Ухвала іменем україни 14 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 6 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 6 лютого 2015 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше судимого, останнього разу вироком цього ж суду від 27.04.2012 року за ч. 1 ст. 187, 69, 71 КК до 2 років 4 місяців позбавлення волі,
визнано винуватим за: ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 185 КК на 2 роки 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2012 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 6 квітня 2014 року о 1.15 год., перебуваючи на АДРЕСА_3, повторно, розбив ліве бокове скло автомобіля «Volkswagen Passat B5» д.н.з. НОМЕР_1, звідки таємно викрав автомагнітолу марки «Kenwod 1056», чим завдав потерпілому ОСОБА_5 шкоди на суму 150,40 грн. Однак з причин, що не залежали від його волі, не здійснив всіх дій, які вважав необхідними для вчинення злочину, до кінця, оскільки був затриманий працівниками СІЗО м. Рівне.

Також, 16 червня 2014 року близько 12 години ОСОБА_4, перебуваючи в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2, шляхом віджиму вхідних дверей, проник до кладової та викрав майно потерпілого ОСОБА_6, чим завдав останньому шкоди на суму 2051,73 грн.

Крім того, 12 серпня 2014 року близько 1 години, перебуваючи біля АЗС № 5 «Окко» по вул. Шухевича, 18а в м. Рівне, повторно, проник в салон автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_2, звідки викрав магнітолу «Favorit КСА-0026», чим завдав потерпілому ОСОБА_7 шкоди на суму 243,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4, не погоджуючись з постановленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що судами не враховано усіх помʼякшуючих покарання обставин, які, на його думку, є підставами для обрання більш мʼякого покарання, ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, судова колегія прийшла до висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Доводи ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість є безпідставними.

Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Як убачається з наданих копій судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції згідно з вимогами зазначеного Кодексу взяв до уваги ступінь тяжкості скоєних засудженим злочинів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості, а також дані про його особу (раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, новий умисний злочин вчинив у період умовно дострокового звільнення), обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття й активне сприяння розкриттю злочинів), обставину, що обтяжує покарання (рецидив злочинів). Ураховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому, визначивши покарання окремо за кожен зі злочинів у межах санкції відповідної частини статті, на підставі ч. 1 ст. 70 КК із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Крім того, відповідно до ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2012 року і за сукупністю вироків визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Колегія суддів вважає, що визначене ОСОБА_4 покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК, є необхіднім та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів і не вбачає підстав для його пом'якшення чи застосування положень ст. 69 КК.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, в порядку ст. 404 КПК, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги, не знайшов підстав для зміни вироку суду й призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які пом'якшують покарання, враховано також особу засудженого, тяжкість вчинених ним злочинів.

Ухвала апеляційного суду про залишення апеляції засудженого без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни, відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

Оскільки кримінальний закон судами застосовано правильно, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі не йдеться, тому підстав для задоволення цієї касаційної скарги немає.

Враховуючи, що з касаційної скарги засудженого та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 6 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

вул. П. Орлика, 4-а, м. Київ, 01043

;

№ 5-3952 ск 15

Катеринівська виправна колонія

(№ 46) (для вручення засудженому

ОСОБА_4)

с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541

Відповідно до вимог ч. 5, ч. 6 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України надсилаємо копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відмову у відкритті касаційного провадження.

Розписку про вручення засудженому копії ухвали просимо надіслати на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Додаток: на __ арк.

Суддя С.М. Міщенко

№ 5-3952 ск 15

Катеринівська виправна колонія

(№ 46) (для вручення засудженому ОСОБА_4)

с. Катеринівка, Сарненський район, Рівненська область, 34541

Відповідно до вимог ч. 5, ч. 6 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України надсилаємо копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відмову у відкритті касаційного провадження.

Розписку про вручення засудженому копії ухвали просимо надіслати на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Додаток: на __ арк.

Суддя С.М. Міщенко

14.07.2015 Паєта О.В.