АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1908/1457/12Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/15/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю :

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_7 на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2015 року відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Постановою Козівського районного суду від 22 січня 2015 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України спрямовано в прокурратуру Тернопільської області, для проведення додаткового розслідування та усунення допущених досудовим слідством недоліків.

Згідно ухвали ОСОБА_8 органами досудового слідства обвинувачується у тому, що працюючи з 02 липня 2007 року по 19 березня 2008 року на посаді старшого оперуповноваженого оперативного відділення відділу податкової міліції Козівської міжрайоннної державної податковоої інспекції державного податковоої адміністрації в Тернопільській області, будучи в званні лейтенанта податкової міліції, являючись в силу цього службовою особою, умисно з корисливих мотивів придбала, склала і внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також використала підроблені документи для заволодіння чужим майном, а саме, державними бюджетними коштами, виділених на оплату відряджень, шляхом обману та зловживаючи довірою, вчиненому повторно.

В період з вересня 2007 року по січень 2008 року ОСОБА_8 шляхом обману та зловживання довірою, внесення у офіційні документи неправдивих відомостей та складання неправдивих документів, які надала в бухгалтерію Козівської міжрайонної державної інспекції Державної податкової адміністрації в Тернопілсьькій області, заволоділа державними бюджетними коштами, що виділені на відрядження, на загальну суму 3043 грн.

Рішення про повернення кримінальної справи прокурору на додаткове розслідування суд мотивував тим, що органом досудового слідства в повній мірі не виконано доручення суду про перевірку і уточнення фактичних даних, що усунути в процесі судового розгляду неможливо, в зв`язку з тим суд не може постановити ні обвинувального, ні виправдувального вироку.

В апеляційній скарзі державний обвинувач ОСОБА_7 просить постанову суду скасувати, а матеріали кримінальної справи надіслати до Козівського районного суду на новий судовий розгляд. Прокурор вважає, що постанова суду не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону. Прокурором не ставилося питання про направлення справи на додаткове розслідування і це питання в порушення ч.2 ст.281 КПК України, 1960 року, в судовому засіданні не обговорювалося. Судом не виконана ухвала апеляційного суду від 30 листопада 2011 року. Доручення, яке давалося судом, орган досудового слідства в повній мірі виконати не міг з об`єктивних причин, а тому це не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування. Окремі питання доручення є безпідставними, в зв`язку з чим не можуть бути виконані. Прокурор вважає, що вина ОСОБА_8 доведена матеріалами кримінальної справи, які судом не було взято до уваги.

Підсудня ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася і як стверджує захисник ОСОБА_6 , вона не має можливості взяти участь у розгляді справи і не заперечує проти розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляцію, думку захисника ОСОБА_6 , який постанову суду вважає законною та обгрунтованою, а апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.281 КПКУкраїни 1960 року якщо виникне питання про повернення справи на додаткове розслідування, суд, вислухавши думку прокурора та інших учасників судового розгляду, вирішує це питання мотивованою ухвалою, а суддя постановою в нарадчій кімнаті.

Цих вимог закону судом інстанції дотримано не було.

Так, згідно протоколу судового засідання від 22 січня 2015 року (т.10 а.с.88), в процесі його проведення, обговорювалося питання виконання прокурором судового доручення і головуючий запитав думку сторін про можливість продовження слухання справи в зв`язку з невиконанням цього доручення. Прокурор вважав, що розгляд справи слід продовжити, а підсудня ОСОБА_8 просила виправдати її, що було підтримано її захисником ОСОБА_6 .. Після цього головуючий вийшов в нарадчу кімнату і, повернувшись, оголосив постанову про направлення справи на додаткове розслідування.

Як видно із протоколу судового засідання, питання про направлення кримінальної спарви на додаткове розслідування ніким не піднімалося, суд не виносив цього питання на обговорення і не вислухав попередньо думки сторін з цього приводу.

Також відповідно до ч.1 ст.281 КПК України 1960 року повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів.

Вказаних вимог закону судом також дотримано не було.

Так, згідно постанови суду неповнота судового слідства виражається в частковому невиконанні доручення суду від 02 жовтня 2014 року.

Разом з тим в постанові суд не вказує чому без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Як стверджує прокурор в апеляційній скарзі, виконати рішення суду в повному об`ємі не представилась можливим і із-за відсутності певних свідків, тобто з незалежних причин від органу досудового слідства причин, і ця неповнота не є перешкодою для продовження розгляду справи і вирішення її по суті.

З вказаними доводами прокурора колегія суддів погоджується. Адже відповідно до ч.2 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11 лютого 2005 року Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування. За наявності відповідних підстав, такі порушення мають тягти визнання доказів недопустимими.

В апеляційній скарзі прокурора мотивовано, що ряд пунктів, вказаних в дорученні суду, є безпідставними і їх вирішення в жодній мірі не може відбитися на всебічності, повноті і об`єктивності дослідження наявних доказів і вирішення справи. Обставин, які б спростували ці висновки прокурора в постанові суду, не наведено. Обгрунтованість цих посилань можна перевірити лише на підставі дослідження й аналізу всіх доказів, які знаходяться в кримінальній справі.

Також колегія суддів вважає висновки суду, викладені в постанові про те, що на підставі наявних доказів неможливо постановити будь-який вирок, є безпідставним і вони не грунтуються на вимогах закону, оскільки, коли не має доказів, які б підтверджували обвинувачення, чи їх недостатньо і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів, то всі сумніви тлумачаться на користь підсудного і тоду суд згідно ч.4 ст.327 КПК України 1960 року суд має постановити виправдувальний вирок.

Згідно матеріалів досудового слідства у справі не було встановлено обставин, які перешкоджали б суду дати належну оцінку дослідженим доказам, та залежно від встановленого, постановити рішення, не повертаючи справу на додаткове розслідування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував вимог закону та положень ст.323 КПК України 1960 року, згідно яких рішення суду має бути законним та обгрунтованим.

За обставин, коли у справі судове рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального Закону, які перешкоджали суду повно і всебічно розглянути спарву і постановити законне і обгрунтоване судове рішення, воно підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись п.п.11, 13 розділу ХІ Перехідних положень КПК України від 13.04.2012 року та ст.ст.362, 365, 366, 370, 377 КПК України 1960 року, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляцію державного обвинувача ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 22 січня 2015 року стосовно ОСОБА_8 - скасувати, а кримінальну справу про її обвинувачення за ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

СУДДІ три підписи:

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2