ступеню, що підтверджено об`єктивною клінічною симптоматикою, відображеною в медичній документації. Окрім цього у потерпілого ОСОБА_9 мала місце невелика різана рана в скроневій області справа. Колото-різане поранення з пошкодженням яремної вени біля вушної залози, зовнішньою кровотечою з гострою крововтратою, ускладнене шоком тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень. Рана в скроневій області справа по своєму характеру відноситься до ступеню легких тілесних ушкоджень.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала подану стороною обвинувачення апеляцію та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили залишити апеляцію прокурора без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки на їх думку, застосування судом ст. 75 КК України, відповідає як його особі так і тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляції прокурора.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесена апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілого, а також факт протиправної поведінки потерпілого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, місцевий суд, обираючи такий вид покарання, не в повній мірі врахував визначені ст. 75 КК України умови та підстави для призначення такого покарання, і які б об`єктивно вказували на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення злочину та дані про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів законність вироку в частині призначеного покарання.

Вказуючи у вироку на протиправну поведінку потерпілого та беручи до уваги його ж думку щодо покарання, суд, разом з тим не взяв до уваги той факт, що будь якого особистого конфлікту між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 не було, оскільки конфлікт відбувся між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , та був уже вичерпаним.

Крім того, суд першої інстанції не дав об`єктивної оцінки способу вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, знаряддя, яке він застосував для спричинення ушкоджень та характер поранень, виявлених у потерпілого.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_7 , для спричинення тілесних ушкоджень, в якості знаряддя злочину, на місці його вчинення, розбив пляшку з-під пива, тобто виготовив з неї так звану «розочку», а саме горлечко пляшки, з якого стирчать гострі частини скла, та яке є колюче-ріжучим предметом, здатним спричиняти глибокі рвані рани.

Цим предметом обвинувачений ОСОБА_7 вдарив потерпілого ОСОБА_9 в життєво важливий орган шию, в результаті чого пошкодив зовнішню яремну вену, пошкодження якої відноситься до категорії найбільш драматичних по інтенсивності й швидкості негативних наслідків, оскільки викликає гостру крововтрату, та як наслідок гемарогічний шок.

Наведені обставини суттєво підвищують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать про небезпечність обвинуваченого, як особи, для суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок м`якості, а тому, колегія суддів вважає за необхідне вирок відносно обвинуваченого в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок.

Враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі ст. 414 КПК України, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
апеляційну скаргу старшого прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбування покарання його досудове тримання під вартою з 11 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області