АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2014 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000689 апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури Садгірського району міста Чернівців ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вирок Садгірського районного суду міста Чернівців від 19 листопада 2014 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Киселів Кіцманського району Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, не одружений, має на утримання малолітню дитину, непрацюючий, судимий Садгірським районним судом міста Чернівців 12 березня 2014 року за ст.185 ч.3, 69 КК України на один рік позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, - визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 березня 2014 року йому призначено покарання у виді позбавлення волі на три роки один місяць, за ч.3 ст.185 КК України на три роки один місяць 15 днів позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 березня 2014 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на три роки два місяці;

Справа № 11кп/794/28/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_16
Категорія: ст.185 ч.2, 3 КК України Доповідач: ОСОБА_1

2.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , українець, неодружений, непрацюючий, раніше несудимий, - визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , українець, непрацюючий, одружений, раніше несудимий, - визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на три роки, відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишений у виді домашнього арешту до набрання вироком чинності. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 солідарно на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 19 600 гривень, з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 35 292 гривні. Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь держави судові витрати в сумі 834 гривні 22 коп. Вирішена доля речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Садгірського району міста Чернівців ОСОБА_14 просить вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну
відповідальність, виключити з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, та за сукупністю злочинів. Визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання згідно санкції вказаної статті у виді трьох
років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 березня 2014 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі. У доповненні до зазначеної апеляції прокурор посилається на те. що районний суд при призначенні ОСОБА_6 покарання не врахував, що першу крадіжку ОСОБА_6 вчинив у неповнолітньому віці та просить врахувати це як пом`якшуючу його покарання обставину. Також прокурор посилається на порушення вимог ст.73 КК України при призначенні судом покарання ОСОБА_6 за другий епізод злочину.
Адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_6 змінити та

3.
застосувати вимоги ст.75 КК України, посилається на те, що ОСОБА_6 вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся та сприяв у розкритті злочинів, має постійне місце проживання, позитивно характеризується , на утриманні має малолітню дитину та частково відшкодував завдану потерпілим шкоду.
Потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в апеляційних скаргах просять вирок суду відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених ними злочинів через м`якість призначеного покарання. Вважають, що районний суд недостатньо врахував сукупність обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, безпідставно призначив їм покарання найнижче з передбачених ч.3 ст.185 КК України, а також безпідставно звільнив обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
Згідно вироку ОСОБА_6 27 листопада 2013 року приблизно о 01 годині 30 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_8 шляхом проникнення в будинок потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 , пошкодивши метало-пластикове вікно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 17 000 гривень та майно потерпілого ОСОБА_12 на суму 2 600 гривень.
Крім цього, 27 червня 2014 року приблизно о 01 годині ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно і за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , шляхом пошкодження вхідних дверей проникли в гаражне приміщення потерпілого ОСОБА_13 , розташоване по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 35 292 гривень.
11 липня 2014 року приблизно о 14 годині ОСОБА_19 , знаходячись в будинку АДРЕСА_6 , таємно повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_20 на загальну суму 1100 гривень.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги та доповнення, просив відмовити в задоволенні апеляції адвоката в інтересах ОСОБА_6 , а апеляційні скарги потерпілих вирішити на погляд суду, адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляції адвоката, частково підтримали апеляційні вимоги прокурора та просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілих, потерпілого ОСОБА_12 , який підтримав доводи поданої апеляції та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_13 , який підтримав подану ним апеляцію лише в частині необхідності призначення більш суворого покарання ОСОБА_6 , в іншій частині від апеляційних вимог відмовився, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляція адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають частковому задоволенню.
Винуватість обвинувачених у вчиненні злочинів при обставинах, наведених у вироку суду, доведена повністю і вирок районного суду в цій частині ніким не оскаржений.

4.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна повторно та за ч.3 ст.185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб шляхом проникнення у житло. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч.3 ст.185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна повторно, за попередньою змовою групою осіб шляхом проникнення у житло та інше приміщення.
При цьому судова колегія вважає, що судом правильно окремо кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив одну з крадіжок у листопаді 2013 року, тобто до постановлення відносно нього вироку суду від 12 березня 2014 року, а інший злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, вчинив після вироку в період звільнення від призначеного за цим вироком покарання.
У зв`язку з наведеним судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом правильно окремо кваліфіковані дії обвинуваченого та призначено покарання згідно вимог ст.ст.70 ч.4 та 71 КК України. Положення п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» в тій частині, що вирок зі звільненням особи від відбування призначеного покарання з випробуванням після призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення цього вироку, виконується самостійно, у даному провадженні відносно ОСОБА_6 застосуванню не підлягає, оскільки ним був вчинений також злочин після першого вироку в період звільнення від відбування покарання з випробуванням і остаточне покарання призначається з застосуванням вимог ст.71 КК України.
Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України за злочин, вчинений 27 червня 2014 року, у виді 3 років 1 місяця та 15 днів, районний суд порушив вимоги ст.73 КК України, не врахував, що таке строкове покарання як позбавлення волі обчислюється та призначається лише у роках та місяцях, і тому в цій частині апеляція прокурора є слушною. Неправильне, з порушенням вимог закону про кримінальну відповідальність призначення покарання обвинуваченому є підставою для скасування вироку суду в цій частині.
Крім того, судова колегія вважає необхідним виключити з мотивувальної частини вироку (фабули обвинувачення по епізоду крадіжки 27 червня 2014 року) посилання суду на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили крадіжку за попередньою змовою з ОСОБА_18 , оскільки обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_18 в суд не надходив, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування (том 2 а.с. 251) матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_18 постановою прокурора від 27 серпня 2014 року виділені в окреме провадження.
Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, при цьому процесуальні витрати підлягають стягненню у частковому порядку з урахуванням вини, ступеня відповідальності і майнового стану кожного з обвинувачених. Враховуючи положення зазначеної норми закону та п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 зі змінами «Про відшкодування витрат на стаціонарне

5.
лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» процесуальні витрати у кримінальному провадженні щодо кількох обвинувачених у солідарному порядку стягувати не можна. А тому вирок суду в частині вирішення питання про стягнення з обвинувачених процесуальних витрат підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 на досудовому слідстві добровільно видав викрадений у ОСОБА_12 мисливський ніж вартістю 700 гривень, який переданий потерпілому (том 1 а.с. 64, 69), а також на досудовому слідстві виявлено та вилучено дві з викрадених у потерпілого ОСОБА_13 болгарки вартістю 600 гривень, які передані на зберігання потерпілому (том 1 а.с. 153, 165). У зв`язку з цим судова колегія вважає необхідним зменшити суми стягнутої з обвинувачених на користь потерпілих матеріальної шкоди.
Слушними судова колегія вважає також посилання апелянтів ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на неправильне застосування районним судом вимог закону про кримінальну відповідальність та призначення обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_8 занадто м`якого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених корисливих злочинів та даним про їх особи, а також на безпідставне застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання. У зв`язку з чим судова колегія вважає необхідним скасувати вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та постановити новий вирок.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 27 листопада 2013 року приблизно о 01 годині 30 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_8 шляхом проникнення в будинок потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 , пошкодивши метало-пластикове вікно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 17 000 гривень та майно потерпілого ОСОБА_12 на суму 2 600 гривень.
Крім цього, 27 червня 2014 року приблизно о 01 годині ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно і за попередньою змовою з ОСОБА_7 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження вхідних дверей проник в гаражне приміщення потерпілого ОСОБА_13 , розташоване по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 35 292 гривень.
11 липня 2014 року приблизно о 14 годині ОСОБА_19 , знаходячись в будинку АДРЕСА_6 , таємно повторно викрав майно потерпілої ОСОБА_20 на загальну суму 1100 гривень.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданих апеляцій, тому судова колегія при перевірці вироку суду першої інстанції не наводить доводів на підтвердження висновків районного суду про доведеність обвинувачення та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених ( п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків

6.
(постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку»). Разом з тим, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувачених.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим виду та міри покарання, судова колегія відповідно до вимог ст.65 КК України про загальні засади призначення покарання враховує ступінь тяжкості вчинених корисливих злочинів (тяжкий та середньої тяжкості), пом`якшуючі покарання обвинувачених обставини: повне визнання ними своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочинів на досудовому слідстві, а також добровільне часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 завданої злочином шкоди. Також судова колегія приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин вперше, його молодий вік, позитивні характеристики за місцем проживання та приходить до висновку, що сукупність пом`якшуючих покарання обставин та дані про особу ОСОБА_8 дають підстави для застосування при призначенні йому покарання ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.185 КК України. Враховуючи вищезазначені обставини та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , вчинення ним першого злочину у неповнолітньому віці, а останнього в період звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, а також у стані алкогольного сп`яніння, покарання йому слід призначити у межах санкції ч.3 ст.185 КК України з застосуванням вимог ст.70 ч.4 та ст.71 КК України. Підстав для застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 судова колегія не вбачає, оскільки це суперечить загальним засадам призначення покарання, і тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Згідно досліджених судом матеріалів провадження на досудовому слідстві проведено три судових трасологічних експертизи по дослідженню вилучених слідів взуття та слідів рукавичок з місця скоєння крадіжки 27 листопада 2013 року обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (том 1 а.с. 36, 45, 55). А тому відповідно до вимог ст.124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 834 гривні 22 коп. підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у рівних частинах.
Як показали потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на досудовому слідств їм було повернуто з викраденого у них майна відповідно мисливський ніж вартістю 700 гривень та дві болгарки вартістю 600 гривень, а тому розмір стягнутої з обвинувачених на користь потерпілих матеріальної шкоди слід відповідно зменшити на зазначені суми.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, судова колегія, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Садгірського району міста Чернівців ОСОБА_14 задовольнити частково, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 задовольнити частково.
7.
Вирок Садгірського районного суду міста Чернівців від 19 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині призначення їм покарання та в частині стягнення з обвинувачених процесуальних витрат скасувати.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України за злочин, вчинений 27 листопада 2013 року, на три роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 березня 2014 року більш суворим покаранням призначити йому три роки позбавлення волі. Призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України за злочин, вчинений 27 червня 2014 року, покарання у виді позбавлення волі на три роки шість місяців. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків часткового приєднати невідбуту частину покарання за вироком Садгірського районного суду міста Чернівців від 12 березня 2014 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на три роки дев`ять місяців.
Призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на 6 місяців, за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на один рік шість місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на один рік шість місяців.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 змінити з домашнього арешту на тримання від вартою, взяти їх під варту з залу суду. Стирок відбування покарання обвинуваченим обчислювати з 27 січня 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в рівних частинах процесуальні витрати на користь держави в сумі 834 гривні 22 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_21 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_12 шкоду в сумі 1 900 гривень, на користь потерпілої ОСОБА_15 - 17 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 шкоду в сумі 34 692 гривні.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили крадіжку чужого майна 27 червня 2014 року за попередньою змовою з ОСОБА_18 .
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана до суду касаційної інстанції, яким є Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3