Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі ОСОБА_14,

за участю:

прокурора ОСОБА_15,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що немає судимості, уродженця м. Дніпропетровська, який проживає в АДРЕСА_1 та працює директором ТОВ «Вона-Д», засуджено

за ч. 3 ст. 212 КК України до 2 532 573 грн штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 1 ст. 366 КК України до 3 400 грн штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді штрафу в розмірі 2 532 573 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, строком на 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року вирок районного суду щодо засудженого змінено.

За ч. 3 ст. 212 КК України ОСОБА_2 зменшено розмір штрафу до 25 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 000 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, строком на 3 роки, та з конфіскацією всього належного що йому майна.

На підставі ст. 49 і ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

В іншій частині цей вирок залишено без змін.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, працюючи директором ТОВ «Терра Опт Торг», будучи службовою особою, а отже, відповідальним за організацію і ведення бухгалтерського обліку і звітності, за нарахування і сплату податків, зборів й інших обов'язкових платежів, з метою умисного ухилення від сплати податків на прибуток в 1 кварталі 2011 року, порушуючи вимоги пунктів 5.3.9, 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також пунктів 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України шляхом безпідставного завищення валових витрат по податку на прибуток та податкового кредиту на суму 4 652 050,47 грн у взаємовідносинах з ТОВ «Радар», склав та подав до ДПІ в м. Дніпропетровську завідомо неправдиву декларацію з податку на прибуток за 1 квартал 2011 року, ухилившись у такий спосіб від сплати податку на прибуток у сумі 1 163 013 грн.

З метою ухилення від сплати податків на додану вартість ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що поставки товарів ТОВ „Радар" та ТОВ «Імпульс плюс 2010» не відбувались, вчинив службове підроблення у офіційних документах, а саме, завірив підписом декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2011 року на суму 1 369 560 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 просить постановлені щодо ОСОБА_2 вирок і ухвалу скасувати та закрити кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Зазначає, що судом було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а також допущені істотні порушення КПК України. Стверджує, що суди обох інстанцій не звернули уваги на те, що факти фіктивності угод та безтоварність взаємовідносин між підприємствами не були встановлені експертом. Також наголошує, що суди обох інстанцій, встановивши факт наявності товарів на складі керованого засудженим підприємства, визнали обвинувачення ОСОБА_2 доведеним, допустивши у судових рішеннях протиріччя.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримку поданої захисником касаційної скарги з підстав, викладених у ній, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв'язку з наведеним доводи в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Згідно зі ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_2 винним за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 212 КК України та спростовуючи його доводи щодо законності ведення ним господарської діяльності, суд послався на висновки судово-економічної експертизи № 9/36 від 16 квітня 2013 року щодо виявлених порушень фінансового-господарської діяльності керованого ним підприємства, якою встановлено безтоварність взаємовідносин між ТОВ «Терра Опт Торг», ТОВ «Імпульс Плюс 2010» і ТОВ «Радар», що призвело до ненадходження до бюджету держави у першому кварталі 2011 року податку на додану вартість на встановлену цією експертизою суму.

Згадана експертиза була ретельно перевірена судом, у тому числі і шляхом допиту експерта ОСОБА_4, яка підтвердила зроблені висновки щодо фіктивної діяльності ТОВ «Терра Опт Торг» за вказаний у висновках експертизи період.

Судом досліджені і інші докази, зокрема, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8

При цьому судом дано належну оцінка твердженням засудженого про наявність товарів на складі, а також показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо їх неприйнятності.

Дії ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 212 та ч.1 ст. 366 КК України кваліфіковано правильно.

Апеляційний суд, переглянувши це кримінальне провадження за апеляцією захисника, яка в своїй апеляції наводила аналогічні касаційній скарзі обґрунтування незаконності засудження ОСОБА_2, у тому числі і щодо правильності оцінки доказів, постановив ухвалу відповідно до вимог ст. 419 КПК України, якою згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 травня 2014 року, пом'якшив призначене засудженому за ч. 3 ст. 212 КК України покарання за ч. 3 ст. 212 КК України та звільнив його від відбування покарання за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_2 судових рішень із закриттям кримінального провадження, у провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_11 ОСОБА_13