Справа № 592/5100/15-к
Провадження № 1-кп/592/303/15

УХВАЛА

10 липня 2015 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, -

встановив:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив, що кримінальне провадження повинно бути призначене до судового розгляду із-за відсутності підстав для його повернення.
Обвинувачений та захисник погодилися з думкою прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору із-за невідповідності вимогам ст. 291 КПК України з наступних підстав.
Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», - складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті повинно бути зазначено - як виклад фактичних обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто описова і його резолютивна частини. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі формулюється обвинувачення та зазначається час, місце, спосіб, мотиви, що саме вчинила особа, наслідки кримінального правопорушення, в якому стані перебувала особа і всі ознаки виду кримінального правопорушення, а також зазначається кваліфікація злочину, в якому особа обвинувачується із зазначенням всіх кваліфікуючих ознак.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 вказаним вимогам не відповідає, оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення цій особі, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування /а. с. 1-2/, вказівку на підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та правову кваліфікацію його дій за цим складом злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, та практику Європейського суду з прав людини - як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Однак, в даному випадку всі вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та вимоги перелічених рішень Європейського суду, які є обов`язковими для застосування судами України, органами досудового розслідування були порушені, оскільки обвинувальний акт починається із вказівки, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України /а. с. 1/.

Далі слідує виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим /а. с. 1-2/, після чого робиться висновок, що обвинувачений своїми умисними протиправними діями вчинив певний злочин із зазначенням статті, тим самим слідчий вчинив правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, ні слідчим, ні прокурором не було зазначено в чому саме обвинувачується обвинувачений, тобто, після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим та зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність потрібно сформулювати, що обвинувачений обвинувачується: у тому, що, і викласти суть обвинувачення, чого зроблено не було, що в свою чергу є грубим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку суду.
У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком до обвинувального акту, який складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування визначені у статті 109 КПК України. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити повний опис усіх без виключення дій і прийнятих процесуальних рішень під час досудового розслідування. Порушення вимог закону щодо повноти змісту реєстру матеріалів досудового розслідування, є одним з критеріїв невідповідності обвинувального акту ст. 291 КПК України.
У порушення п. 3 ч. 2 ст. 99, ст. 104, ч. 2 ст. 276, ст. 278 КПК України у доданому до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії, які були проведені в ході досудового розслідування. Зокрема, не зазначено про невідкладне повідомлення підозрюваному про його права, передбачені ст. 42 КПК України, та про роз`яснення прав підозрюваному під час досудового розслідування.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 283 КПК України, реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження. Дана процесуальна дія також не відображена в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні.
У відповідності з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Суд зазначає, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 412 КПК України, є порушення, яке позбавило чи обмежило підозрюваного чи обвинуваченого у здійсненні права на захист, перешкодило чи могло перешкодити суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, допущені органом досудового слідства порушення кримінального процесуального закону мають суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в даній справі, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
Керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, повернути прокурору м. Суми із-за невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1