Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/594/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0007323 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утримані двох малолітніх дітей, маючого вищу освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1307 грн. 41 коп. майнової шкоди, завданої злочином та 2000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

07.09.2014 року близько 03.00 год. ОСОБА_6 будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля входу до кафе-піцерія «Сорренто», що по вул. Волкова 13 Г, м. Кіровограда, на ґрунті особистих неприязних стосунків, що раптово виникли у ході розмови з потерпілим ОСОБА_8 , діючи умисно, наніс один удар долонею правої руки в область лівої частини обличчя, після чого ОСОБА_6 правою рукою схопив потерпілого ОСОБА_8 навколо шиї, піджавши йому горло та потягнув останнього по вул. Волкова в напрямку вул. Г. Сталінграда. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 довівши потерпілого ОСОБА_8 до авто майданчика «АIС», що розташований біля перехрестя вул. Волкова та вул. Г. Сталінграда в м. Кіровограді, та продовжуючи тримати потерпілого правою рукою навколо шиї, наніс долонею лівої руки удар в область нижньої щелепи з правої сторони потерпілому ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_6 знаходячись вже біля авто майданчику «АIС», та продовжуючи тримати потерпілого ОСОБА_8 за шию почав наносити останньому ряд ударів, а саме: один удар долонею лівої руки в область лоба, один удар кулаком лівої руки в область перенісся, один удар долонею лівої руки в область правої сторони обличчя, один удар долонею лівої руки в область підборіддя та два удари, - один кулаком, другий долонею лівої руки в область правого ока. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 потягнув потерпілого ОСОБА_8 назад в напрямку перехрестя вул. Волкова та вул. Г. Сталінграда, де біля авто майданчику «АІС» наніс останньому один удар долонею лівої руки в область носу та один удар кулаком лівої руки в область обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1203 від 30.10.2014 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, гематом повік правого ока з субконьюнктивальним крововиливом, вилицевої та нижне-щелечної ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_8 , не погоджуючись з рішенням суду щодо часткового задоволення позову, в своїй апеляційній скарзі ставить питання про зміну вироку суду в частині вирішення цивільного позову та стягнення з ОСОБА_6 на його користь 2 807 грн. матеріальної шкоди 50 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого йому було заподіяно фізичну шкоду у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми повік, крововиливу правого ока і для поновлення особистого немайнового права на життя він поніс витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування, у розмірі 1 307 грн. Також вказує на те, що ОСОБА_6 під час вчинення кримінального порушення було знищено його мобільний телефон, чим йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 1 500 грн.

Щодо стягнення з ОСОБА_6 на свою користь моральної шкоди в сумі 50 000 грн. наголошує на тому, що внаслідок заподіяння йому обвинуваченим умисних легких тілесних ушкодженнях, що спричинило короткочасний розлад мого здоров`я, він поніс психологічні (моральні) страждання і переживання, порушилися його життєві плани, та був непрацездатним впродовж періоду лікування.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок районного суду щодо її підзахисного скасувати, а провадження по справі закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне. Посилання в оскаржуваному вироку суду на те, що суд критично оцінив покази допитаних свідків зі сторони обвинуваченого: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є родичами та знайомими обвинуваченого вважає необґрунтованим, оскільки усі свідки зі сторони потерпілого також є його родичами (мати та брат) та знайомими (колегами по роботі), то відповідно і їх необхідно аналогічно оцінювати. Вказує на те, що фотографії надані потерпілим нібито з місця скоєного відносно нього кримінального правопорушення взагалі не можуть бути допустимим доказом, оскільки отримані у порядку не передбаченим законодавством, що приводить до сумніву часу і місця де зроблені ці фото. Окрім того, стверджує, що з висновку СМЕ №1203 від 30.10.2014 р. слідує, що із пояснень лікарям ОСОБА_8 вказує, що його «побили знайомі», а далі «травма у побуті», а у заяві про скоєння відносно нього правопорушення зазначає, що : «не знайомий завдав тілесні ушкодження».

Також звертає увагу, що протокол слідчого експерименту, у яких потерпілий та свідки, які взагалі не бачили факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як доказ не може бути покладений в основу обвинувачення, оскільки експеримент проводився у кабінеті слідчого без виїзду на місце події. У зв`язку з цим, на переконання апелянта, докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 є суперечливими, неоднозначними, надуманими, сумнівними, недостовірними та не належними.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та потерпілого, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на сукупності зібраних у провадженні доказів, які належно досліджені та правильно оцінені судом.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що він 06.09.2014 року разом з дружиною був запрошений на святкування весілля їх знайомих ОСОБА_15 . Дане святкування відбувалось у кафе «Соренто». Серед гостей було багато людей, в тому числі і його знайомі: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Його дружина ОСОБА_19 відлучилась з весілля неодноразово, оскільки у них грудна дитина. Близько 22 години вечора дружина взагалі поїхала з весілля. ОСОБА_20 з ОСОБА_21 вийшли на вулицю викликати таксі. Він з ОСОБА_22 залишились. В залі залишались люди - відвідувачі, тому він попросив дозволу у офіціантів залишитись, поклав в кишеню офіціанту гроші. Через декілька хвилин підійшов офіціант, який сказав, що вони повинні залишити кафе. Йому дали зрозуміти, що треба доплатити, ОСОБА_23 почав заперечувати, виказувати своє незадоволення тим, що інші люди можуть знаходитись, а з нього вимагають кошти. Питав, чи знає власник кафе, чим займаються працівники. Почав вимагати книгу скарг. Виник словесний конфлікт. Працівники сказали, що викличуть міліцію. Почалась сварка: він ругався, вони ругались. Він дав зрозуміти, що не піде із закладу, поки йому не дадуть книгу скарг. Працівники кафе викликали службу ДСО. Перепалка словесна продовжувалась, поки не приїхали співробітники ДСО. Вони попросили його вийти, були якісь дії, розмови. ОСОБА_24 з ОСОБА_25 вийшли на вулицю. Закрилося кафе. ОСОБА_26 таксі, їх хлопці позвали, він сів в машину і вони поїхали. Він живе на першому поверсі, коли приїхали, подзвонив, вийшла його теща, попрощався з хлопцями. На слідуючий день приїхали в кафе забрати апаратуру. З ним почав розмову власник кафе, який сказав, що побили його співробітника і побив його він ( ОСОБА_24 ) Свідок сказав, що був лише словесний конфлікт, і він нікого не бив. ОСОБА_27 сказав, що є факт побиття, репутація кафе, і тому він може з ним «не тягатись». 12 листопада 2014 року до нього приїхали співробітники міліції, відібрали пояснення. Два місяці не було ніяких дій. Коли вже його допитували, він дізнався, що він є підозрюваним. Слідчий нічого не міг пояснити, ОСОБА_23 зрозумів, що треба звернутись за юридичною допомогою. Як би він це зробив, йому було б морально легше, дешевше, його теща, дружина, друзі самі ходили до слідчого надавати пояснення, простіше було позбавитись цього, заплативши гроші, або просити мінімальне покарання у суду, проте він ОСОБА_28 не бив. Він був в адекватному стані, справді випивав, проте був в достатньо нормальному стані, все розумів. 10 вересня 2014 року він краще пам`ятав всі події того дня. В розмові з власником кафе йшлося про сплату коштів (відшкодувати лікування та моральну шкоду), або буде подана потерпілим заява до міліції. Вважає, що з нього зробили «крайнього», тому що був словесний конфлікт в кафе, тому і простіше всього на нього перекласти, і тому що він був епіцентром конфлікту. Щодо одежі, в якій він був в той вечір, то на ньому була світло-голуба сорочка в дрібну клітинку, яка на даний час весить в шафі. Мається вдома і статуетка, про яку йшла мова. Навіть на слідстві не бажали допитувати його друзів. Чому охоронець ОСОБА_29 каже те, що і інші свідки, він не знає. Мирно вирішувати конфлікт він міг би, якщо був винним дійсно; якби побив потерпілого, то він би заплатив, тим більше гроші в нього є.

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доводиться зібраними у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що 06.09.2014 року він знаходився на роботі, в кафе-піцерії «Соренто» де працює офіціантом-барменом та обслуговував весілля одного з клієнтів. ОСОБА_6 був присутній на цьому святі. Під кінець вечора, коли всі запрошені розійшлися і вони почали прибирати кафе, ОСОБА_6 та ще один чоловік вирішили залишитись, пославшись на те, що гроші заплачені, а їжа залишилась. ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння, чинив опір під час прибирання ними столиків. Між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. Умовляння клієнтів продовжувалося протягом 1-2 год. Стало зрозуміло, що треба викликати працівників ВДСО. Прибули працівники ВДСО, які вивели ОСОБА_6 та його товариша за межі кафе. ОСОБА_30 зачинили та продовжили домивати посуд. ОСОБА_6 приблизно через 40-60 хв. близько 03-00 год. ночі повернувся до кафе та почав стукати у двері та вимагав, щоб до нього вийшли адміністратор та його молодший брат - ОСОБА_31 , оскільки вони йому не сподобались, один розмовою, а його брат - зовнішнім виглядом. Поводив себе ОСОБА_23 агресивно. Після перепалки потерпілий повернувся до кафе вивів брата та адміністратора через інший вихід. Конфлікт продовжувався. ОСОБА_6 образився на те, що до нього на розмову не вийшов його брат. ОСОБА_23 вдарив його по обличчю, схватив за шию, зажавши йому горло, щоб він не викрутився. Потерпілий нічого не міг зробити. Пішли в напрямку вул. Г.Сталінграду, перейшли її. Подзвонив телефон, на що ОСОБА_23 відреагував, вдаривши його два рази; знову задзвонив телефон потерпілий за наказом ОСОБА_23 відповів, що в нього «все добре». Після чого ОСОБА_23 забрав телефон та поклав собі в кишеню. Після одного з ударів ОСОБА_6 у нього з носу почала йти кров. Сорочка ОСОБА_6 ( світлого кольору у дрібний горошок) забруднилася кров`ю, після цього він її зняв та підпалив, кинувши у полум`я його мобільний телефон. Коли він спробував витягти телефон з вогню, ОСОБА_23 вдарив його по рукам. ОСОБА_6 підняв з землі телефон та поклав його собі в кишеню, а задня панель телефону залишилась у вогні. Згодом до них під`їхав автомобіль, в якому знаходився товариш ОСОБА_6 , який його і забрав. Зламаний телефон залишився у ОСОБА_23 . Потерпілий через 35-40 хв. повернувся на роботу. Його брат викликав працівників міліції, проте він відмовився писати заяву, оскільки себе зовні не бачив та не знав, що будуть наслідки і взагалі не міг адекватно розуміти, що відбулося. Він звернувся до обласної лікарні, де знаходився сім днів на стаціонарному лікуванні. ОСОБА_23 приходив до нього в лікарню та просив пробачення і не писати заяву до міліції, проте він звернувся з заявою до міліції 07.09.2014 року о 12-00 год. Крім цього, потерпілий дізнався, що ОСОБА_23 приходив до кафе, розмовляв з власником кафе, з його матір`ю. Мова йшла про відшкодування збитків, коштів на лікування.

- показаннями свідка ОСОБА_32 наданими суду першої інстанції, з яких слідує, що він є власником кафе «Соренто», 07.09.2014 року йому подзвонив адміністратор вранці та сказав, що сталася надзвичайна подія 06.09.2014 року на весіллі ОСОБА_33 . Він знаходився в кафе 06.09.2014 року до 20-00 год. Пояснили, що побили бармена ОСОБА_34 , після чого він негайно поїхав до ресторану, 08-09 год. де побачив хлопців разом з ОСОБА_35 , в нього було дуже побите обличчя, синці, червоно-синє лице. Йому розповіли, що один із гостей, вдягнений в клітчасту блакитного кольору сорочку перебував напідпитку та не хотів виходити з приміщення. Конфлікт почався в середині. Бармен викликав ДСО. Коли наряд приїхав, то вони вивели невідомого на вулицю. Хлопці прибрали в приміщенні. Близько 02.00 - 03-00 год. цей громадянин очікував їх на вулиці, біля приміщення кафе. Після перепалки невідомий підійшов до ОСОБА_28 , обійняв його за шию та відвів за паркан літнього майданчику. Зникли в напрямку АДРЕСА_3 . Повернувся ОСОБА_36 через 35-40 хв. побитий. Про те, що трапилось пояснював йому ОСОБА_37 та інші працівники кафе, розбіжностей не було. Оскільки він є власником кафе, відчуває відповідальність за своїх працівників, перед батьками ОСОБА_28 , тому вирішив все сам з`ясувати. Зателефонував друзям та з`ясував у ОСОБА_38 , що людиною, яка вчинила сварку та побила ОСОБА_39 був ОСОБА_24 , який близько обіду приїхав до кафе забрати апаратуру. Тоді ж ОСОБА_24 пояснив, що трапилось. Пояснення були банальними: «перепив, бєс попутал» жалкує» підтвердив що наносив тілесні ушкодження; горілка винувата. Розмовляли про те, що буде робити ОСОБА_37 в такій ситуації: чи подасть заяву, чи вони домовляться мирним шляхом, без втручання правоохоронних органів. ОСОБА_23 сказав, що він готовий відшкодувати кошти на лікування та за телефон, тобто по людські поступити. Вони вирішили, що правильно буде, щоб ОСОБА_23 , зустрівся із матір`ю ОСОБА_28 ; і обсудив дану проблему. ОСОБА_23 погодився. Вони домовилися організувати зустріч із матір`ю ОСОБА_28 . На слідуючий день по обіді вони знову зібралися, де вже була присутня мати ОСОБА_28 . ОСОБА_23 прийшов із невідомим чоловіком, який начебто був його родичем. Власник кафе був присутнім при даній розмові. Була мама ОСОБА_28 . Почалась розмова, ОСОБА_23 сказав, що вирішить питання і компенсує всі витрати, пов`язані з лікуванням ОСОБА_40 , після чого він попросив, щоб ОСОБА_41 не писав заяву до міліції, адже в цьому не має потреби, та попросив дати йому час для того, щоб знайти кошти. Наступного дня повинен був це зробити, проте не зробив. ОСОБА_27 телефонував йому, той не брав слухавку. 09.09.2014 року зателефонував ОСОБА_23 і повідомив, що їде у відрядження, ніде не ховається, всі домовленості залишаються в силі. ОСОБА_23 сказав, щоб ОСОБА_42 писав заяву, а потім вони підпишуть мирову угоду у слідчого. ОСОБА_27 вважає, що ОСОБА_23 хотів уникнути відповідальності. Наскільки він знає, продовження даної історії не було.

- показаннями свідка ОСОБА_43 , які він надавав в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що його рідний брат, ОСОБА_36 , працює барменом в кафе - піцерії «Соренто». 06.09.2014 року він прийшов до свого брата на роботу, близько 18-00 год. Брат займався барною роботою. Коли вони прибирали, то на літній площадці залишилися ще двоє гостей, які були у стані алкогольного сп`яніння. Вже коли все було прибрано, офіціант ОСОБА_44 підійшов до вказаних осіб та повідомив останнім, що даний заклад вже закривається, потім їх попередив адміністратор і охорона, по черзі. Це все продовжувалось хвилин 40. Дали їм ще 10 хв. ОСОБА_45 підійшов до вказаних громадян і також попрохав їх вже збиратися, після чого почалась словесна перепалка. На місце було викликано адміністратором працівників ДСО, які по приїзду вивели вказаних двох громадян з кафе на вулицю, після чого вони закрили вхідні двері до кафе. Приїхали співробітники ДСО, сказали, що треба написати заяву. Співробітники ОСОБА_46 вийшли і поїхали. Хвилин через 30-40 до кафе знов прийшли вище зазначені двоє відпочиваючих, стукали, грюкали. Сам свідок і ОСОБА_47 вийшли з кафе через чорний вхід. Його брат виходив через центральний вхід, а перед ним вийшов ОСОБА_48 . Брат зачинив ресторан. Вони спілкувалися спочатку, ОСОБА_48 - з шафером, а ОСОБА_23 - з його братом. Вони стояли біля входу, розмовляли інколи тихо? інколи з криками. Потім брата відвели від ресторану, працівники кафе не помітили навіть, як відбулось все швидко. Брата не було близько 30 хв. Було темно, по світлу цигарок, розумів, що стоять розмовляють люди, по голосу зрозумів теж. Спочатку вони підійшли до шафера і ОСОБА_49 , щоб дізнатись, куди пішов брат. Шафер почав проявляли агресію до адміністратора ОСОБА_50 , і до свідка. Їх (свідка і ОСОБА_47 ) ОСОБА_48 попросив відійти. Свідок і ОСОБА_47 відійшли, потім повернулись. Їх зустрів ОСОБА_48 , а через хвилин 20 повернувся його брат, вже побитий; брата не було 40 хв. Переживань не було з приводу бійки, оскільки була лише словесна перепалка. Не бачив погроз зі сторони ОСОБА_23 , а чув. ОСОБА_23 був агресивний, проте за руки не хватав, він ругався. Після від`їзду ДСО, міліцію викликали, коли повернувся брат, вже побитий. Брат не писав заяву, він був в шоці. На місці, де була бійка, він був. Там була підставка під стутетку, яку виграв обвинувачений на конкурсі та кусочок сорочки ОСОБА_23 , біло-синього кольору в дрібну клітинку. Ці речі забрали, а потім намагалися здати до міліції. Проте їм сказали, що не потрібні. Фотографували це місце. Фото є, їх робив він. Фотографували місце вогню, статуетку і залишки рубашки. Після всього цього вони були на літній площадці, брат вмився і вони розійшлися. О 09-00 год. ранку поїхали до лікарні.

- показаннями свідка ОСОБА_51 , наданими під час судового розгляду суду першої інстанції вбачається, що 06.09.2014 року в кафе святкували весілля. Коли вони прибирали по її закінченню, залишилися ще двоє гостей, один з них -обвинувачений. Працівники кафе домовились з ними, поки йде прибирання вони можуть посидіти. Адміністратор ОСОБА_47 підходив, домовлявся з ними. Сказав, що вони зачиняються, разом з ним підходив ОСОБА_52 . Особисто розмову не чув. Проте гості не хотіли залишати кафе, тоді на місце було викликано працівників ВДСО, які по приїзду вивели вказаних двох громадян з кафе на вулицю. Потім гості знову ломились в двері, намагаючись увійти. Вийшов охоронець. ОСОБА_37 закрив кафе, вивів брата і адміністратора через чорний вхід. Охоронець залишився в кафе. Свідок, ОСОБА_37 , обвинувачений та його друг були на вулиці. ОСОБА_23 наніс удар ОСОБА_53 , запропонував відійти та поговорити. Вони пропали, пішли в сторону вул. Г.Сталінграду. ОСОБА_54 та ОСОБА_47 відправили до магазину, щоб не було більшого конфлікту. Почали шукати, дзвонити, на дзвінки ніхто не відповідав. Він зустрівся з ОСОБА_55 . Пізніше з`явився ОСОБА_56 , який був побитий. Викликали міліцію. ОСОБА_56 розповів в двох словах, що з ним трапилось, він був в шоці. Заяву до міліції написав на другий день. Свідок ОСОБА_57 , ОСОБА_47 та ОСОБА_56 ходили на місце пригоди, там побачили згорівші залишки телефону, фрагменти одягу, якого кольору, він не памятає. Фотографії місця скоєння є у ОСОБА_47 . Фрагмент сорочки був темного кольору. Він був присутнім при розмові, коли ОСОБА_24 приїздив в кафе і обіцяв загладити провину згладити конфліктну ситуацію. Про строки виконання обіцянок не чув. Він не бачив, чи ОСОБА_24 грузив апаратуру. Під час розмови були присутніми двоє молодих людей. 08.09.2014 року теж була присутня молода людина. Одне пам`ятає, що це була доросла людина. Раніше він не був з ним знайомий, причин його обумовлювати не має.

- наданими суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_58 , яка суду пояснила, що 07.09.2014 року зранку їй зателефонував менший син ОСОБА_59 і повідомив, що ОСОБА_40 було побито, невдовзі за нею заїхала машина, в якій був ОСОБА_41 із ОСОБА_55 , після чого вони відправилися до травмо пункту КЗ «КМЛШМД» м. Кіровограда, де лікар подивився та направив до Кіровоградської обласної лікарні. Взяли таксі і поїхали. Подивився лорлікар, нейрохірург. Вона побачила, що його обличчя було в синцях, опухле, на шиї теж були синці, начебто його душили, одежа була грязна і в крові, на руки вона не звернула увагу, губа розбита. Дізналась від власника кафе, який дзвонив, просив вибачення, розповідав. Зі слів сина вона дізналась, що в нього був ОСОБА_24 , проосив пробачення і не писати заяву. Наступного дня 08.09.2014 року, точно не пам`ятає коли, але їй зателефонував ОСОБА_60 повідомив, що з нею хоче зустрітися чоловік, який побив ОСОБА_61 , і хоче поговорити особисто з нею. Вона погодилась на зустріч, місцем зустрічі був ресторан «Сорренто». Вона відпросилася з роботи, це було в обідню перерву, і приїхала до ресторану. Там було декілька чоловік, імен яких не знає, але в обличчя їх знає. Довго чекали, із запізненням до них приїхав ОСОБА_23 , разом із чоловіком, начебто двоюрідним братом, який працював колись слідчим. Вони почали розмовляти, в ході розмови ОСОБА_23 просив у неї пробачення. Сказав, що не пам`ятає як все сталось, не знає, чому так все відбулось. Також сказав, що в нього маленька дитина, і є родич, якому зробили операцію на нозі. Запропонував купувати ліки ОСОБА_62 . Вона відмовилась. Була названа сума. Вона запропонувала ОСОБА_63 відшкодувати лікування та профілактичні заходи, тоді вони заяву заберуть, а він відмовився. Він назвав суму 10 тисяч гривень. Попросила 15 тисяч гривень. Сказав, що буде збирати кошти і він ще зателефонує. Більше він не телефонував. Вони її відправили, зважає чи на її материнські почуття, а інші люди залишились далі продовжували розмовляти, серед них був і обвинувачений.

- показаннями свідка ОСОБА_64 , який під час судового слідства в суді першої інстанції пояснив, що що 06.09.2014 року він був на робочому місці, оскільки працював охоронцем в кафе «Сорренто». Весілля закінчилось. Залишились двоє молодих людей, розмовляли, випивали. Іх попросили піти, проте вони відмовлялись неодноразово. До них відходили і офіціанти, і адміністратор, і сам свідок. Тоді були викликані співробітники ОСОБА_46 , які приїхали та вивели гостей. Приблизно біля 03-00 год. ночі ці двоє госте й повернулись до кафе, почали стукати. Ім відкрили, вони вимагали, щоб покликали тих хлопців, які їх спроваджували з кафе. Вийшли ОСОБА_65 та ОСОБА_66 . Почалась розмова. ОСОБА_23 та його товариш вели себе агресивно. Вимагали, щоб наказали. Начебто все проходило мирно. Через 15-20 хвилин почув крики. Вийшов на вулицю і побачив побитого ОСОБА_39 : а саме обличчя було побите, футболка , в яку він був одягнений порвата. Завели його до приміщення кафе, де він вмився. ОСОБА_67 викликав міліцію. ОСОБА_56 сказав, що його побив той чоловік, з яким він розмовляв на вулиці. Свідок бачив, що ОСОБА_37 пішов розмовляти саме з ОСОБА_23 в одну сторону, ОСОБА_66 відійшов в іншу сторону разом з товаришем ОСОБА_23 . ОСОБА_37 сказав, що ОСОБА_23 обняв його за голову та «настукав» по лицю.

Разом з тим, районний суд обґрунтовано розцінив показання допитаних в якості свідків ОСОБА_68 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є близькими родичами обвинуваченого або друзями, як зацікавлені та упереджені, оскільки в показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 мали місце розбіжності з показаннями свідка ОСОБА_11 .

Окрім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю письмових доказів по справі, а саме:

-заявою потерпілого ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення від 07.09.2014 року (а.п.11);

-заявою потерпілого ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення в порядку ст. 55 КПК України від 10.09.2014 року (а.п.15-16);

-довідкою чергового лікаря Кіровоградської обласної лікарні від 07.09.2014 року про госпіталізацію ОСОБА_8 з діагнозом струс головного мозку(а.с.14);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 15.09.2014 року із фото таблицею, в ході якого останній в приміщенні Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області підтвердив власні показання та вказав про обставини та деталі вчиненого щодо нього кримінального правопорушення ( а.п. 24-32);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.09.2014 року та фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_43 , у ході якого свідок підтвердив власні показання (а.п. 35-36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.12.2014 року та фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_51 , у ході якого свідок підтвердив власні показання (а.п. 46-47);

- висновком судово-медичної експертизи № 1203 від 30.10.2014 року, згідно з яким у гр. ОСОБА_8 згідно наданої медичної документації мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, гематом повік правого ока з субконьюнктивальним крововиливом, вилицевої та нижне-щелечної ділянки справа. Вищевказані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. В пошкодженнях відобразились загальні властивості тупих (об`єкту) об`єктів, індивідуальні ознаки травмуючих об`єктів в пошкодженнях, не відобразились. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи, але доступні для нанесення власноруч (а.п. 54-55);

- висновком судово-медичної експертизи № 1483/1203 від 29.12.2014 року, згідно з яким весь комплекс наявних тілесних ушкоджень не міг утворитись за обставин на які вказують свідок ОСОБА_31 в протоколі проведення слідчого експерименту від 29.09.2014 року, свідок ОСОБА_69 в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.10.2014 року та свідок ОСОБА_51 в протоколі проведення слідчого експерименту від 03.12.2014 року, але не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.09.2014 року(а.п. 57-58).

- протоколом одночасного допиту потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 від 14.01.2015 року, у ході якого потерпілий ОСОБА_8 підтвердив власні показання, дані на досудовому слідстві 15.09.2014 року (а.п. 117-120);

- відеозаписом камер спостереження кафе-ресторану «Сорренто», відповідно до якого, обвинувачений ОСОБА_6 знаходився в такому підвищеному емоційному стані, що бармен протягом спілкування стояти біля барної стійки не міг, а постійно відходив, оскільки обвинувачений розмахував руками і заспокоївся лише з приїздом співробітників ДСО(а.с.134).

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, свідчать, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , та такі дії винного правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 125 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення досудового та судового слідства, які б давали підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо скасування вироку суду першої інстанції стосовно її підзахисного та закриття кримінального провадження за обставин, викладених в апеляції є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, твердження захисника про те, що оскільки суд критично оцінив покази допитаних свідків зі сторони обвинуваченого: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є родичами та знайомими обвинуваченого, то відповідно усіх свідків зі сторони потерпілого, які також є його родичами (мати та брат) та знайомими (колегами по роботі), необхідно аналогічно оцінювати, колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки показання свідків зі сторони захисту були ретельно перевірені районним судом та підстав піддавати під сумнів правдивість яких у колегії суддів немає. Натомість в показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 мали місце розбіжності з показаннями ОСОБА_70 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .

Також суд, оцінюючи показання свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_51 ОСОБА_58 , ОСОБА_32 і ОСОБА_64 , а також потерпілого ОСОБА_8 , обґрунтовано зазначив, що вони узгоджуються логічно та послідовно між собою, з іншими доказами і не містять протиріч, при цьому в свідків не було мотиву чи іншої зацікавленості в оговоренні обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, вказані особи попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що фотографії надані потерпілим нібито з місця скоєного відносно нього кримінального правопорушення взагалі не можуть бути допустимим доказом, оскільки отримані у порядку не передбаченим законодавством, так як вказані фотографії взагалі не визнані по даному кримінальному провадженні речовим доказом, про що обґрунтовано вказав суд у вироку.

Апеляційні доводи захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що з висновку СМЕ №1203 від 30.10.2014 р. слідує, що із пояснень лікарям ОСОБА_8 вказує, що його «побили знайомі», а далі «травма у побуті», а у заяві про скоєння відносно нього правопорушення зазначає, що: «не знайомий завдав тілесні ушкодження», то вони, на переконання колегії суддів, не вплинули на повноту, об`єктивність та неупередженість дослідження судом першої інстанції доказів та правильність прийнятого рішення по даному кримінальному провадженню. Окрім того, в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_8 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення від 10.09.2014 р., з якої вбачається, що потерпілим вказано на ОСОБА_71 , як на особу, що наносив йому удари в обличчя (а.п. 15, т.1).

Що стосується посилання захисника про те, що протокол слідчого експерименту, у яких потерпілий та свідки, які взагалі не бачили факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, як доказ не може бути покладений в основу обвинувачення, оскільки експеримент проводився у кабінеті слідчого без виїзду на місце події, то наведене спростовується нормами ст. 240 КПК України, згідно з якою слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. При цьому кримінальний процесуальний закон не містить обов`язкового правила щодо проведення слідчого експерименту на місці злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України та в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Характеризуючи особу ОСОБА_6 районний суд врахував, що обвинувачений одружений, має на утриманні двох дітей, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарнях не перебуває, осудний, раніше не судимий, моральну та матеріальну шкоду, завдану потерпілому не відшкодував.

Обставини, які б пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши обставин кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, не розкаявся у вчиненому, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, суд правильно дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, яке на переконання колегії суддів, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням районного суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_8 у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень було заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. та 2807 грн. на відшкодування майнової шкоди, внаслідок витрат на лікування та витрат пов`язаних з пошкодженням телефону.

Врахувавши, що потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку із вчиненням злочину та порушенням його нормального ритму життя внаслідок необхідності проходження лікування, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши на користь ОСОБА_8 2000 гривень моральної шкоди, саме з таким висновком суду і погоджується колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги майновий стан обвинувачено, який не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що даних про негативні наслідки або погіршення стану здоров`я потерпілого на теперішній час матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, колегія суддів вважає, що районний суд приймаючи рішення про стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 в сумі 1307 грн. 41 коп. обґрунтовано послався на документальні докази (чеки, квитанції тощо) на вказану суму, яка була витрачена потерпілим на лікування.

Що стосується відшкодування шкоди за знищений мобільний телефон марки Sony Ericsson, на переконання колегії суддів, районний суд правомірно відмовив, мотивуючи тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні безспірні докази того, що вищевказаний телефон був знищений ОСОБА_6 .

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги потерпілого щодо зміни вироку в частині цивільного позову задоволенню не підлягають, а визначений судом першої інстанції розмір моральної та матеріальної шкоди, за вищевикладених обставин, є необхідним та достатнім для відшкодування заподіяної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , а вирок районного суду вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3