Справа № 371/45/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/439/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 29.04.2015

ВИРОК
Іменем України
29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника - ОСОБА_9 ,
головного спеціаліста служби у справах дітей Миронівської РДА ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000439 за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 11 лютого 2015року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, маючи повну загальну середню освіту, студента 1-го курсу комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське училище фізичної культури», не працюючого, раніше не судимого,

засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, зобов`язано на підставі ст.76 КК України в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись в цей орган для реєстрації.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. 29.08.2014 року біля 23.30 год., обвинувачений ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхали до кафе-бару «Максимум», який розташований по вулиці Леніна в м. Миронівка Київської області. У цьому ж кафе відпочивали потерпілий ОСОБА_13 з ОСОБА_14 .

Між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 на грунті раптових неприязних відносин виникла сварка. ОСОБА_13 підійшов до них щоб розборонити, та в цей час обвинувачений ОСОБА_7 , який стояв поряд, на грунті неприязних відносин з метою заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, наніс удари в область голови.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 51 від 12.11.2014 року ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи зліва, перелому зовнішньої стінки лівої очниці, перелому виличної дуги зліва, перелому основи виличного відростка верхньої щелепи зправа, перелому кісток носа, дві рани в ділянках верхньої та нижньої губи, синця в очично-вилично-щічній ділянці справа, крововиливу під сполучну оболонку лівого ока.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 11.02.2015 року змінити, визнати вчинення ОСОБА_7 злочину у неповнолітньому віці та відшкодування заподіяної ним державі шкоди обставинами, що пом`якшують покарання, призначити покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім цього, захисник вважає, що при призначенні покарання судом не було враховано те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у неповнолітньому віці і дана обставина відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 66 пом`якшує покарання. Враховуючи, що ОСОБА_7 на час розгляду справи вже був повнолітнім, обмежень щодо застосування покарання як штраф немає. А також суд не прийняв до уваги, що обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду не лише потерпілому, але й державі у вигляді оплати витрат, понесених на його лікування, що підтверджуються платіжними документами.

Вирок суду в частині задоволення позову не оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 11.02.2015 року скасувати та визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання встановивши іспитовий строк 1 рік.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Та зазначає, що законом України про кримінальну відповідальність не передбачено застосування до неповнолітнього покарання у вигляді обмеження волі. Крім цього посилається на ч.2 ст. 104 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням яке застосовується до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_15 та його представник ОСОБА_16 в судове засідання не з`явились та просили розглядати апеляційні скарги без їх участі, просять апеляційну скаргу прокурора задовольнити повністю, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, думки сторін кримінального провадження: обвинуваченого, його захисника та законного представника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, апеляційну скаргу прокурора підтримали частково, законного представника служби у справах дітей, яка послалась на розсуд суду щодо вирішення апеляційних скарг, думку прокурора який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції, при призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини - щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, а також те, що злочин вчинено особою, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Саме наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність обтяжуючих обставин дали суду першої інстанції підстави для звільнення від основного призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Винність засудженого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення доведена сукупністю наведених у вироку та перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, що не оскаржується апелянтами.

У зв`язку з наведеним колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення зазначеного кримінального правопорушення з застосуванням ст. 69 КК України, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі є обґрунтованими. Так, згідно ч. 1 ст.98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину судом можуть бути застосовані лише такі основні види покарань як штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з вироку суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 призначивши йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді обмеження волі, та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Проте, судом першої інстанції не було враховано те , що звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих, з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до позбавлення волі.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність постановити новий вирок, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 і призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Та на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання встановивши іспитовий строк 1 рік.

За таких умов колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, постановити у цій частині новий вирок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миронівського району ОСОБА_17 задовольнити.

Вирок Миронівського районного суду Київської області щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Постановити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

На вирок суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:
Судді: