ЄУН № 337/1160/14-к
Кримінальне провадження
№ 1-кп/337/46/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі:головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Маріуполь Донецької області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 146 ч.2, 262 ч.3 КК України,
в с т а н о в и в :
03.05.2014 року, у період часу з 16 години 45 хвилин до 17-00 години, ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людей, з метою спонукання військовослужбовців та їх керівництва до вступу в ряди самопроголошеної Донецької народної республіки, прибули на бойовий пост Збройних сил України, розташований між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , де демонструючи військовослужбовцям, які знаходились на посту, невстановлену слідством зброю, таким чином погрожуючи її застосуванням, за допомогою психічного насильства, викрали, шляхом примусу слідувати за ними, п`ятьох військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яких, на невстановленому автотранспорті, доставили до приміщення Маріупольскої міської адміністрації, розташованої за адресою: м.Маріуполь, пр.Леніна,70 де, утримуючи в окремому кабінеті проти їх бажання, незаконно позбавили їх волі.
В цей же день, приблизно о 23-00 годині, вищезазначені військовослужбовці були звільнені невстановленими слідством особами під час проведення бойових дій у приміщенні Маріупольської міської адміністрації.
Крім того, в ході скоєння вищезазначеного кримінального правопорушення, 03.05.2014 року, у період часу з 16 години 45 хвилин до 17-00 години, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, маючи умисел на незаконне заволодіння вогнепальною зброєю та бойовими припасами, знаходячись на бойовому посту між АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , напав на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 : ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та погрожуючи застосуванням невстановленої слідством зброї та металевих труб, спеціально підготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, шляхом їх демонстрації, що було сприйнято бійцями як погроза насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілих, заволоділи їх наступною стрілецькою вогнепальною зброєю та бойовими припасами: автоматом АКС-74 № НОМЕР_2 калібру 5,45 мм; автоматом АКС-74 № НОМЕР_3 калібру 5,45 мм; автоматом АКС-74У № НОМЕР_4 калібру 5,45 мм; автоматом АК-74 № НОМЕР_5 калібру 5,45 мм; кулеметом ПКМ №ПР 109 калібру 7,62 мм; реактивною гранатою РПГ-18 «Муха»; патронами з кулею ПС -1440 шт, калібру 5,45 мм (виробничі данні «270-82»); гвинтівковими патронами з кулею ЛПС -690 шт, калібру 7,62 мм (виробничі данні «188-73»).Зазначену зброю та бойові припаси ОСОБА_7 спільно з невстановленими особами погрузили в наявні у них невстановлені слідством легкові автомобілі та розпорядились на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 262 ч.3 КК України не визнав, провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 146 ч.2 КК України визнав частково. Суду пояснив, що він проживав за адресою: АДРЕСА_3 , у самому центрі міста, напроти будинку Міської ради, де останнім часом проходили мітинги за децентралізацію влади. 03.05.2014 року він вийшов з будинку на вулицю, побачив, що проходить мітинг і вирішив послухати про те, що відбувається. Він побачив знайомого на ім`я ОСОБА_13 , з яким певний час спілкувався та який запропонував йому поїхати разом у с.Мелекіно за продуктами для мешканців міста, які перебували на площі, він погодився. Близько 15-00 години вони разом з ОСОБА_13 сіли в автівку, за кермом якої був раніше йому не знайомий ОСОБА_14 і поїхали. По дорозі ОСОБА_13 зателефонували і після розмови по телефону він сказав ОСОБА_14 звернути з дороги, після чого усі під`їхали до трьох автомобілів, де він та ОСОБА_14 чекали, а ОСОБА_13 пішов і спілкувався з невідомими йому особами, яких було чоловік десять. Вказані особи почали рухатися в бік моря, а вони з ОСОБА_14 , перебуваючи за ними на відстані 50-70 метрів, пішли слідом. Дійшли до обриву, де до них вийшов невідомий чоловік у цивільному та невідомий чоловік у військовій формі, які стали спілкуватися з групою, до складу якої входив ОСОБА_13 . Коли усі вказані особи зайшли у посадку, він та ОСОБА_14 їх наздогнали і там він побачив автомобіль БМП, п`ять чоловік військовослужбовців, які знаходилися біля автомобіля, побачив, що це був бойовий пост. До них підійшли 5-6 чоловік, які йшли спереду нього та ОСОБА_14 , а всього їх було приблизно 12 чоловік. Вказані особи, та один чоловік у цивільному і один військовослужбовець, як пізніше з`ясувалося це був ОСОБА_15 мирно розмовляли, він зрозумів, що вони були знайомі. Спочатку розмову він не чув, бо знаходився на відстані 20-30 метрів, а потім він підійшов ближче, метрів до трьох- чотирьох, з метою послухати розмову. Особи які прибули на пост, запитували про те, навіщо тут пост знаходиться, а військовослужбовці повідомили, що вони виконують наказ, потім скаржилися на погані умови несення служби. Згодом він почув розмову між ОСОБА_15 і незнайомим йому чоловіком на підвищених тонах і хтось сказав, щоб військовослужбовці склали зброю бо сама наявність зброї та вигляд озброєних військовослужбовців бентежить присутніх і, приблизно через 2 хвилини він почув як хлопець у цивільному сказав військовослужбовцям відстебнути рожки від зброї і скласти зброю в БМП. Військовослужбовці добровільно відстебнули рожки від зброї, один з них почав знімати автомат з шиї, після чого ремінь автомату зачепився і він допоміг зняти йому автомат. Військовослужбовці самі склали зброю в автомобіль БМП, а один з військовослужбовців підійшов до двох осіб, які сиділи біля вогнища, взяв їх автомати і також відніс до автомобіля. Всього вилучили 5 автоматів, один, залишився у ОСОБА_15 , бо той його не зняв. Що потім сталося із зброєю, йому не відомо. Далі відбувалася розмова, у якій військовослужбовці скаржилися на погані умови, у яких вони перебувають, тому їм було запропоновано поїхати до міста, помитися, поїсти. Чоловік у цивільному одягу, який був разом з військовослужбовцями та представився старшим над ними, спілкувався з ОСОБА_13 , їхати відмовився, при цьому повідомив, що якщо військовослужбовці бажають їхати, то хай їдуть і їм за це нічого не буде. У цей час ОСОБА_15 комусь телефонував, говорив, що у них гості. Чоловік у цивільному одязі сказав, що солдати можуть їхати, при цьому один з військовослужбовців почав підводитися, бо сидів, його якось повело, він був у бронежилеті, і він допоміг військовослужбовцю піднятися, взяв його під руку, під іншу руку взяв інший чоловік і вони разом допомогли бійцю дійти до автомобіля, у який сіли три військовослужбовці, він та ОСОБА_14 за кермо. ОСОБА_13 сказав, що бійців треба везти до міської ради м.Маріуполя. Інші військовослужбовці до машин йшли поряд з ними разом з невідомими, які приїхали на пост. Група осіб, які спілкувалися з ОСОБА_15 , залишилися. Коли приїхали до будівлі міської ради, усі пішли до столів з їжою, а потім якась жінка повела бійців до самої будівлі. Біля міської ради іноді було чути постріли, але не в цей день, вночі горіли шини, вдень проходили мирні мітинги. Через деякий час він знову зустрівся з ОСОБА_13 , з яким поїхав до магазину за продуктами у с.Мелекіно. Більше військовослужбовців він не бачив, а згодом, на одному із сайтів прочитав інформацію про вивезення військовослужбовців з посту, яких накормили, дали помитися та які добре себе почувають. Після цього він дізнався, що це було викрадення, до цього вважав, що вони допомагали бійцям. При цьому пояснив,що військові почували себе добре, але мали стомлений вигляд. У нього з собою ніякого обрізка труби не було, так як не було нічого і в інших. Чому потерпілі дають інші пояснення, він не знає. Чи привозив хтось на пост у той день якусь їжу, також не знає.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково, його винуватість підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи судом:
· поясненнями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що у травні місяці 2014 року він ніс службу на посту неподалік селища Мелекіно Денецької області. На посту знаходилося сім чоловік. Він спав у палатці, відпочивав , прокинувся коли почув, що у них гості. Що трапилося він не зрозумів і почав виходити з палатки, коли побачив, що на території посту знаходяться люди, їх було чоловік двадцять, це були чужі люди, які мали при собі дубинки. Коли він вийшов з палатки, у нього на шиї висів автомат, його оточила група незнайомих у кількості п`яти чоловік, серед яких був ОСОБА_16 , який відібрав у нього автомат, знявши з шиї. Після цього його взяли двоє чоловіків і тримаючи за руки повели до автомобіля ГАЗ, посадили в нього, поряд посадили бійця ОСОБА_12 , також з ними в автомобіль сіло ще три чоловіки з осіб, які прийшли на пост. Вони не добровільно йшли до автомобіля, йти їх змусили. Він почував себе зле: мав слабкість у тілі, млявість, боліла голова, нудило. Автомобілем вони приїхали у будинок мерії міста Маріуполя, де їх завели в кімнату, вікна якої були заставлені меблями, там залишили та утримували не за їх згодою. Їх звільнили з приміщення працівники міліції. ОСОБА_7 вперше побачив на посту, він прийшов з незнайомими йому чоловіками, він забирав у нього зброю, просто підійшов і забрав у нього автомат, який висів на шиї. При цьому ОСОБА_7 на його думку відігравав головну роль, був самим активним з усіх. Особисто йому ОСОБА_7 не погрожував, силу не застосовував, психологічно на нього не тиснув, а просто підійшов і забрав зброю. Коли їхали в автомобілі до мерії, ОСОБА_16 також знаходився з ними в автомобілі, але ніяких дій щодо них не вживав. Раніше він ОСОБА_7 не бачив, впізнав його як одного з осіб, які приходили на пост по фотографії. Просить призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі;
· потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що на початку травня 2014 року він, як конктрактник, проходив військову службу на посту біля Мелекіно, він змінився з наряду і ліг відпочивати. Хтось з бійців його розбудив поїсти, сторонніх на посту не було. Він поїв борщу, але хто його приніс не знає. Після їжі він відчув слабкість, різке потемніння в очах, нудоту та головні болі, пішов відпочивати до автомобіля бо вважав, що втомився. Крізь сон він почув, як хтось сказав, що у них гості. Він намагався вийти з автомобіля, але дуже крутилася голова, його нудило. Далі пам`ятає, як вже стояв біля автомобіля і бачив, як якісь люди, приблизно чоловік двадцять, які були одягнені у цивільний одяг, у бійців забирали зброю. Він свою зброю сховав в автомобілі. Йому було дуже зле, тому він часто втрачав свідомість і всього не пам`ятає. Коли в автомобілі знайшли його кулемет, він намагався його повернути відібрати, але не зміг, бо через стан здоров`я бракувало сил, його відштовхнули, він впав і втратив свідомість. Кулемет забрали, також забрали боєприпаси і бронежилет. Потім пам`ятає, як двоє чоловіків тягли його під руки, бо у нього не було сили йти. Його змусили сісти в автомобіль, з ними були ще люди, які їх охороняли, ОСОБА_16 сидів на передньому пасажирському сидінні у бронежилеті та касці та, які повезли їх до будівлі міської ради м.Маріуполя, де їх, у кількості п`яти чоловік, залишили в кімнаті та утримували проти їх волі. Особисто його у приміщення занесли. У людей, які там знаходилися були коктейлі «Молотова». Серед осіб, які прийшли на пост був і ОСОБА_16 , якого він впізнав пізніше по фотографії. ОСОБА_7 керував усіма прибулими, віддавав накази. Люди які прийшли до них на пост, були озброєні, мали пістолети, обрізи, мисливську рушницю, дубинки. У ОСОБА_7 спочатку був ОСОБА_17 , а потім він у нього відібрав кулемет. При знаходженні на посту ОСОБА_7 йому особисто не погрожував, знаходячись на посту схиляв словесно бійців перейти на сторону ДНР, але бійці не погодилися. Незаконність дій цих осіб вони розуміли. Вони намагалися чинити опір, але не могли через слабкість, яка була викликана отруєнням. Також ОСОБА_16 був з ним та ОСОБА_18 в автомобілі, коли їх везли до м.Маріуполя, а у приміщенні міської ради знову керував ОСОБА_7 . Впізнав він його по фотографії;
· потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що він та інші несли службу на посту, коли 02.05.2014 року до них на пост прийшли троє чоловіків і сказали, що принесуть їжу. 03.05.2014 року він також знаходився на посту і їм принесли їжу, в тому числі і борщ, з`ївши який він відчув терпкий смак. Після прийняття їжі, приблизно через 30 хвилин, бійцям стало зле- нудило, хилило до сну, вони зрозуміли, що це після борщу. Він сидів біля багаття, але не міг піднятися через слабкість, коли побачив, що до них йдуть приблизно чолові двадцять, у їх складі був і ОСОБА_7 , після чого він підняв особовий склад. Коли люди підійшли, почали схиляти до переходу на бік ДНР, обіцяли відправити додому, також особисто і ОСОБА_16 схиляв до переходу до ДНР. Усі їх дії були сплановані, кожний знав що робити. У них були пістолети, обріз, дубинки. Наявність зброї підтверджувала ворожість цих осіб. У ОСОБА_19 була металева дубинка на яку було надіто гумовий шланг. Військовослужбовці сприймали наявність зброї у прибулих як тиск, і якби вони самі не пішли, то нападники застосували б зброю. Коли він стояв біля автомобіля, до нього підійшло чоловік сім, оточили, серед них був і ОСОБА_16 , який почав схиляти допомагати їм. У нього в руках був автомат АК-74 з набоями, коли до нього підійшов ОСОБА_16 і ще двоє. ОСОБА_16 сказав, щоб він поклав автомат у автомобіль, він відмовився, а ОСОБА_16 підійшов до нього, взявся за автомат і висмикнув його з рук, захиститися чи здійснити постріл він не міг, бо не мав на це сили через слабкість. Потім інші почали забирати автомати, також забрали з автомобіля бронежилет, каску, у ОСОБА_20 забрали кулемет, який ОСОБА_16 поніс до автомобіля. Кулемет забирав особисто ОСОБА_21 . Усі дії були вчинені проти їх волі, а наявністю зброї вони тиснули на них. Потім їх під руки повели до автомобілів, на яких відвезли до м.Маріуполя, утримували у приміщенні міської ради, проти їх волі, де надали порошок, щоб промити шлунок. При його затриманні ОСОБА_7 йому особисто не погрожував, тілесних ушкоджень йому не було завдано. ОСОБА_19 він впізнав по фотографії. Просить призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі;
· поясненнями свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що він та інші, у кількості 7 чоловік, у травні місяці 2014 року знаходилися на посту біля с. Мелекіно, коли до них прийшли троє чоловік і запропонували допомогти у приготуванні їжі. 03.05.2014 року їм на пост привезли їжу- борщ та кашу і він та ОСОБА_23 її забрали. Після вживання їжі він та ОСОБА_23 відпочивали в наметі, коли їх повідомив ОСОБА_24 про те, що на пост прийшли чужі люди. Коли вони вийшли з намету, він відчув що почуває себе зле, була сухість у роті, слабкість, нудота, порушена координація руху, він побачив чоловік двадцять і сказав, що почалися проблеми. Прибулі обступили кожного з них і почали схиляти до переходу до ДНР. Спочатку зброю у них вони не бачили, а потім прибулі дістали зброю, яку мали при собі: обрізки металевих труб, у двох були пістолети, у одного рушниця. Один тримав пістолет, який дістав із за своєї спини. Вони сприймали зброю як реальну загрозу. Прибулі змусили бійців від`єднати магазини від автоматів і скласти зброю, яку практично знімали з бійців самі і складали, забравши гранати, автомати, патрони, кулемет. Зброю забрали насильно, вони не чинили опір, бо не могли цього робити через дуже погане почуття. Бійці стояли приблизно метрів за 7 один від одного і навколо кожного з них стояло по кілька чужих. Відразу було зрозуміло, що мета у прибулих була заволодіти їх зброєю. Йому особисто не погрожували, але намагалися відібрати автомат. ОСОБА_23 дістав гранату, вийняв з неї запобіжник і продемонстрував, що може її підірвати, після чого нападники відступили. У той час, коли у нього намагалися забрати зброю, він зателефонував командиру взводу і повідомив, що на посту гості. Один з прибулих сказав, що треба тікати, бо він подзвонив комусь. Бійці відмовлялися покидати пост, але їх у грубій формі взяли під руки, вивели з території посту, чинити опір бійці не могли через свій стан. ОСОБА_19 він побачив у той момент, коли він надів на себе відібраний у бійця бронежилет, каску і забрав кулемет, який знаходився у машині. ОСОБА_16 приймав участь у всіх діях, але не був головним, за головного був ОСОБА_25 , на якого вказали прибулі, коли він запитав у них про головного. ОСОБА_16 на посту був сильно збуджений, багато сміявся. Коли він забирав кулемет з бойової машини, ОСОБА_26 намагався не віддавати його, але ОСОБА_27 був сильніший за нього. Прибулі забрали насильно з поста бійців і пішли, казали заберуть їх і вони будуть служити в ДНР, на посту залишилися він та ОСОБА_28 . Згодом бійці розповідали, що їм з їжею давали тарен, через що вони себе погано почували, а потім тим, кого забрали з посту, у місті давали протиотруту. Філіпов залишився на посту, бо його стан був тяжкий- він не міг розмовляти та йти. Його намагалися вести під руки, але не змогли і залишили там. ОСОБА_19 він впізнав по фотографії, яку побачив, де були депутат Верховної Ради України ОСОБА_29 та затриманий ним ОСОБА_16 ;
· поясненнями свідка ОСОБА_30 , який пояснив що він працює військовим комісаром Першотравневого району Донецької області. 03.05.2014 року від працівників ДАІ йому стало відомо, що до посту біля АДРЕСА_4 , на якому бійці виконували завдання, а також виявляли осіб, які мали при собі зброю,під`їхав автомобіль таксі, яким привезли для бійців їжу. Після прийняття їжі бійцям стало зле: вони втрачали свідомість, засинали, були отруєні, після чого їх погрузили в автомобілі та вивезли до будівлі Маріупольської міської ради, де утримували. Після отримання такої інформації він зателефонував до міського УВС, працівники якого у свою чергу займалися перевіркою інформації, вони телефонували та домовлялися про звільнення бійців. У цей же день, він виїздив на вказаний пост, але там знаходилися вже інші бійці, які виконували свій обов`язок замість тих, кого вивезли з посту. Коли бійців звільнили і їх забрав командир військової частини та у приміщенні УВС спілкувалися з військовими, був присутній і він. Стан бійців був не нормальним, перед спілкуванням з ними, їх виводили з такого стану. Бійці розповідали, що люди, які привезли на пост їжу, взяли їх у якості заручників, пост був захоплений невідомими людьми у масках. При спілкуванні з командиром військової частини їм стало відомо яка зброя викрадена була у бійців: автомат, боєприпаси, інше не пам`ятає. Зі слів командира військової частини йому відомо, що викрадену зброю не повернули. У той час на вказаній території була нестабільна обстановка, бійців нацгвардії схиляли до співпраці з ДНР, приміщення міської ради м.Маріуполя було захоплено невідомими особами;
· довідкою Центрального ракетно-артилерійського управління Збройних Сил України про перелік викраденої стрілецької зброї та боєприпасів 03.05.2014 року на бойовому посту, розташованому між с.Портовським та АДРЕСА_2 ( т.1, а.с. 197);
· протоколом пред`явлення ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2014 року та довідкою, з якого вбачається, що ОСОБА_10 , впізнав ОСОБА_7 як одного з осіб, яких бачив 03.05.2014 року на посту під м.Маріуполем ( т.1, а.с.198- 200 );
· протоколом пред`явлення ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 19.09.2014 року, який невпевнено впізнав чоловіка на фото № 2, які дії він виконував сказати не може через наявність у нього чисельних травм ( т.1, а.с. 201-202 );
· протоколом пред`явлення ОСОБА_22 особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2014 року та довідкою, з якого вбачається що останній впізнав на фотознімку № 2 чоловіка, якого 03.05.2014 року бачив на посту та який приймав участь у захваті зброї, бачив його із зброєю в руках, запам`ятав добре ( т.1, а.с.203-205 );
· протоколом пред`явлення ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 06.10.2014 року та довідкою до нього , з якого вбачається, що він впізнав чоловіка на фото № 2, який відібрав у свідка зброю та надав зіпсовані харчі (т.1, а.с.206-208);
· протоколом пред`явлення ОСОБА_31 особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2014 року та довідкою до нього , з якого вбачається, що він впізнав особу по фото № 2, який 03.05.2014 року незаконно заволодів зброєю, бронежилетом, каскою та який був серед осіб які вивозили військовослужбовців з блокпосту ( т.1, а.с.209-211 );
· протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2014 року та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, СД-Р диском ( т.1, а.с.217-220, 214);
· протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.07.2014 року та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді ( т.1, а.с.225-227, 223);
· протоколом огляду від 16.08.2014 року двох носіїв інформації, та СД-Р диском ( т.1, а.с. 228- 230);
· протоколом огляду місця події від 04.05.2014 року та фото таблицею до нього ( т.1, а.с. 231 234);
· протоколом огляду місця події від 04.05.2014 року ( т.1, а.с. 235- 236).
Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, надавши заяву з клопотанням про розгляд кримінального провадження без його участі через незадовільний стан здоров`я та тяжке матеріальне становище ( т.1, а.с.152).
Згодом, на виконання судового доручення від 31.03.2015 року про встановлення місця знаходження потерпілого ОСОБА_9 ( т.2, а.с.2), суду надано протокол допиту свідка ОСОБА_32 , яким було встановлено, що ОСОБА_9 знаходиться на лікуванні у медичному закладі м.Біла церква Київської області ( т.2, а.с.5-8).
На виконання ухвали суду від 28.04.2015 року ( т.2, а.с. 38) щодо встановлення місця перебування потерпілого ОСОБА_9 , суду надано протокол допиту свідка ОСОБА_33 , яка повідомила, що ОСОБА_9 на початку травня 2015 року виїхав на постійне місце проживання за кордон, зв`язку з ним вона не має ( т.2, а.с. 45- 48).
Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, надавши заяву з клопотанням про розгляд кримінального провадження без його участі, через скрутне матеріальне становище з`явитися до суду не може ( т.2, а.с.12).
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, з врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 146 ч.2 КК України, як незаконне позбавлення волі, або викрадення людини, вчинене щодо двох та більше осіб за попередньою змовою групою осіб; за ст.. 262 ч.3 КК України, як розбій з метою викрадення вогнепальної зброї, бойових припасів, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 наполягала на недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Доводи захисника у частині недоведеності переліку викраденої у Збройних сил України зброї, перелік якої вказано у довідці від 29.06.2014 року, доказів передачі вказаної зброї саме вказаним бійцям, а також те, що перелічені бійці були військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та виконували бойове завдання, не знайшли підтвердження у процесі розгляду вказаного кримінального провадження у суді, та повністю спростовуються доказами, які добуті у судових засіданнях.
Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» від 26.04.2002 року № 3, під викраденням вогнепальної зброї ( крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв радіоактивних матеріалів слід розуміти протиправне таємне чи відкрите, в тому числі із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя або здоров`я, чи з погрозою застосування такого насильства, їх вилучення у юридичних чи фізичних осіб незалежно від того, законно чи незаконно ті ними володіли.
Розбій з метою викрадення вогнепальної зброї ( крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або радіоактивних матеріалів створює склад злочину, передбаченого ст.. 262 ч.3 КК України. Цей злочин вважається закінченим з моменту вчинення нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або з погрозою застосування такого насильства ( п.18 Постанови ПВСУ).
Як вбачається з пояснень потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_22 , у осіб, які прийшли на блок-пост була наявна зброя: пістолети, мисливська рушниця, обріз, дубинки, обрізок металевої труби. Свідок ОСОБА_22 пояснив, що наявність та демонстрація такої збої сприймалася ними як реальна погроза для життя та здоров`я, чоловік, який був біля нього, дістав пістолет. Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що наявність у осіб, які прибули на пост зброї, сприймалася ними як погроза, оскільки якби військовослужбовці їм не підкорилися, прибулі невідомі таку зброю застосували б.
Наявність у ОСОБА_7 обрізку металевої труби з надітим на неї гумовим шлангом, сприймалася військовослужбовцями як погроза застосування насильства.
Доводи захисника ОСОБА_6 у частині того, що пояснення потерпілих різняться між собою у частині подій, які сталися 03.05.2014 року на посту біля с.Мелекіно Донецької області, суд до уваги не бере, оскільки пояснення потерпілих у частині подій на посту, не різняться суттєво, а їх незначна різниця обумовлена станом їх здоров`я у час скоєння вищезазначених кримінальних правопорушень та значним проміжком часу, який пройшов з моменту скоєння подій до дачі пояснень у судових засіданнях.
Доводи захисника ОСОБА_6 у частині того, що особисто ОСОБА_7 ніяких погроз на адресу військовослужбовців, які знаходилися на посту не здійснював, що підтвердили у судовому засіданні потерпілі, спростовуються поясненнями допитаних у судових засіданнях потерпілих та свідка ОСОБА_22 , наявність зброї, дубинок, у тому числі і у ОСОБА_7 обрізку металевої труби на яку було надіто гумовий шланг, сприймалася вказаними особами як погроза їх застосування.
Пленумом Верховного суду України, Постановою N 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначив, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ст. 146 ч.2 та ст.. 262 ч.3 КК України.
Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У судовому засіданні стороною захисту, а саме захисником ОСОБА_6 не надано суду жодного доказу у частині її заперечень щодо скоєння обвинуваченим вказаних кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.
Посилання захисника ОСОБА_6 , як на доказ невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 на копії протоколів допиту потерпілого ОСОБА_10 , який у процесі допиту на досудовому слідстві надавав свої пояснення, до уваги судом не беруться, оскільки за змістом ст. ст. 22 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні допитаний не був, про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, судом не попереджався.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, та особливо тяжкого злочину.
Як вбачається з доказів, які добуті судом у процесі розгляду кримінального провадження у суді, ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.146 ч.2., 262 ч.3 КК України за попередньою змовою групою осіб.
Роль обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень, є очевидною і встановленою.
Враховуючи дії ОСОБА_7 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень, суд вважає, що з урахуванням дій обвинуваченого при вчиненні злочину і покарання яке буде призначено судом обвинуваченому ОСОБА_7 , має бути законним, справедливим, обґрунтованим, співрозмірним та індивідуальним. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Також, при призначені виду та розміру покарання ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст. 5 КК України, за якими закон про кримінальну відповідальність, що, зокрема, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. З огляду на зазначене, суд призначає обвинуваченому покарання в редакції санкції ст.ст. 146 ч.2, 262 ч.3 КК України, чинної на час скоєння кримінального правопорушення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який вважається раніше не судимим в силу ст.. 89 КК України, але притягався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти життя та здоров`я особи, таким як погроза вбивством та злочинів проти громадського порядку, задовільно характеризується за місцем колишньої роботи, за місцем обслуговування дільниці Жовтневого РВ Маріупольського МУ, за час утримання в СІЗО, але негативно характеризується за місцем проживання, у скоєному не розкаявся.
Пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України судом не встановлено.
Невизнання винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 262 ч.3 КК України та часткове визнання винуватості у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 146 ч.2 КК України, суд вважає способом захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне у повному обсязі.
Враховуючи вищезазначене, особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження скоєння нових злочинів, є покарання у межах санкції ст. 262 ч.3 КК України, в умовах ізоляції від суспільства.
Керуючись ст. ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Визнати винуватим ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч.2, 262 ч.3 КК України та призначити йому покарання:
· по ст.. 146 ч.2 КК України чотири роки позбавлення волі;
· по ст.. 262 ч.3 КК України дванадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить особисто обвинуваченому.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить особисто обвинуваченому.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком суду законної сили.
Строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі рахувати з 18 серпня 2014 року, з часу фактичного затримання обвинуваченого.
Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3