АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4536/14-к Номер провадження 11-кп/786/132/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.3ст.358КК -Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 .
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 8 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, остання судимість - 28.10.2014 року Київським райсудом м. Полтави за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі

визнаний винуватим та засуджений

за ч.3 ст. 358 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч.4 ст. 358 КК України на 1 місяць арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 1 рік позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків визначено шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2014 року, визначивши остаточне покарання у вигляді 3 років 10 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судово-технічної експертизи 491,92 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим в наступному.

27 вересня 2014 року на території автостанції №2, що по вул. Шевченка в м.Полтава, знайшов посвідчення «Ветерана праці» серії А НОМЕР_1 видане 03.10.2011 року на ім`я ОСОБА_8 . Того ж дня, за місцем свого мешкання він підробив його вклеївши свою фотографію та зберігав при собі з метою подальшого його використання для безкоштовного проїзду в громадському транспорті

01.10.2014 року, ОСОБА_7 , у приміщенні приміських кас залізничного вокзалу ст.Полтава-Південна, маючи при собі завідомо підроблене ним посвідчення «Ветерана праці», з метою безоплатного проїзду у приміському пасажирському поїзді, пред`явив квитковому касиру, завідомо підроблене ним вказане посвідження, придбавши таким чином безкоштовний квиток, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Того ж дня о 14 год.20 хв. у ОСОБА_7 , працівники міліції при перевірці документів виявили та вилучили підроблене посвідчення а також проїзний квиток датований 01.10.2014 роком на проїзд в приміському потязі зі ст.Полтава-Південна до ст. Карлівка, у якому також вказувалися серійні номери вилученого у ОСОБА_7 посвідчення -№ НОМЕР_2 .

Згідно висновку експерта бланк посвідчення «ВЕТЕРАН ПРАЦІ» серія НОМЕР_3 на ім`я « ОСОБА_9 », виготовлений в умовах поліграфічного підприємства способом плоского та високого друку. Первісний зміст пенсійного посвідчення було змінено шляхом повного переклеювання фотографії.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи фактичних обставин справи, просить пом`якшити призначене судом покарання, а саме при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, застосувавши принцип поглинення одного покарання іншим, а не часткового складання, і просить призначити йому 3 роки 9 місяців позбавлення волі.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ ОСОБА_7 про підтримання апеляції, думку прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у підробленні посвідчення та у його використанні, підтверджується зібраними по справі доказами, які у судовому засіданні не досліджувались у відповідності до вимог ст. 349 КПК України.

У суді свою вину у вчиненому злочині ОСОБА_7 визнав повністю і не заперечував фактичні обставини справи.

Разом із тим відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Останній оскаржив вирок лише у частині пом`якшення покарання, але у відповідності до ст.65 КК України при обранні покарання обвинуваченому, суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, яка характеризується посередньо, раніше судимий, маючи не зняту та непогашену судимість, продовжив вчиняти нові злочини, що свідчить про його явне небажання стати на шлях виправлення.

Крім цього, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суд першої інстанції, призначаючи покарання допустив помилку.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то покарання призначається за останнім за часом вироком із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку: після цього за правилами ч.4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчиненого після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вже засуджений 28.10.2014 року Київським райсудом м. Полтави за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі вирок суду вступив у силу, а зазначені епізоди кримінального провадження у даному вироку він вчинив до постановлення останнього вироку, а тому покарання повинно бути призначено у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, а не за сукупністю вироків, як вказав суд у своєму рішенні.

Разом із тим кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.3 ст.358 КК України не було враховано, що само по собі підробка документу та його використання не тягне за собою повторність, а тому дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України слід перекваліфікувати на ч.1 цієї статті та призначити відповідне покарання. За ч.4 ст.358 КК України його дії правильно кваліфіковані.

За таких підстав вирок суду у порядку ст.404 КПК України підлягає зміні.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому за таких мотивів колегія суддів не вбачає.

З врахуванням викладеного, колегія суддів керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 8 грудня 2014 року у порядку ст.404 КПК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ч.3 ст.358 КК України на ч.1 ст.358 КК України і призначити за нею покарання 2 місяці арешту.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4ст.358 КК України до покарання визначеного місцевим судом- 1 місяць арешту.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити йому 2 місяці арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарання із врахуванням відбутого покарання за вироком Київського райсуду м. Полтави від 28.10.2014 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання - 3 роки 10 місяців позбавлення волі, у іншій частині цей вирок суду щодо нього, залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ усіма учасниками судового провадження, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_10