Справа №473/356/15-к 21.04.2015 21.04.2015 21.04.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002593 від 01.12.2014 року за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2015 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.м.т. Криве Озеро, Кривоозерського району, Миколаївської області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.3 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7 ,

обвинувачена: ОСОБА_6 ,

захисник: ОСОБА_8 ,

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і, перекваліфікувавши її дії з ст.309 ч.3 КК України (в ред. 2001 року) на ст.229-6 ч.3 КК України (в ред.1960 року), закрити кримінальне провадження та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 ч.2 КК України.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Провадження №11-кп/784/272/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.309 ч.3 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих дій, вважає за необхідне перекваліфікувати їх з ч.3 ст.309 КК України (2001 року) за ч.3 ст.229-6 КК України (1960 року), оскільки згідно ст.5 КК України кримінальний закон, який посилює відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Мотивує тим, що 01.10.1997 року порушена кримінальна справа за фактом умисного незаконного придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, за попередньою групою осіб, в особливо великих розмірах відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.229-6 КК України (в ред. 1960 року), який не був віднесений до тяжких злочинів і за яким 04.10.1997 року їй було пред`явлено обвинувачення.

Зазначає, що 02.12.2014 року за цим фактом ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.3 КК України, який є тяжким злочином.

Вважає, що кримінальне провадження підлягає закриттю, а ОСОБА_6 - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 ч.2 КК України, оскільки з моменту вчинення нею інкримінованих дій зазначені строки минули.

Також просить виключити з вироку суду посилання на вчинення злочину ОСОБА_6 з конкретними особами ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), оскільки на момент ухвалення вироку відсутні судові рішення про визнання вказаних осіб винними у вчиненні цього злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
29 вересня 1997 року ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 і ОСОБА_11 прибули на ст. Більмачівка, Прилукського району, Чернігівської області, де у не встановленим способом незаконно придбали рослини маку та подрібнену макову солому в загальній кількості 6 кг. 734 гр., які незаконно перевозили на автомобілі марки «ВАЗ 21011», д/н НОМЕР_1 до місця свого мешкання розташованого у с. Таборівка, Вознесенського району, Миколаївської області.
1 жовтня 1997 року приблизно о 03 годині в с. Таборівка, Вознесенського району, Миколаївської області, на автодорожньому мосту через р. Мертвовід, який розташований між вулицями Леніна та Перемоги, працівниками міліції Вознесенського МВ УМВС був затриманий автомобіль марки «ВАЗ 21011», д/н НОМЕР_1 , в салоні якого перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , під час огляду якого в салоні даного автомобіля серед особистих речей вказаних осіб, працівники міліції виявили та вилучили до Вознесенського МВ УМВС шість пакунків з рослинною речовиною сірого кольору, яка являється наркотичним засобом - маковою соломою, загальною вагою 6 кг.734 гр., що є особливо великим розміром, який ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 незаконно придбали, зберігали та перевозили до місця свого мешкання, без мети подальшого збуту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 , думку обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_8 , які також просили про скасування вироку та закриття провадження в зв`язку з закінченням строків давності, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її підлягаючою задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні в кінці вересня 1997 року за попередньої змовою групою осіб незаконного придбання, зберігання та перевезення 6 734 гр. подрібненої макової соломи без мети подальшого збуту - наркотичного засобу в особливо великих розмірах, а також її вилучення працівниками міліції - ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.
Зазначені дії ОСОБА_6 були кваліфіковані органами досудового слідства за ст.229-6 ч.3 КК України (1960 року), що підтверджується наданою суду прокурором постановою про порушення кримінальної справи від 01.10.1997 року (а.п.17).
З реєстру матеріалів досудового розслідування (а.п.3-4) вбачається, що зазначена кримінальна справа була розслідувана з пред`явленням 19.11.1997 року ОСОБА_6 обвинувачення за тією ж правовою кваліфікацією і направлена до суду, який повернув її на додаткове розслідування.
При цьому, ч.3 ст.229-6 діючого на той час КК України (1960 року) не відносилася до тяжких злочинів, вичерпний перелік яких був визначений в ч.2 ст.7-1 вказаного кодексу.
В подальшому, як вбачається з витягу кримінального провадження (а.п.1), 01.12.2014 року органи досудового розслідування внесли до ЄРДР відомості за цим самим фактом, вказавши правову кваліфікацію цих дій за ч.3 ст.309 КК України (2001 року), яка відповідно до класифікації злочинів, встановленої ст.12 того ж кодексу, є тяжким злочином.
28.01.2015 року складений відносно ОСОБА_6 обвинувальний акт направлений до суду, якій визнав її винуватою у вчиненні цього злочину.
Проте, висновок суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.309 КК України (в редакції 2001 року) - є невірним з огляду на вимоги ч.2 ст.5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.309 КК України (2001 року), підлягають перекваліфікації на ч.3 ст.229-6 КК України (1960 року).
Крім того, є слушними вимоги апелянта про необхідність виключення з вироку посилання на вчинення ОСОБА_6 цього злочину разом з конкретними особами ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), оскільки на момент ухвалення вироку відсутні судові рішення про визнання вказаних осіб винними у вчиненні цього злочину.
Що стосується вимог апелянта про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, то вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.
Як встановлено в суді з дня вчинення ОСОБА_6 злочину, який не є тяжким, до розгляду справи судом і ухвалення вироку минуло понад 17 років.
Суд першої інстанції уваги на вказані обставини не звернув, кримінальне провадження з підстав закінчення строків давності не закрив і, таким чином, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи наведене вище, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.229-6 ч.3 КК України (в ред.1960 року) - закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України в зв`язку з звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 ч.2 КК України.
Керуючись ст.ст.284 ч.2 п.1, 376 ч.2, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.02.2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати і, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ст.309 ч.3 КК України (в ред. 2001 року) на ст.229-6 ч.3 КК України (в ред.1960 року) закрити кримінальне провадження в зв`язку з звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді