Ухвала

іменем україни

30 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді
Солодкова А.А.

суддів:
Крещенка А.М., Шибко Л.В.,

за участю прокурора
Чупринської Є.М.

захисників: ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2

представника потерпілої ОСОБА_3

при секретарі Зінорук
В.В.

розглянувши в судовому засіданні
матеріали кримінального провадження
№00000590 за касаційною скаргою
захисника засудженого ОСОБА_4 -
адвоката ОСОБА_1 на вирок Апеляційного
суду м. Києва від 25 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м.
Києва від 14 лютого 2014 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
уродженця м. Кам'янець-Подільський
Хмельницької області, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 6 років 6 місяців з позбавленням
права керувати транспортними засобами
на строк 3 роки.

Також, вироком суду вирішено питання
щодо речових доказів, судових витрат та
заявлених по справі цивільних позовів.

Апеляційний суд м. Києва 25 квітня 2014
року вирок місцевого суду в частині
призначення покарання скасував та
ухвалив новий вирок. Призначив ОСОБА_4
за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді
позбавлення волі на строк 8 років з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2
задовольнив частково та стягнув на її
користь з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі
500 000 гривень.

У решті вирок суду першої інстанції
залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 26
травня 2013 року приблизно о 00 годин 35
хвилин, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, керуючи
технічно справним автомобілем «Ауді
А6», д.н.з. НОМЕР_1, рухався по проїзній
частині просп. ОСОБА_5 в напрямку вулиці
Драгоманова в м. Києві, всупереч
вимогам п.п. 1.5, 2.3 підпункт "б", 2.9
підпункт "а", 12.1, 12.3, 21.4 Правил
дорожнього руху України, не обрав
безпечну швидкість руху, проявив
неуважність, в результаті чого
здійснив наїзд на пішохода
ОСОБА_6, заподіявши йому тяжкі тілесні
ушкодження, від яких останній помер на
місці.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1
порушує питання про скасування вироку
апеляційного суду у зв'язку з істотним
порушенням вимог кримінального
процесуального закону, неправильним
застосуванням закону України про
кримінальну відповідальність,
невідповідністю призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення та особі
засудженого внаслідок суворості і
просить призначити новий розгляд у
суді апеляційної інстанції.

Потерпіла ОСОБА_2 та представник
потерпілої ОСОБА_3 у запереченнях на
касаційну скаргу захисника
засудженого просять вирок суду
апеляційної інстанції залишити без
зміни, вважаючи його законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідь суді, думку
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги,
захисника який підтримав касаційну
скаргу, потерпілої ОСОБА_2, яка
заперечувала проти задоволення
касаційної скарги, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши наведені у скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Викладені у вироку висновки суду щодо
доведеності винуватості ОСОБА_4 у
вчиненні інкримінованого йому
кримінального правопорушення, при
встановлених у вироку обставинах,
відповідають фактичним даним,
підтверджені розглянутими у судових
засіданнях суду першої й апеляційної
інстанцій доказами, і є правильними та
обґрунтованими.

Судом першої та апеляційної інстанцій
правильно встановлені фактичні
обставини кримінального провадження
та дана відповідна кваліфікація діям
засудженого.

При цьому, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав достовірними
доказами показання свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про
обставини вчинення кримінального
правопорушення, які вони давали на
досудовому та судовому слідстві, та які
є послідовними і такими, що
узгоджуються між собою та іншими
доказами по справі.

Суд, обґрунтовуючи свій висновок про
доведеність винуватості ОСОБА_4 у
вчиненні інкримінованого йому злочину,
послався також на дані, що містяться у:
протоколі огляду місця дорожньо -
транспортної пригоди від 26 травня 2013
року (т. 1 а.к.п. 14-19); додаткового огляду
місця пригоди від 26 травня 2013 року (т. 2
а.к.п. 24-25); огляду транспортного засобу
від 26 травня 2013 року (т. 1 а.к.п. 35-36);
огляду речей від 27 травня 2013 року,
зокрема, одягу, в якому був одягнутий
ОСОБА_4 під час ДТП (т. 2 а.к.п. 92); висновку
та акту щодо результатів медичного
огляду від 26 травня 2013 року, відповідно
до яких ОСОБА_4 перебував станом на 02
год. 20 хв. в стані алкогольного
сп'яніння - 2,10 % етанолу (т. 1 а.к.п. 55, 57-58);
висновку експерта № 1398/2 від 27
травня 2013 року, про характер,
локалізацію та механізм утворення
виявлених у ОСОБА_6, тілесних ушкоджень,
про причини настання його смерті (т. 2
а.к.п. 104-109); висновку експерта № 224 - ат
від 19 червня 2013 року, щодо причини
виникнення ДТП під керуванням ОСОБА_4
автомобіля «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 та
невідповідності його дій з технічної
точки зору вимогам пп. 12.1, 12.4 Правил
дорожнього руху України (т. 2 а.к.п. 190-195);
висновку експертизи № 265 згідно якого
кров ОСОБА_4 відноситься до групи А з
ізомагютином анти-В. Під час
дослідження на правій передній
пасажирській подушці безпеки
автомобіля «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1
виявлена кров людини, в якій антигени А
и В не виявлені. Та на лівій водійській
подушці безпеки кров методом висхідної
тонкошарової хронографії не виявлена
(т. 2 а.к.п. 160-164).

Вказані висновки повністю
узгоджуються з послідовними
показаннями на досудовому
розслідуванні та судовому розгляді
свідків та даних висновків експертиз.

Судами першої та апеляційної інстанції
не встановлено будь-яких підстав
ставити під сумнів показання свідків, а
також висновки проведених експертиз.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за
ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів касаційної
скарги захисника ОСОБА_1 про істотне
порушення судом апеляційної інстанції
вимог кримінального процесуального
закону, то вони є необґрунтованими.
Неоголошення колегією суддів
апеляційного суду окремих положень
формулювання обвинувачення визнаного
судом доведеним, не є підставою для
скасування судових рішень. На думку
колегії суддів касаційного суду це не є
істотним порушенням вимог
кримінального процесуального закону,
як і не є безумовною підставою для
скасування вказаних рішень. Так, суд
апеляційної інстанції у вироку вказав
на докази, що підтверджують
обвинувачення ОСОБА_4, та норму
кримінального закону, за якою останній
засуджений. Крім того, з матеріалів
кримінального провадження вбачається,
що суд апеляційної інстанції
засуджуючи ОСОБА_4 не змінював
формулювання обвинувачення, лише
підтвердив фактичні обставини
встановлені судом першої інстанції і
скасував вирок місцевого суду лише з
підстав невідповідності призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого.

Доводи захисника ОСОБА_1 про порушення
судом апеляційної інстанції вимог
кримінального процесуального закону, а
саме щодо змісту резулятивної частини
вироку не заслуговують на увагу,
оскільки згідно ст. 420 КПК
України вирок апеляційного суду
ухвалюється.

Приймаючи рішення про необхідність
скасування вироку суду першої
інстанції щодо ОСОБА_4 в частині
призначення покарання та
постановлення нового вироку
апеляційний суд врахував ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину, дані
про особу засудженого, обставини, що
обтяжують його покарання, та конкретні
обставини скоєння правопорушення.

Так, апеляційний суд врахував, що
злочин, у вчинені якого ОСОБА_4 визнано
винуватим і засуджено, відповідно до
ст. 12 КК України є тяжким. Обставиною,
яка обтяжує покарання обґрунтовано
враховано те, що засуджений вчинив
злочин, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння.

Обставин, які пом'якшують покарання
судом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд,
призначаючи ОСОБА_4 покарання у
максимальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК
України, вимог статей 65, 67 КК України не
порушив, оскільки призначене йому
покарання відповідає тяжкості
вчиненого злочину, даним про особу
засудженого, всім обставинам справи і є
необхідним та достатнім для
виправлення засудженого та
попередження вчинення ним нових
злочинів.

Вирок апеляційної інстанції
відповідає вимогам частин 1, 2 ст. 420 КПК
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
підстав для задоволення касаційної
скарги не знаходить.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436 КПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 25
квітня 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без
зміни, а касаційну скаргу захисника
засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_1
без задоволення.

Ухвала касаційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

А.А. Солодков А.М. Крещенко Л.В. Шибко