Справа №591/7904/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/215/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0003894, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець міста Суми, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

раніше судимий :

- 11.04.1997 року вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

- 28.05.1998 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. ст. 101 ч.1, 43 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 12.02.2004 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 14.11.2007 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. ст. 125 ч.1, 342 ч.2, 345 ч.2, 70 ч.1 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі;

- 27.04.2010 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст.ст. 395, 15 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 15.08.2013 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. 125 ч.1 КК України до 60 годин громадських робіт;

- 03.12.2013 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. 389 ч.2 КК України до 2 місяців 5 діб арешту, -

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України, і йому призначено покарання за ч.2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі на строк дев"ять років, за ч.1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт на строк сто годин та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк дев"ять років, а також ухвалено стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати та вирішено долю речових доказів, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України, а саме - в тому, що він в ніч з 28 на 29 липня 2014 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні металевого вагончику, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків діючи протиправно та умисно зі значною силою наніс не менше 15 ударів руками та ногами, 7 з яких - у життєво-важливі органи по голові та по тулубу потерпілого ОСОБА_11 . Від отриманих внаслідок дій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер.

Крім того, ОСОБА_7 , не припиняючи наносити удари ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_9 , спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор ОСОБА_10 , який брав участь в судовому розгляді кримінального провадження, просить ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Зокрема, вважає, що судом безпідставно не було прийнято як доказ допит свідка ОСОБА_9 у слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми 30.07.2014 року та при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі взяті до уваги його негативні характеристики.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції,, зазначає, що :

·викладені за змістом обвинувального акта обставини заподіяння ним смерті ОСОБА_11 спростовуються доказами у кримінальному провадженні ( т.2 арк. 81, 131-133, 135, 137);

·суд не дав оцінки суперечностям у показах свідків ОСОБА_13 ( т.2 арк.140) і ОСОБА_9 ( т.2 арк. 143), незважаючи на те, що дані свідки в судовому засіданні підтвердили, що раніше мали судимості;

·суд в порушення вимог ст. 9 КПК України заочно виправдав вказаних свідків;

·суд в порядку ч.3 і ч.4 ст. 22 КПК України взяв на себе функції органів досудового слідства;

·суд не взяв до уваги те, що за висновками експерта № 20-615 від 26.09.2014 року ( т.2 арк. 25-33), за № 20-616 від 29.09.2014 року ( т.2 арк. 39-47), за № 20-614 від 25.09.2014 року ( т.2 арк. 25-33), а також за сукупністю показів свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_9 та його показів, внаслідок оцінки яких мав застосувати положення ч.3 ст.62 Конституції України і ч.ч. 3,4 ст. 17 КПК України;

·просить звернути увагу не невідповідність показів свідків фактичним обставинам:

-в обвинуваченому акті зазначено, що конфлікт між ним і ОСОБА_11 мав місто в 00 годин 30 хвилин, а свідок ОСОБА_9 показала, що це було біля 22 години 28.07.2014 року;

-висновком експерта за № 1060 від 06.08.14 р. спростовуються покази свідка ОСОБА_9 про те, що він внаслідок заподіяння ударів потерпілому пошкодив руку;

-відповідно до висновків експерта за № 20-615 від 26.09.2014 року, за № 20-616 від 29.08.2014 року, у змивах з його рук та на зрізах нігтьових пластин з рук була виявлена кров не потерпілого, а його власна.

-свідок ОСОБА_14 спростувала покази свідка ОСОБА_9 про місце його перебування та підтвердила , що вони ходили спати з ОСОБА_9 не до квартири по АДРЕСА_1 , а в кущі і що на прохання ОСОБА_13 через годину дві ходив до вагончику перевірити стан потерпілого, звідки і кров у нього на тапочках;

· суд залишив поза увагою суперечності висновків експерта за № 944 від 05.09.2014 року, за № 946 від 20.08.2014 року, за № 20-659 від 26.09.2014 року, за № 20-658 від 21.10.2014 року і протоколу його затримання від 29.07.2014 року, оскільки пляму крові спочатку було виявлено лише на лівому сланці, а при направленні на експертизу ще і на брюках та куртці, при цьому слідчий вилучені речі не фотографував усупереч вимогам ч.2 ст. 100 КПК України;

·суд не взяв до уваги те, що час події, зазначений в обвинувальному акті і кількість ударів, заподіяних потерпілому ОСОБА_11 , значно відрізняється від тих, що були з`ясовані в ході судового розгляду;

· вирок суду першої інстанції суперечить вимогам п.1 і п.3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.ч.4,5 ст. 9 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 просить також скасувати вирок суду, як незаконний, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити, посилаючись на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також що при вирішенні провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вона зазначає, що:

·в судовому засіданні стороною обвинувачення подія кримінального правопорушення доведена не була;

· показами свідка ОСОБА_9 , які вона надала в судовому засіданні 24.11.2014 року було спростовано викладене в обвинувальному акті про день та час нанесення її підзахисним потерпілому тілесних ушкоджень, а саме в обвинувальному акті вказано - 29.07.2014 року в 00 годин 30 хвилин, а з пояснень ОСОБА_9 - 28.07.2014 року о 22 годині;

· доводи свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 бив потерпілого рукою, від чого у нього сильно опухла права рука спростовані висновком експерта № 1060 від 06.08.2014 року про те, що при обстеженні ОСОБА_7 29.07.20414 року будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі й припухлості кисті правої руки виявлено не було;

· викладені в оскаржуваному вироку покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в частині нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 близько 20-30 ударів не відповідають дійсності;

· покази ОСОБА_9 щодо знаходження ОСОБА_7 після побиття спростовані показами свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила покази її підзахисного в частині того, що він на прохання ОСОБА_13 дійсно повертався до вагончика, підходив до потерпілого і перевіряв його стан;

·при вилученні спортивних брюк, куртки та гумових сланців у ОСОБА_7 при його затриманні 29.07.2014 року та огляді вказаних речей ні на брюках, ні на правому сланці будь-яких плям чи слідів, схожих на кров, виявлено не було, а пляма бурого кольору була виявлена лише на лівому сланці, тоді як висновок експерта за № 20-659 від 26.09.2014 року містить дані про наявність на куртці, брюках та правому сланці ОСОБА_7 крові, походження якої на вказаних речах жодним процесуальним документом не закріплено, що свідчить про недопустимість доказів - висновків експерта за № 20- 659 від 26.09.2014 року та за №20-658 від 21.10.2014 року;

· усупереч вимогам ст. 100 ч.2 КПК України речі, вилучені у ОСОБА_7 , слідчим не фотографувались, докладно в протоколі огляду не описувались, що свідчить про недотримання стороною обвинувачення процедури вилучення речових доказів;

·не спростовані пояснення ОСОБА_7 про те, що забруднити своє взуття (лівий сланець) він міг вночі, коли на прохання ОСОБА_13 заходив до вагончика і перевіряв стан потерпілого, оскільки ковдра, на якій лежав потерпілий, була забруднена кров`ю останнього.

Апеляційний розгляд провадження здійснено за неявки потерпілого ОСОБА_15 , який належно повідомлений про день, час і місце судового засідання та у телефонному режимі повідомив, що не заперечує проти апеляційного розгляду провадження у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини провадження та зміст поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який подані ним і його захисником апеляційні скарги підтримує, проти апеляційної скарги прокурора заперечує, думку захисника ОСОБА_8 , яка свою апеляційну скаргу підтримує, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 підтримує частково, а саме - в частині доводів про наявність підстав для скасування ухваленого щодо її підзахисного вироку, та просить закрити провадження за невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 , проти апеляційної скарги прокурора заперечує, думку прокурора ОСОБА_6 і пояснення потерпілої ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу прокурора підтримують, а проти апеляційних скарг обвинуваченого і захисника заперечують, як необгрунтованих, дослідивши в порядку ст. 404 КПК України обставини, встановлені під час кримінального провадження, про які захисник у поданому клопотанні заявила як про такі, що були досліджені судом першої інстанції не повністю, вивчивши матеріали судового провадження. провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла переконання, що подані. відповідно, обвинуваченим, захисником і прокурором апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження та за результатами дослідження апеляційним судом обставин, встановлених під час кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а також про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, грунтуються на досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказах в їх сукупності і взаємозв"язку.

Так, суд вмотивовано поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_9 і покази свідка ОСОБА_13 , оскільки вони є послідовними та підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, яким судом дано об"єктивну оцінку.

Зокрема, за сукупністю показів допитаних у судовому засіданні в порядку вимог кримінального процесуального закону потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 убачається, що в ніч з 28 на 29 липня 2014 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , перебуваючи у металевому вагончику, який залишили будівельники поблизу будинку за АДРЕСА_2 і в якому фактично проживали ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , спільно вжили спиртні напої, після чого ОСОБА_11 відмовився підтримати пропозицію ОСОБА_7 продовжити вживання спиртного і у зв"язку з такою відмовою ОСОБА_7 несподівано умисно наніс руками і ногами численні удари по різних частинах тіла ОСОБА_11 , в переважній більшості - в область голови і тулуба, в умовах, коли потерпілий, лежачи на матраці, не захищався та просив ОСОБА_7 припинити побиття, а коли ОСОБА_9 намагалася зупинити такі дії ОСОБА_7 , вхопивши його за плече, то ОСОБА_7 умисно завдав їй правою рукою удар в область її обличчя, заподіявши тілесне ушкодження, після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , будучи наляканими протиправними діями ОСОБА_7 , вибігли з приміщення вагончика та, стоячи неподалік, чули як потерпілий ОСОБА_11 хрипів.

Крім цього, з показів потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні суду першої інстанції та з пояснень потерпілої ОСОБА_9 в ході апеляційного провадження убачається, що вони не можуть назвати точний час вчинення ОСОБА_7 дій по умисному заподіянню ним ОСОБА_11 і ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки у склавшійся ситуації не слідкували за часом, а потерпіла ОСОБА_9 стверджує, що злочинні дії обвинуваченого відбувалися орієнтовно після 24 години 28 липня 2014 року, а тому погоджується з висновками обвинувального акта і висновками суду першої інстанції про те, що події інкримінованих ОСОБА_7 злочинів мали місце близько 00 годин 30 хвилин 29 липня 2014 року.

Також, з показів потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 убачається, що з моменту побиття ОСОБА_7 . ОСОБА_11 і до того, як ОСОБА_7 повідомив їм про те, що потерпілий ОСОБА_11 помер, інших осіб на місці події не було.

Вищевказані покази потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 не викликають сумнівів в їх правдивості та підтверджуються іншими взятими судом першої інстанції до уваги об"єктивними доказами, зокрема:

- показами допитаного в якості свідка мешканця міста Суми ОСОБА_17 про те, що вранці в один з днів літа 2014 року його знайома ОСОБА_13 повідомила йому, що ОСОБА_7 позбавив життя ОСОБА_11 , після чого він разом з працівниками міліції, прибувши до металевого вагончика поблизу будинку за АДРЕСА_2 , виявили труп ОСОБА_11 ;

- протоколом огляду місця події від 29 липня 2014 року, яким підтверджується факт виявлення у приміщенні металевого вагончика, розміщеного полизу будинку за АДРЕСА_2 трупа ОСОБА_11 з ознаками тілесних ушкоджень та зі слідами нашарувань та бризків речовини бурого кольору на самому трупі та в безпосередньому місці його виявлення ( т.1 арк. 142-184 );

- висновком судово- медичного експерта за №521 від 19 вересня 2014 року, з якого убачається, що під час судово-медичного дослідження на трупі ОСОБА_11 були виявлені численні тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості і що причиною смерті ОСОБА_11 була черепно-мозкова травма і закрита травма грудної клітини з двобічними переломами ребер, що ускладнилися розвитком набряку та стисненням речовини головного мозку, тяжкої легенево-серцевої недостатності, які виникли в результаті ударної дії тупих предметів незадовго в проміжок часу від десяти хвилин до декількох годин перед настанням смерті і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та могли бути заподіяні дією тупих предметів, в тому числі - ногою ( т1. арк 229-231 );

- висновком судово-медичного експерта за № 1066 від 31 липня 2014 року, згідно якого у ОСОБА_9 при судово-медичному обстеженні виявлено крововилив у правій лобній області голови , який міг утворитися від удару рукою і відноситься до легких тілесних ушкоджень і міг утворитися в строк, указаний у постанові про призначення експертизи. ( т.1 арк.226 );

- висновками експертів, відповідно, за № 20-658 від 21.10.2014 року, за №20-659 від 26.09.2014 року, з яких убачається, що внаслідок проведених судово-медичних досліджень речових доказів, на вилучених в ході досудового слідства у даному кримінальному провадженні, відповідно, взутті і брюках ОСОБА_7 виявлені сліди крові у виді помарок і дрібних бризк, які за генетичними ознаками належать потерпілому ОСОБА_11 т.2 арк. 103-110, 116-122 ).

Судом також був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_18 , який проводив судово-медичну екпертизу трупа потерпілого ОСОБА_11 і покази якого у судовому засіданні фактично підтверджують покази потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 щодо механізму заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Також, суд об"єктивно поклав в основу вироку покази експерта ОСОБА_18 про те, що з характеру виявлених на тілі потерпілого ушкоджень, ОСОБА_11 було завдано не менше 15 ударів, більша частина яких була спрямована в область голови та грудної клітини, і що смерть потерпілого настала приблизно через 1-2 години після отримання тілесних ушкоджень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду у даному провадженні належно умотивований на об"єктивних доказах і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 та за ч.2 ст. 121 КК України є правильною.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Заявлені обвинуваченим ОСОБА_7 за змістом апеляційної скарги матеріали кримінального провадження, а саме - постанови слідчого про визнання і приєднання до провадження речових доказів ( т.2 арк. 81, 131-133, 135, 137 ) не спростовують пред"явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 і ч.2 ст. 121 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не дав оцінки суперечностям у показах свідка ОСОБА_13 і потерпілої ОСОБА_9 під час проведення їх допиту слідчим суддею також не заслуговують на увагу, оскільки суд цілком обгрунтовано на підставі ст. 87 КПК України визнав матеріали зазначених допитів недопустимими доказами через порушення прав сторони захисту на участь у цих допитах.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність неприйняття судом в якості доказу показів свідка ОСОБА_9 слідчому судді Ковпаківського районного суду міста Суми в ході її допиту 30 липня 2014 року. Такі доводи прокурора спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких убачається, що ОСОБА_7 був затриманий у даному провадженні на підставі ст.208 КПК України 29 липня 2014 року, а тому 30 липня 2014 року він відповідно до вимог ст. 42 КПК України мав статус підозрюваного і право на захист ( т.2 арк. 17-20 ).

Також, доводи обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги експертних висновків про виявлення у змивах та у нігтьових зрізах з його рук лише генетичних ознак слідів крові самого ОСОБА_7 , не порушують об"єктивну доказовість заподіяння саме ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і ОСОБА_9 .

Крім того, є безпідставними доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 9 і ч.3, ч.4 ст. 22 КПК України перебрав на себе функції органів досудового слідства та виправдав ОСОБА_13 і ОСОБА_9 ..

Як убачається з матеріалів судового провадження, судовий розгляд цього провадження був здійснений у відповідності з вимогами глав 27, 28, 29 КПК України.

При цьому, суд об"єктивно критично оцінив доводи обвинуваченого про неправдивість показів ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , оскільки суду не було надано жодного доказу, який би свідчив про наявність у вказаних свідка і потерпілої причин для обмовляння ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність фіксації слідів крові потерпілого ОСОБА_11 на брюках і на одному із сланців взуття ОСОБА_7 при їх вилученні не є обставиною, що спростовує докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки зазначені сліди, що не були явними, виявлені лише в ході експертного дослідження зазначених речових доказів, які були надіслані до експерної установи в належно упакованому стані, що виключало можливість стороннього втручання, про що суд умотивовано зазначив у висновках ухваленого вироку.

Також, судом першої інстанції в ухваленому вироці цілком обгрунтовано спростовано доводи обвинуваченого і його захисника щодо недоведеності вчинення ОСОБА_7 злочину з огляду на суперечливість у показаннях свідка ОСОБА_13 і потерпілої ОСОБА_9 стосовно часу вчинення ОСОБА_7 протиправних дій. Суд за результатами оцінки доказів умотивовано визнав, що ці неточності в показах обумовлені суб"єктивним сприйняттям зазначеними свідком і потерпілою фактичних обставин кримінального провадження, відсутністю у них годинників, мобільних телефонів, тощо, з використанням яких вони могли б звірятися з часом.

За результатами дослідження обставин кримінального провадження в ході апеляційного розгляду колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про суттєву розбіжність у показах свідка ОСОБА_13 і потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин їх подальших дій після заподіяння ОСОБА_7 . ОСОБА_11 і ОСОБА_9 тілесних ушкоджень., оскільки такі незначні розбіжності в частині чим кожна з цих осіб займалася після залишення місця події жодним чином не спростовують доказовість факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів.

Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого і захисника про те, що заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 могли вчинити інші особи з огляду на покази свідка ОСОБА_19 про те, що вона проживає на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_3 і в одну з ночей близько 24 години спостерігала як біля розміщеного неподалік будинку металевого вагончику чоловік завдав близько п"яти ударів жінці а інша жінка намагалася розборонити, оскільки, як убачається з показів самого обвинуваченого ОСОБА_7 та з показів потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 всі вони перебували на місці події з моменту вживання спільно з ОСОБА_11 спиртних напоїв та до моменту, коли ОСОБА_7 виявив, що ОСОБА_11 помер і при цьому інших осіб на місці події вони не бачили.

Доводи обвинуваченого і захисника про непідтвердження експертним висновком показів потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 під час заподіяння ударів потерпілому ОСОБА_11 забив руку також не свідчать про неправдивісь порказів потерпілої про обставини події злочину, які підтверджуються сукупністю об"єктивних доказів.

Що стосується доводів обвинуваченого і захисника про невідповідність фактичним обставинам показів свідка ОСОБА_13 і потерпілої ОСОБА_9 про заподіяння ОСОБА_7 ОСОБА_11 20-30 ударів, то такі доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, спростосуються за змістом висновку і показів судово-медичного експерта ОСОБА_18 про те, що, по тілу потерпілого ОСОБА_11 при заподіяння йому тілесних ушкоджень було заподіяно не менше 15 ударів.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого і захисника, про те, що кров ОСОБА_16 на взутті ОСОБА_7 з"явилась внаслідок того, що ОСОБА_7 заходив до приміщення вагончика уже після одержання потерпілим тілесних ушкоджень і вступив у нашарування крові. При цьому, колегія суддів бере до уваги доказово з"ясований факт наявності на штанях ОСОБА_7 слідів помарок і бризк крові ОСОБА_16 , що не могли утворитися за обставин, повідомлених обвинуваченим, а характері для їх утворення внаслідок заподіяння ударів потерпілому з порушенням при цьому цільсності тканин його тіла.

Також посилання обвинуваченого і захисника на порушення слідчим вимог ч.2 ст. 100 КПК України щодо повноти викладення змісту протоколу огляду вилучених у ОСОБА_7 речей та нездійснення їх фоторгафування не є підставою для визнання незаконною постанови слідчого про визнання цих речей доказами у кримінальному провадженні чи визнання цих речових доказів неналежними.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про недоведеність у кримінальному провадженні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за пред"явленим йому обвинуваченням є необгрунтованими.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то на думку колегії суддів, воно відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій, відповідно, ч.1 ст. 125 і ч.2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції належно врахував обставини провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з яких правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі - злочинів проти здоров"я особи, відсутність пом"якшуючих покарання обставин та наявність такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.

Призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин і за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк дев"ять років є справедливими, необхідними і достатніми покараннями для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вчинених ним злочинів визначене у повній відповідності з вимогами ч.1 ст. 70 КК України .

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Також, за результатами вивчення колегією суддів матеріалів судового провадження убачається, що суд першої інстанції не допустив порушення щодо обвинуваченого ОСОБА_7 передбаченого ст. 6 Європейської конвенції з прав людини права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення апеляційних скарг, відповідно, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 і прокурора ОСОБА_10 та скасування ухваленого судом першої інстанції щодо ОСОБА_7 вироку немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4