Справа № 438/865/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/166/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 12 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, остання судимість: вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 7 червня 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування даного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 (три) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив повторно кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, в першій декаді березня 2014 року, близько 14 години, ОСОБА_9 шляхом пошкодження вікна та зриву навісного замка із вхідних дверей проник в приміщення будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_10 , звідки повторно таємно викрав два електродвигуна по 2 кВт кожний, загальною вартістю 750 гривень, три електромотори по 3 кВт, загальною вартістю 640 гривень, 200 м. двожильного мідного кабелю загальною вартістю 516 гривень, набір (ящик) інструментів вартістю 70 гривень, трансформатор вартістю 370 гривень, велосипед чорного кольору марки «Україна» та відніс їх неподалік будинку до лісового масиву, де вказані речі розкомплектував. Після цього, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повернувся до вказаного будинку, звідки таємно викрав трубу діаметром 12 мм. довжиною 5 м. вартістю 115 гривень, трубу діаметром 10 мм. довжиною 5 м. вартістю 92 гривні, водяний насос вартістю 150 гривень, зарядний пристрій АКБ вартістю 220 гривень, електричний наждак вартістю 120 гривень та автомагнітолу «Panasonic» вартістю 200 гривень, чим заподіяв майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 3243 грн.

Крім цього, в кінці березня 2014 року близько 13 години ОСОБА_9 шляхом віджиму метало-пластикового вікна проник в приміщення будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 , звідки повторно таємно викрав 200 м. двожильного електричного кабелю загальною вартістю 900 гривень, чим заподіяв останній майнову шкоду на вказану суму.

На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 подав апеляційу скаргу, в якій вважає вказаний вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином не мотивував застосування ст. 75 КК України та безпідставно звільнив ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, чим допустив порушення вимог ст. 65 КК України.

Крім цього, вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України, помилково не застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, не врахувавши в зв`язку з відсутністю відомостей ту обставину, що він раніше засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 186 та ст. 395 КК України за скоєні ним злочини у липні 2014 року, а тому суду належало при призначенні покарання керуватися ч. 4 ст. 70 КК України.

Просить даний вирок Бориславського міського суду Львівської області скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора щодо задоволення йогго апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_12 не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність його вини ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

При цьому, кваліфікація дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам справи та ніким не оспорюється.

Що ж стосується виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, районним судом, на думку колегії суддів, враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
При цьому, обираючи вид та розмір покарання, судом першої інстанції вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, його стан здоров`я, який знаходиться під динамічним спостереженням у лікаря психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість в ступені легкої дебільності, у обвинуваченого наявний закритий перелом правої пяткової кістки правої ноги без зміщення.
За таких обставин, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого та обставини спраи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, та прийшов до вірного переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вірно застосував вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зважаючи, крім цього, на те, що останній з 04 березня 2015 року знаходиться на стаціонарному лікуванні у Львівському обласному комунальному закладі « Психіатрична лікарня Миколаївського району».
Що ж стосується тверджень прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_9 покарання Бориславський міський суд Львівської області не врахував того, що останній 11 грудня 2015 року був засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області та відповідно не застосував вимог ч. 4 ст. 70 КК України, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані щодо наявності вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 11 грудня 2014 року відносно ОСОБА_9 , та при винесенні даного вироку суду про таке рішення Трускавецького міського суду Львівської області відомо не було, про що також зазначає в своїй апеляції прокурор.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими. Також колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_8 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бориславського міського суду Львівської області від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді