Справа №11 -938 / 2007
в 1-й інстанції Степанєнко В.В.
Категорія: ч.1 ст.121, ч.3 ст. 185 КК України
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007
року. м.
Київ.

Колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області

в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.

суддів Черкасова В.М., Шроля В.Р.

з участю:
прокурора Єлфімова І.П.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської
області від 06 червня 2007 року -

встановила:

Вироком
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2007 року
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, із базовою
загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає
АДРЕСА_1, раніше судимого:

24
березня 1998 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2
ст.215, ч.2 ст. 89 КК України 1960 року до 5 років і 6 місяців позбавлення
волі;

05
травня 2005 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.3
ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75
КК України від відбування покарання із випробуванням та встановленням
іспитового строку тривалістю в 3 роки

засуджено:

за ч. 1 ст. 121
КК України до 8-ми років позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України до 3-х
років позбавлення волі;

на
підставі ст. 70 КК України покарання за сукупністю даних злочинів визначене
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8-ми років
позбавлення волі;

на
підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане
невідбуте покарання за попереднім вирок і остаточне покарання ОСОБА_1 визначене у виді
10-ти років позбавлення волі;

2

стягнуто із
ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2: в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 6 400 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000
грн.;

стягнуто
із ОСОБА_1 на
користь НДЕКЦ ГУ МВС України
в Київській області 139 грн. 49 коп. судових витрат;

стягнуто
із ОСОБА_1 на
користь адвоката ОСОБА_3 400 грн. за надання юридичної допомоги;

вирішене питання
про речові докази.

Зазначеним
вироком ОСОБА_1 визнанно
винним та засуджено вчинення таємного викрадення чужого майна із проникненням у
приміщення та умисне тяжке тілесне ушкодження. Згідно із вироком злочини були
вчинені за наступних обставин.

24
квітня 2005 року близько 00 год.
00 хв. ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп"яніння та
ОСОБА_4, вступивши між собою в попередню змову, направлену на таємне викрадення
чужого майна, за допомогою металевого прута зламали навісні замки їдальні ВАТ
„Западинське", розташованої по вул. Польовій м. Василькова Київської
області, проникли у середину зазначеної їдальні звідки таємно викрали продукти
харчування та інше майно на загальну суму 412 грн. 60 коп.

05 липня
2006 року близько 07 год.
00 хв. ОСОБА_1, знаходячись
на подвір"ї будинку АДРЕСА_2, під час розмови із потерпілою ОСОБА_2, на
грунті неприязнених відносин, які склалися раніше, з метою завдання тяжких
тілесних ушкоджень, умисно облив обличчя останньої кислотою, яка знаходилась у
пляшці із під пива, чим завдав їй тяжкого тілесного ушкодження у вигляді
непоправного знівечення обличчя.

В
апеляції засудженого та доповненнях до неї вказано на незаконність вироку та
необхідність його скасування із підстав неповноти проведеного досудового та
судового слідства, наявності істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи. В обгрунтування своєї апеляції засуджений послався на те, що
на досудовому слідстві не були проведені очні ставки, не перевірені його
посилання на те, що в момент отримання потерпілою тілесних ушкоджень він
перебував у іншому місці, не встановлені із належною повнотою дані про його
особу. Вважав, що судом безпідставно були відхилені клопотання про витребування
доказів для його захисту. Посилався і на те, що під час досудового слідства до
нього застосовувались незаконні методи проведення слідства внаслідок чого він
вимушений був відмовитись від захисника та підписувати протоколи слідчих дій.
Вважав, що суд необґрунтовано взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5, оскільки
вони є суперечливими, містять не конкретний характер, а сам свідок є
зацікавленою особою, показанням цього свідка суд не дав належної оцінки. На
думку апелянта, до вироку від 05 травня 2005 року повинен бути застосований акт
амністії. Просив вирок скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.

В
запереченнях на апеляцію засудженого прокурор, який приймав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, вказав на необґрунтованість даної апеляції.
Вважав, що вина засудженого у вчиненні злочинів повністю доведена зібраними у
справі доказами. Покарання засудженому призначене із дотриманням вимог закону.
Доводи апеляції засудженого, на думку прокурора, є надуманими і вказують на
бажання засудженого ухилитись від відповідальності. Просив апеляцію засудженого
відхилити, а вирок - залишити без змін.

Вислухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого, який свою апеляцію та
доповнення до неї підтримав, підтвердив
доводи апеляції,

3

просив апеляцію задовольнити, вирок скасувати, а справу
повернути на новий судовий розгляд, пояснення прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляції, вирок вважав законним та обгрунтованим, просив апеляцію
залишити без задоволення, а вирок - без змін, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція
засудженого підлягає до часткового задоволення, а вирок щодо нього - підлягає
зміні.

Висновки
суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, за обставин, наведених у вироку, стверджуються зібраними по справі та
дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

оголошеними
в судовому засіданні показаннями самого засудженого, які були дані ним на
досудовому слідстві із яких убачається, що він дійсно 05 липня 2007 року
близько 7-ї години ранку, знаходячись на території військового містечка сел. Данилівка
Васильківського району, з метою помсти вилив на обличчя потерпілої ОСОБА_2
кислоту, яка знаходилась у скляній пляшці із під пива;

показаннями
потерпілої ОСОБА_2, у відповідності до яких 05 липня 2006 року близько 7-ї
години ранку біля її будинку засуджений вилив їй на обличчя кислоту, яка
знаходилась у скляній пляшці;

показаннями
свідка ОСОБА_5, у відповідності до яких він 05 липня 2006 року близько 7-ї
години ранку, проходячи по території військового містечка, бачив як ОСОБА_1 виливав із
пляшки із-під пива якусь рідину в обличчя ОСОБА_2;

показаннями
свідка ОСОБА_6, який
підтвердив ту обставину, що 24 квітня 2005 року близько півночі він та ОСОБА_1 вчинили таємне
викрадення продуктів харчування із їдальні ВАТ „Западинське", розташованої
на вул. Польовій м. Василькова Київської області;

висновком
судово-медичної експертизи № 83/и від 09 жовтня 2006 року, у відповідності до
якої у потерпілої ОСОБА_2, відповідно до медичної документації, були виявлені
тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кислотою 10 % обличчя, шиї,
грудної клітини, хімічний опік роговиці коньюктиви І-II ступеня
обох очей. При судово-медичному огляді потерпілої були виявлені пошкодження у
вигляді колоїдних шрамів багрового кольору, спаяних із підлеглими тканинами,
стислі на дотик в області обличчя, передньої поверхні шиї, грудної клітини.
Ушкодження в області обличчя є непоправними;

висновком
судово-хімічної експертизи № 3221 від 29 грудня 2006 року у відповідності до
якого на вилучених у потерпілої одязі та сумці виявлені пошкодження, які
ймовірно утворились від дії сірчаної кислоти;

актом
ВАТ „Западинське" у відповідності до якого після крадіжки у їдальні
товариства було виявлено недостачу в розмірі 412 грн. 60 коп.;

іншими
матеріалами справи.

Проаналізувавши
вказані докази у їх сукупності суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованих йому
злочинів.

Кваліфікація
дій засудженого, по епізоду викрадення майна ВАТ „Западинське", за ч. 3 ст.
185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у
приміщення, є правильною.

Разом із
тим, із мотивувальної частини вироку колегія суддів вважає за необхідне
виключити посилання суду на наявність в діях засудженого по даному епізоду
такої кваліфікуючої ознаки, як „завдання потерпілому значної шкоди",
оскільки в пред"явленому органом досудового слідства засудженому
обвинуваченні така кваліфікуюча ознака була відсутня. Окрім того, на
відсутність зазначеної кваліфікуючої ознаки вказує вартість викраденого майна.

Кваліфікація
дій засудженого, по епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2,
за ч.1 ст. 121 КК України, як
завдання тяжкого

4

тілесного
ушкодження, а саме, тілесного ушкодження, яке спричинило непоправне знівечення
обличчя, є правильною. Непоправність завданих потерпілій тілесних ушкоджень на
обличчі стверджується висновком судово-медичної експертизи, який був
досліджений в ході судового слідства. Виходячи із загальноприйнятих уявлень про
обличчя людини та отриманих потерпілою ушкоджень на обличчі, суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що обличчя потерпілої було
знівечене.

Разом із
тим, по даному епізоду колегія суддів вважає за необхідне виключити із
мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на наявність такої
ознаки тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного потерпілій, як „тілесного
ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння", оскільки матеріали
кримінальної справи не містять будь-яких даних про те, що тілесні ушкодження,
які були завдані потерпілій становили небезпеку для її життя.

Покарання
за ч. 3 ст. 185 та ч.1 ст. 121 КК України засудженому призначене із дотриманням
вимог ст. 65 КК України. Остаточне покарання, яке призначене засудженому за
сукупністю вироків у виді 10-ти років позбавлення волі, колегія суддів вважає
необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових
злочинів.

Проте,
колегія суддів вважає за необхідне привести у відповідність до вимог закону
порядок призначення засудженому даного покарання. Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_1 було засуджено вироком Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 05 травня 2005 року до покарання у виді 4-х років
позбавлення волі і звільнено, на підставі ст. 75 КК України, від відбування
покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю в 3
роки. Один із злочинів, за які ОСОБА_1 засуджено даним вироком, він вчинив до постановления вироку від 05
травня 2005 року, а іншій - після постановления
цього вироку, в період іспитового строку. Наведене вказує на те, що суд
першої інстанції, при призначенні покарання повинен був спочатку застосувати
вимоги ч.4 ст.70 КК України щодо злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України
та злочину, за який його засуджено вироком від 05 травня 2005 року, а потім
вимог ст. 71 КК України щодо злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та
вироку від 05 травня 2005 року. В зв"язку із викладеним колегія суддів
вважає за необхідне привести порядок призначення засудженому покарання до
зазначених вище вимог закону, призначивши покарання як за сукупністю злочинів,
так і за сукупністю вироків, за умови, що призначені засуджені покарання за ч.3
ст. 185, ч.1 ст. 121 КК України та остаточне покарання призначене із
застосуванням ст. 71 КК України залишаються незмінними.

Доводи
апеляції засудженого щодо неповноти проведеного досудового та судового слідства
спростовується матеріалами кримінальної справи, із яких вбачається, що досудове
та судове слідство у даній справі проведені із належною повнотою, в процесі
чого досліджені всі істотні для справи обставини, а по справі зібрана достатня
кількість належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини
засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Доводи
апеляції засудженого щодо застосування до нього незаконних методів проведення
слідства є не обгрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Посилання
засудженого на можливість застосування до вироку від 05 травня 2005 року акту
амністії не грунтується на вимогах закону.

Підстав
для скасування вироку та повернення справи на додаткове розслідування колегія
суддів не вбачає. В зв"язку із цим колегія суддів вважає за необхідне
апеляцію засудженого щодо даної частини його вимог відхилити, а сам вирок
змінити, привівши у відповідність до вимог закону порядок призначення

5

засудженому покарання
та виключивши із
мотивувальної частини вироку наведені вище посилання суду.

Керуючись ст.
365, 366 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2007 року
щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити
із мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність в діях засудженого
кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України у вигляді
„завдання значної шкоди потерпілому".

Виключити
із мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність ознаки завданого
засудженим ОСОБА_1
потерпілій ОСОБА_2 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді „завдання
тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння".

Привести
у відповідність до вимог закону порядок призначення засудженому покарання.

Вважати
ОСОБА_1 засудженим за ч.3 ст. 185 та ч.1 ст. 121 КК України до визначених судом
першої інстанції покарань. На підставі ч.4 ст. 70 КК України покарання за
злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України та злочин, за який його засуджено
вирком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2005
року вважати визначеним шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
у виді 4-х років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за ч.1 ст. 121 КК України
частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком і вважати ОСОБА_1
засудженим до покарання у виді 10-років позбавлення волі.

В іншій
частині вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06
червня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.