Справа №
11 -409 / 2007 р. Головуючий 1 -ї інстанції
ст. 119 КК України суддя Семерей М.Ф.
Доповідач апеляційної інстанції
суддя Чернявський А.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого -
Карпія В.М.,

суддів - Олещук Т.Л., Чернявського А.С,

з участю прокурора - ОСОБА_8,

потерпілої -
ОСОБА_2,

засудженого - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_4, 24 травня 2007року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_4 на вирок
Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 березня 2007
року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народ

ження, уродженець
та житель міста Миколаєва,

раніше не
судимий, засуджений за ч. 1
ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7935 грн. завданої матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 9 жовтня 2006
року, близько 19 години 30 хвилин на зупинці громадського транспорту "П'ятихатки" на розі
вулиць Кірова та Електронної в М.Миколаєві, після сумісного вживання спиртних
напоїв, проводжаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_3, став міцно обніматися з останнім. При
цьому, ОСОБА_1, будучи явно фізично сильнішим та вищим по зросту свого
знайомого ОСОБА_3, діючи необережно, зі злочинною недбалістю, не передбачаючи
наслідків, притиснув до своїх грудей лівою рукою за шию останнього, який
знаходився до нього лицем. Почувши хруст в області шиї та побачивши падаюче
тіло ОСОБА_3, ОСОБА_1 підхопив останнього та бережно положив на траву.

Своїми діями
ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_6тяжкі тілесні ушкодження у виді тупої
травми шиї, повного поперечного перелому

шийного відділу хребта між 5-м та 6-м
хребцями, субдурального крововиливу,
забою спинного мозку, який ускладнився набряком та набуханням, а також
стисненням спинного мозку.

Вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому
причинному зв'язку зі смертю ОСОБА_3, яка
наступила в 20 годин
10 хвилин
14 жовтня
2006 року
в лікарні швидкої медичної допомоги.

В апеляції захисник ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати,
а кримінальну справу закрити за
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину,
так як вважає, що ні досудовим, ні судовим слідством не встановлено причинного зв'язку між діями засудженого та
смертю потерпілого. Посилається на те, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 більше ніж півгодини чекали автомобіля "швидкої допомоги" та не дочекавшись, повезли потерпілого на "таксі" спочатку в
найближчу лікарню, де їм відмовили в прийомі потерпілого, а потім повезли ОСОБА_2 в лікарню швидкої медичної допомоги, де самі переклали потерпілого
на носилки та транспортували у відділення. Далі
апелянт зазначає, що наступного дня, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прийшли провідати ОСОБА_2, та лікар попросив їх допомогти розтягувати тіло потерпілого за ноги і
голову, а сам лікар, в цей час
намагався вправити ОСОБА_2 хребці. Апелянт також вважає, що ОСОБА_1 не мав фактичної можливості передбачити
настання небезпечних наслідків, а тому, при таких обставинах має місце казус.
Крім того, апелянт вважає, що
навіть при доведеності вини ОСОБА_2, призначене йому покарання є надто суворим, а з вироку не вбачається, на
підставі яких документів суд визначив суму
матеріальних збитків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; захисника
ОСОБА_4, який в апеляційній інстанції змінив
свої вимоги, просив вирок суду скасувати,
а справу направити на додаткове розслідування для встановлення факту можливого спричинення смерті потерпілому
діями лікуючого лікаря; засудженого
ОСОБА_1, який погодився з доводами захисника; думку прокурора ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_2, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягає; вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів знаходить її підлягаючою частковому задоволенню.

Притягуючи ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, органи досудового слідства в постанові від 25.12.2006
року зазначили: "В подальшому, знаходячись на вказаній зупинці
громадського транспорту, біля
19 години
30 хвилин
ОСОБА_1 став, прощаючись, боротися з ОСОБА_2, при цьому міцно обніматись
та розмовляти про свої дружні відносини і про час наступної зустрічі. При цьому
ОСОБА_1, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, будучи явно фізично сильнішим та вищим по
зросту свого знайомого ОСОБА_2, діючи необережно та не передбачаючи
злочинних наслідків, прижав до своїх грудей лівою рукою за шию останнього, який був повернутий до нього обличчям.
Почувши хруст в області шиї та
побачивши падаюче тіло ОСОБА_2, ОСОБА_1 підхопив його та обережно
положив на газон..." (а. с. №136).

З викладеного в постанові вбачається, що органи
досудового слідства прийшли до
висновку про наявність у діях ОСОБА_2 необережності, але в подальшому тексті звинувачення не вказано виду
необережності, яка може виражатись
як в злочинній самовпевненості так і в злочинній недбалості, що є суттєвою обставиною для визнання вини особи.

Суд першої інстанції у вироку вийшов за межі
пред'явленого звинувачення, вказавши, що ОСОБА_1
діяв зі злочинною недбалістю.

Про необхідність встановлення того чи іншого виду
необережності, а також всіх ознак встановленого виду
необережності вказує п.26 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи", де
також зазначено, що вбивство вчинене
внаслідок злочинної недбалості необхідно відмежовувати від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була
або не могла його передбачити).

Крім того, в постанові про притягнення ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності вказано, що він
став боротися з ОСОБА_2, але обставин боротьби органи досудового слідства не
навели та не вказали дій ОСОБА_2 та ОСОБА_2 під час
боротьби між ними.

Свідок ОСОБА_5, допитаний по справі, який стояв поряд з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та тримав в руках сумку
останнього, ніяких показів по обставинам
боротьби між ними не дав, пояснивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 між собою "грались" та
"балувались", але в той же час зазначив, що у ОСОБА_2 з лівої ноги спала кросівка.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 24
серпня 2006
року ОСОБА_2 за кордоном отримав серйозну травму, в зв'язку з
чим, лікарі не рекомендували йому щось носити в
руках. Органи досудового слідства не придали цій обставині уваги та не
встановили, чи не могла ця обставина сприяти отриманню тілесних ушкоджень ОСОБА_2 9 жовтня 2006 року, чи
відповідала в цей день поведінка ОСОБА_2 порадам та рекомендаціям лікарів.

Вказана неповнота досудового слідства не може бути
усунена в судовому засіданні, а тому колегія
суддів вважає необхідним кримінальну справу направити для провадження додаткового розслідування, в ході якого необхідно, шляхом розширення кола свідків та їх
допиту, допиту ОСОБА_2 та свідка
ОСОБА_5 встановити конкретні дії як ОСОБА_2 так і ОСОБА_2 на зупинці громадського транспорту, витребувати наявну медичну документацію по тілесним ушкодженням ОСОБА_2,
отриманим 24 серпня
2006 року
та з її врахуванням провести судово - медичну експертизу на предмет з'ясування зазначених вище питань.

Якщо органи досудового слідства прийдуть до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 необережної форми вини, то
необхідно вказати її вид та обґрунтувати
доведеність ознак цього виду необережної форми вини.

На підставі викладеного, керуючись ст.365, ст.366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_4 частково
задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12
березня 2007 року відносно ОСОБА_2 - скасувати, а кримінальну справу направити для провадження
додаткового розслідування прокурору
Ленінського району міста Миколаєва, в ході якого необхідно усунути неповноту слідства, зазначену в
мотивувальній частині цієї ухвали.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити попередню -
підписку про невиїзд.