А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А
Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17.09.2013
м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області в складі суддів: Дворніченка
В.І. (головуючого), Демченка С.М., Дацківа
В.В., з участю прокурора - Сирохман Л.І.,
засудженого ОСОБА_3, його захисника -
адвоката ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_5,
його представника ОСОБА_6, розглянувши
у відкритому засіданні кримінальну
справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_5
на вирок Ужгородського міськрайонного
суду від 02.07.2013 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Ужгорода, зареєстрованого в АДРЕСА_2,
мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою
спеціальною освітою, одруженого, на
утриманні двоє неповнолітніх дітей,
тимчасово непрацюючого, раніше
судимого 15.11.2010 року вироком
Ужгородського міськрайонного суду за
ч.2 ст.307 КК України до 5 років
позбавлення волі, з конфіскацію майна,
вирок змінений ухвалою апеляційного
суду Закарпатської області від 28.04.2011
року та призначено ОСОБА_3 покарання у
вигляді 2 років позбавлення волі з
конфіскацією майна,

- визнаний винним та засуджений за
ч.2 ст.190 КК України - до позбавлення волі
строком на два роки.

На підставі ст..75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування покарання з
випробуванням, якщо він протягом двох
років іспитового строку не вчинить
нового злочину та виконає покладені на
нього обов'язки, передбачені п.3 ст.76 КК
України - повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання, роботи або
навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до
набрання вироком законної сили
залишено попередню - підписка про
невиїзд.

Цивільний позов задоволено частково -
стягнено з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 106994
грн. спричиненої матеріальної шкоди та
10000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судові витрати в розмірі 265,93 грн. за
проведену по справі автотоварознавчу
експертизу.

В с т а н о в и в:

Згідно з вироком суду першої інстанції
27.07.2010 року, ОСОБА_3, о 18:40 год.,
перебуваючи на подвір'ї ОСОБА_7, що за
адресою АДРЕСА_3, шляхом обману ОСОБА_5,
який в той час утримувався в УВП № 9
м.Ужгород, під приводом
транспортування та подальшої
реалізації належного останньому
автомобіля марки «Шевроле Епіка»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, умисно,
незаконно заволодів вказаним
транспортним засобом та в подальшому
продав його, присвоївши отримані кошти,
чим спричинив ОСОБА_5 матеріальної
шкоди на загальну суму 106994 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий
ОСОБА_5, не оспорюючи фактичних даних,
встановлених судом першої інстанції,
просить вирок Ужгородського
міськрайонного суду від 02.07.2013 року
відносно ОСОБА_3 змінити в частині
задоволення цивільного позову ,
стягнувши з ОСОБА_3 в його користь
матеріальну шкоду в сумі 263213 грн. 58 коп.
та моральну шкоду в сумі 20000 гривень. В
обґрунтування апеляційних вимог
зазначає, що судом першої інстанції не
в повному обсязі досліджено всі
матеріали по справі, не оцінено
належним чином завдану йому діями
ОСОБА_3 матеріальну і моральну шкоду, не
прийнято до уваги ступінь суспільної
небезпеки скоєного, особу підсудного
та повне визнання ним під час судового
слідства розміру заявлених ним вимог
цивільного позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ,
поданому адвокатом ОСОБА_4, в інтересах
ОСОБА_3, просить апеляційну скаргу
ОСОБА_5 залишити без задоволення, а
вирок місцевого суду залишити без змін.
Свої доводи обґрунтовує тим, що в ході
розгляду справи в суді першої
інстанції було встановлено та
підтверджено залишкову вартість
автомобіля «Шевроле-Епіка» станом на
27.07.2010 року, відтак висновок суду про
часткове задоволення цивільного
позову потерпілого на цю суму
відшкодування матеріальної шкоди є
вірним і вимоги ОСОБА_5 не ґрунтуються
на фактичних обставинах справи.
Наявність же в потерпілого кредитних
зобов'язань та непогашення останнім
кредиту, жодним чином не є підставою
для стягнення з ОСОБА_3 суми, обчисленої
ОСОБА_5 з врахуванням його
заборгованості за кредитним договором.
Також вважає правильним і висновок
суду першої інстанції про часткове
задоволення вимог щодо стягнення 10000
моральної шкоди в користь потерпілого,
оскільки такий зроблено виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Заслухавши доповідь судді, апелянта та
його представника, які підтримали
вимоги апеляційної скарги, думку
прокурора, який вважав за необхідне
вирок суду залишити без змін, думку
засудженого ОСОБА_3 та його захисника,
які погодились з прокурором, обсудивши
доводи апеляційної скарги і поданого
на неї заперечення, та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з вироку суду і
матеріалів справи, суд повно, всебічно
і об'єктивно дослідив всі докази і
обставини справи, надав їм належну
юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов
до висновку про доведеність вини і
правильність юридичної кваліфікації
дій засудженого, покарання ОСОБА_3
призначено згідно з вимогами ст. 65 КК
України - що не заперечується апелянтом
в апеляційній скарзі.

Щодо задоволення цивільного позову
потерпілого відповідно на суму 106994
грн., то в частині стягнення
матеріальної шкоди він задоволений в
обсязі, який підтверджений
документальними належними та
допустимими доказами перевіреними в
судовому засіданні, зокрема висновком
експерта № 886 від 01.04.2011 року(а.с.105-108 т.1),
згідно якого залишкова вартість
автомобіля «Шевроле Епіка» становить
106994 грн. і вирок суду в цій частині є
належним чином вмотивованим.

Що стосується визначення розміру
стягнення моральної шкоди в користь
потерпілого, то суд першої інстанції
обґрунтовано визначив її розмір з
урахуванням засад розумності,
виваженості та справедливості,
керуючись рекомендаціями, викладеними
в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди», і з врахуванням доведеності
позову душевних переживань, яких
зазнав потерпілий внаслідок
шахрайських дій ОСОБА_3, вірно прийшов
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог в цій частині на суму 10000
гривень.

Не заслуговує на увагу твердження
апелянта про те, що судом не було
враховано повне визнання підсудним під
час судового слідства цивільного
позову, позаяк з контексту ч.4 ст.174 ЦПК
України слідує, що визнання позову
відповідачем має бути судом належним
чином перевірено на предмет
відповідності закону та правам,
свободам і інтересам інших осіб. У
випадку, якщо визнання позову порушує
закон або права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд повинен відмовити у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжити судовий розгляд.

Отже, визнання позову підсудним ОСОБА_3
в повному об'ємі, як таке, що не
грунтувалось на вимогах закону та не
відповідало фактичним обставинам
справи, встановленим в ході судового
розгляду, а відтак і не давало суду
першої інстанції підстав для повного
задоволення позовних вимог
потерпілого ОСОБА_5.

Таким чином, суд першої інстанції,
прийнявши рішення про часткове
задоволення позовних вимог
потерпілого, діяв, у повній
відповідності до вимог чинного
процесуального та матеріального права,
і прийняв у цій частині законне,
обґрунтоване та справедливе рішення, а
тому апеляційна скарга ОСОБА_5
задоволенню не підлягає.

Підстав для зміни чи скасування вироку
суду першої інстанції колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст.365, 366, 374, 377, 379 КПК
України (в редакції 1960 року),
апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляцію потерпілого ОСОБА_5 залишити
без задоволення, а вирок Ужгородського
міськрайонного суду від 02.07.2013 року
щодо ОСОБА_3, - без змін.

Судді: