Дата документу Справа № 337/5000/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/5000/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/30/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002065 від 12 грудня 2012 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Нікополь Дніпропетровської області, яка є особою без громадянства, має освіту 2 класи, не заміжня, не працевлаштована, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 21 квітня 1998 року Ватутинським районним судом м.Київ за ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ст.42 КК України до 10 років позбавлення волі; постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2003 року, на підставі ст.81 КК України, звільнена умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 11 днів;

- 9 червня 2006 року Корабельнім районним судом м.Миколаїв за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 14 липня 2010 року, на підставі ст.81 КК України, звільнена умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 4 дні,

обвинуваченої у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, скасовано, та останню звільнено з-під варти в залі суду. Постановлено зарахувати у строк відбування покарання час знаходження ОСОБА_6 під вартою в період з 5 травня 2014 року по 28 серпня 2014 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, на користь потерпілих: ОСОБА_8 4000 грн., ОСОБА_9 4300 грн., ОСОБА_10 3750 грн., ОСОБА_11 19550 грн., ОСОБА_12 4500 грн.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції щодо останньої, в частині призначеного покарання, змінити, та призначити ОСОБА_6 покарання без застосування ст.ст.75, 76 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на неврахування судом, при призначені покарання, даних про особу обвинувачену, а саме те, що ОСОБА_6 неодноразово вже притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисних злочинів, не працює, та завдану шкоду жодному потерпілому не відшкодувала.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , посилаючись на неврахування судом відомостей щодо особи обвинуваченої, тяжкості скоєних злочинів, не відшкодування завданої шкоди, просить вказаний вирок суду, в частині призначеного покарання, змінити, та призначити ОСОБА_6 покарання без застосування ст.ст.75, 76 КК України. Крім того апелянт зазначає, що її належним чином не було сповіщено про дату, час і місце судового розгляду кримінального провадження, на її адресу повістки жодного разу не надходили, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості висловити свою думку щодо призначеного обвинуваченій покарання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції щодо останньої, в частині призначеного покарання, скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не враховано всіх фактичних обставин справи, наслідків для потерпілих від скоєних кримінальних правопорушень, та не з`ясована думка потерпілої ОСОБА_10 , яка була відсутня у судовому засіданні. Крім того зазначає, що суд в достатній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 вчинила стосовно малолітніх 5 епізодів кримінальних правопорушень, більшість з яких віднесено до категорії тяжких, в період, коли її судимість за раніше скоєні корисливі злочини не була знята і погашена в установленому законом порядку. Також матеріалами кримінального провадження не підтверджена наявність на утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 неповнолітніх дітей.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачена ОСОБА_6 посилається на необґрунтованість доводів викладених в апеляційних скаргах потерпілих та прокурора, вказує на законність прийнятого рішення судом першої інстанції, та просить апеляційні скарги потерпілих та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо неї без змін.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, за наступних обставин.

11 грудня 2012 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , зустріла раніше не знайому їй малолітню ОСОБА_14 , 2002 року народження, та під час бесіди з нею, ввела останню в оману стосовно свого знайомства з її матір`ю ОСОБА_15 . Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, під вигаданим приводом зробити подарунок матері ОСОБА_14 у вигляді золотих виробів, приблизно о 14 годині 10 хвилин, проникла до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де діючи повторно, відвернула увагу малолітньої ОСОБА_14 від істинного мотиву свого знаходження в квартирі, та таємно викрала грошові кошти потерпілого ОСОБА_8 , тим самим завдала останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн.

Крім того, 12 лютого 2013 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля дитячого садка №235 - Горошинка по вулиці Ентузіастів 13-а в місті Запоріжжя, зустріла раніше незнайомого їй малолітнього ОСОБА_16 , 2002 року народження, та під час бесіди з ним, ввела останнього в оману стосовно свого знайомства з його матір`ю ОСОБА_17 . Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, під вигаданим приводом придбання ювелірних прикрас, які належать його матері ОСОБА_17 , приблизно о 16 годині 10 хвилин, проникла до приміщення квартири АДРЕСА_4 , де діючи повторно, відвернула увагу малолітнього ОСОБА_16 від істинного мотиву свого знаходження в квартирі, та таємно викрала майно і грошові кошти потерпілої ОСОБА_10 , тим самим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 3750 грн.

Крім того, 9 вересня 2013 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , зустріла раніше незнайому їй малолітню ОСОБА_18 , 2005 року народження, та під час бесіди з нею, ввела останню в оману стосовно свого знайомства з її матір`ю ОСОБА_9 . Далі , ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, під вигаданим приводом зробити подарунок матері ОСОБА_18 у вигляді золотих виробів, приблизно о 15 годині 10 хвилин, проникла до приміщення квартири АДРЕСА_6 , де діючи повторно, відвернула увагу малолітньої ОСОБА_18 від істинного мотиву свого знаходження в квартирі, та таємно викрала належне потерпілій ОСОБА_9 майно, тим самим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 8800 грн.

Крім того, 16 вересня 2013 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_7 , зустріла раніше незнайому їй малолітню ОСОБА_19 , 2002 року народження, та під час бесіди з нею, ввела останню в оману стосовно свого знайомства з її матір`ю ОСОБА_11 . Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, під вигаданим приводом зробити подарунок матері ОСОБА_19 у вигляді золотих виробів, приблизно о 16 годині 10 хвилин проникла до приміщення квартири АДРЕСА_8 , де діючи повторно, відвернула увагу малолітньої ОСОБА_19 від істинного мотиву свого знаходження в квартирі, та таємно викрала майно та грошові кошти потерпілої ОСОБА_11 , тим самим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 21 550 грн.

Крім того, 13 грудня 2013 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_9 , зустріла раніше незнайомого їй малолітнього ОСОБА_20 , 2001 року народження, та під час бесіди з ним, ввела останнього в оману стосовно свого знайомства з його матір`ю - ОСОБА_12 . Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння чужого майна, під вигаданим приводом повернення грошей його батькам, приблизно о 15 годині 45 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_10 , де діючи повторно, шахрайським шляхом заволоділа майном та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 , тим самим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 6500 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційні скарги та наполягав на їх задоволенні; обвинувачену ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, і просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що справа щодо ОСОБА_6 розглянута судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно інформації зафіксованої на технічному носії щодо судового засіданні, а також журналу судового засідання від 18 серпня 2014 року, після оголошення обвинувального акту прокурором, та з`ясування думки учасників провадження щодо порядку та обсягу досдіження доказів, суд визнав необхідним допитати обвинувачену, а потім визначитися з подальшим порядком та обсягом дослідження доказів (а.п.47).

Проте, обсяг дослідження доказів у кримінальному провадження так і не був встановлений, та судом не прийнято ухвалу щодо порядку їх досідження.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_11 від 7 серпня 2014 року, в якій остання просила розглянути вказане провадження без її участі, та призначити обвинуваченій суворе покарання (а.п.36).

Разом з тим, у заяві потерпілої ОСОБА_11 від 16 серпня 2014 року, яка надана у судовому засіданні захисником-адвокатом ОСОБА_21 , потерпіла просить призначити обвинуваченій ОСОБА_6 не суворе покарання (а.п.45).

Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції достовірно не з`ясував думку потерпілої ОСОБА_11 щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні участі не брала, та на адресу суду не надавала заяви про розгляд вказаного кримінального провадження за її відсутності.

Окрім того, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості щодо належного повідомлення потерпілої ОСОБА_10 про дату, час і місце судового засідання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані порушення вимог кримінального процесуального кодексу України є істотними, і тягнуть за собою скасування вироку суду, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, що не суперечить вимогам п.6 ч.1 ст.407, п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати зазначені вище недоліки, розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином його мотивувавши.

Оскільки вирок суду скасовано через допущені процесуальні порушення, доводи викладені в апеляційних скаргах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також прокурора, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, підлягають перевірці під час нового розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28 серпня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2