Справа № 157/217/15-к
Провадження №1-кп/157/21/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2015 року за № 0000010, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радовичі, Іваничівського району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одружений, не працює, з повною професійно-технічною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 09 січня 2015 року близько 23 години, в порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Mitsubishi Galant», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задню вісь якого встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора, рухаючись по автодорозі № Т-03-08 на 82 км+800 м, що є вулицею Центральна села Видричі Камінь-Каширського району Волинської області, допустив неуважність, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття і транспортного засобу, відповідно не обрав безпечну швидкість руху, як наслідок втратив контроль над транспортним засобом і з`їхав на протилежне за рухом узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, а саме,

п. 2.9. «а», згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 2.3. «б», яким передбачено, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1., згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3. у відповідності до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 31.4.5. «г», яким забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо на одну вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю і дав суду показання про те, що дійсно 09 січня 2015 року через те, що був у стані алкогольного сп`яніння не справився з керуванням автомобілем, на якому були встановлені шини різних моделей з різними малюнками протекторів, та в`їхав у натовп осіб, здійснивши наїзд на потерпілого ОСОБА_7 . Останньому відшкодував шкоду у розмірі 7000 грн., окрім того ним відшкодовано витрати, понесені лікарнею на лікування потерпілого. Під час досудового розслідування він спочатку вказав, що інша особа сиділа за кермом автомобіля та вчинила наїзд на потерпілого, однак згодом, зрозумівши що невинна особа може нести покарання, зізнався у вчиненні злочину.

Окрім повного визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду показав, що 09 січня 2015 року разом з дружиною та своїми знайомими йшов додому по узбіччю, побачив, що назустріч їм рухається автомобіль, і більше нічого, у зв`язку з втратою свідомості, не пам`ятає.

З`ясувавши, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_5 зміст повідомлених ним обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції та роз`яснивши останньому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а також заслухавши думку прокурора, захисника, потерпілого та його представника, які не заперечували обмежитись допитом обвинуваченого і потерпілого, суд, на підставі ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з обвинувальним актом у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення ОСОБА_5 також п. 1.10. Правил дорожнього руху України. Цей пункт визначає поняття термінів, що наведені у Правилах дорожнього руху, зокрема, терміну узбіччя (виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів), а тому вказівку про порушення ОСОБА_5 п. 1.10. Правил дорожнього руху належить виключити з обвинувачення.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, давав органам досудового слідства зізнавальні показання, відвідував потерпілого у лікарні.

Враховує суд також наслідки, які настали внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину, і те, що останній добровільно відшкодував витрати, понесені лікарнею на лікування потерпілого. Також обвинувачений відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_7 у розмірі 7000 грн., чого останній у судовому засіданні не заперечив.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Згідно зі ст. 66 КК України щире каяття і сприяння розкриттю злочину можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину. Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Даних про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 таких дій судом не встановлено. Окрім того, як вбачається з показань у судовому засіданні самого обвинуваченого, під час досудового розслідування він не відразу повідомив, що скоїв злочин, а вказав спочатку на іншу непричетну до вчинення злочину особу, і лише згодом, усвідомивши, що невинна особа може нести покарання, зізнався у скоєному.

Отже, обставин, що пом`якшують покарання винного, у тому числі і тих, про які вказано в обвинувальному акті, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд не вбачає.

Відсутні також обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого.

У постанові Верховного Суду України від 09 лютого 2012 року, ухваленій за наслідками розгляду заяви заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2011 року про залишення без змін вироку апеляційного суду Волинської області від 24 травня 2011 року у кримінальній справі про засудження особи за ч. 2 ст. 286 КК України, яка, у відповідності з вимогами ст. 458 КПК України, є обов`язковою для всіх судів України, зазначається, що аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005, № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтею 286 КК України, суди повинні з`ясовувати і зазначати у вироку чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно-небезпечними наслідками.

Як вбачається з обвинувального акта та встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням водієм у тому числі і п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. На глибоке переконання суду, грубе порушення вимог у тому числі і цього пункту Правил, перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення вказані обставини у судовому засіданні не заперечили.

Відповідно до частини 4 статті 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставина керування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, не може бути визнана такою, що обтяжує його покарання.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, майновий стан винного, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, а також те, що згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 належить призначити основне покарання у виді штрафу, у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., і беручи до уваги, що керування обвинуваченим ОСОБА_5 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, до нього необхідно застосувати додатковий вид покарання, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, на призначенні якого наполягав потерпілий, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

Відомості про те, що керування автотранспортом є для обвинуваченого єдиним джерелом доходів його сім`ї, відсутні.

На думку суду, саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 за його заявою належить залишити без розгляду.

У зв`язку з добровільною сплатою обвинуваченим ОСОБА_5 витрат, понесених Камінь-Каширською центральною районною лікарнею на лікування потерпілого, пред`явлений старшим прокурором прокуратури Камінь-Каширського району в інтересах держави в особі фінансового управління Камінь-Каширської районної державної адміністрації ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, за клопотанням прокурора, належить залишити без розгляду.

Згідно зі ст. 100 КПК України речовий доказ - автомобіль марки «Mitsubishi Galant», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , належить залишити у володінні останнього.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, за відсутності клопотання прокурора, немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень (п`ять тисяч сто), з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, та цивільний позов старшого прокурора прокуратури Камінь-Каширського району ОСОБА_4 , пред`явлений в інтересах держави в особі фінансового управління Камінь-Каширської районної державної адміністрації, до ОСОБА_5 про відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, у сумі 4630 грн. 63 коп., - залишити без розгляду.

Речовий доказ - автомобіль марки «Mitsubishi Galant», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити у володінні ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_1