Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 40000288 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку Дубенського міськрайоннного суду від 12 листопада 2014 року ОСОБА_5 13 квітня 2014 року, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в квартирі ОСОБА_8 , що на АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин шляхом погроз та умисного заподіяння потерпілому фізичного насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я, яке останній сприйняв всерйоз, в присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , котрі розуміли протиправний характер його дій, відкрито викрав майно ОСОБА_8 - персональний комп`ютер, в комплект якого входить монітор марки «View Sonic», системний блок «Logic Power» з комплектуючими, мультимедійна клавіатура «Hardity КВ-413», оптична мишка «GRESSO GM5022», загальною вартістю 1397 грн, а також персональний комп`ютер,, належний ОСОБА_9 , в комплект якого входить: монітор 22 TET-LCD ACER V 223, мультимедійна клавіатура «Hardity» модель КВ-413, оптична мишка «G enius Net Seroll» та системний блок ATLON 2 X4630 2/8Mhz /RAM8192MB/H з комплектуючими, загальною вартістю 3670 грн.
Дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з погрозою і застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з призначенням покарання чотири роки позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

У поданих апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому за вказаних у вироку обставин злочині та правильності кваліфікації дій, просить скасувати вирок з підстав призначення надто суворого покарання і з врахуванням його щирого розкаяння, повного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди та складного матеріального становища родини, єдиним годувальником якої він є, постановити новий вирок, яким призначити покарання, не повязане з позбавленням волі.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 , не оспорюючи факту вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доводить, що суд призначив ОСОБА_5 надто суворе покарання без врахування ряду його помякшуючих обставин - щирого розкаяння, сприяння в розкритті злочину, повного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, з приводу чого останні не мають будь- яких претензій до обвинуваченого, у звязку з чим просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_5 змінити, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції, покликаючись на доведеність вини обвинуваченого у вчиненому злочині та відповідність призначеного покарання вимогам закону, просить вирок суду залишити без змін, а скарги апелянтів без задоволення.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без зміни, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим, що не оспорюється і в поданих апеляційних скаргах.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного до тяжких злочинів, згідно положень ст. 12 КК України, особу винного, який раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, і за вчинення тяжких злочинів, має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, посередньо характеризується за місцем проживання, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі, і щире каяття та сприяння в розкритті злочину, відшкодування родиною ОСОБА_5 заподіяної шкоди потерпілим, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_5 за скоєне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке, з врахуванням обставин вчиненого ОСОБА_5 злочину, не можна вважати надто суворим, і яке, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляції про вчинення ОСОБА_5 грабежу внаслідок випадкових обставин через неправильну поведінку потерпілих не можна визнати обґрунтованими. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та показань потерпілих при судовому розгляді, дії ОСОБА_5 щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були цілком усвідомленими та умисними, яким передувало безпідставне побиття обвинуваченим ОСОБА_8 .

Не заслуговують на увагу і покликання захисника щодо зникнення з помешкання ОСОБА_8 500 грн, належних ОСОБА_5 , оскільки даний факт нічим не підтверджено, і з цього приводу обвинувачений не звертався в органи міліції, що не заперечується самим апелянтом. Потерпілий ОСОБА_8 , як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і в суді категорично стверджував, що не мав і не має перед ОСОБА_5 жодних зобовязань майнового характеру.

Безпідставними є і доводи захисника про помилковість позиції суду першої інстанції щодо схильності ОСОБА_5 до вчинення злочинів.

З матеріалів провадження слідує, що стосовно ОСОБА_5 судом вже застосовувалися положення ст. 75 КК України, однак в період іспитового строку він скоїв новий умисний злочин, за який реально відбував покарання у виді чотирьох років і восьми місяців позбавлення волі, звільнившись за відбуттям покарання 1.07.2013 року.

Враховуючи, що грабіж потерпілих ОСОБА_5 вчинив після спливу незначного проміжку часу від моменту звільнення з місць позбавлення волі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно дійшов висновку про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Голослівними є також і твердження апелянтів у поданих скаргах про статус ОСОБА_5 , як єдиного годувальника сімї, зокрема, неповнолітніх сестер, оскільки, як вбачається з показань потерпілих, майнова шкода, завдана неправомірними діями обвинуваченого, була відшкодована їм саме родиною ОСОБА_5 , а не самим обвинуваченим, який частину награбованого відразу продав, витративши виручені кошти на власні потреби.

Переконливих доводів на користь твердження про невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_5 , тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу, а також інших пом`якшуючих обставин, які слугували б підставою для застосування ст. 75 КК України, захисником і обвинуваченим в апеляційних скаргах та в їхніх поясненнях не наведено, і при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дубенського міськрайнного суду від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого і захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3