У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Гошовської Т.В., Канигіної Г.В.

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 червня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, та касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду Житомирської області від 1
березня 2007 року.

Цим вироком засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, українця, громадянина України, несудимого,

за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;
ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі;
пунктами 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; ч. 2 ст.
186 КК України на 4 роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 146 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено довічне позбавлення волі.

За ч. 2 ст. 263 КК України ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю його участі
у вчиненні злочину.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування
матеріальної шкоди 20 555 грн. 74 коп. і моральної - 100 000 грн.; на користь
ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь НДЕКЦ при МВС України в Житомирській області 902 грн. 12 коп. судових
витрат.

Як визнав суд, ОСОБА_2 вчинив злочини за таких обставин.

12 квітня 2003 року приблизно о 2 годині 30 хвилин ОСОБА_2 у стані
алкогольного сп'яніння, перебуваючи неподалік кафе “Станіслав”, розташованого в
ІНФОРМАЦІЯ_2 Богородчанського району Івано-Франківської області, разом з
особою, щодо якої матеріали справи виділені в окреме провадження, грубо
порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, без
причини пристали до потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та біля вхідних дверей
указаного кафе розпочали з ними бійку. У подальшому на ґрунті виниклого конфлікту
ОСОБА_2, із хуліганських спонукань, вирішив умисно вбити ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Із
цією метою, маючи намір убити двох осіб, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_5 та завдав
йому декілька ударів ножем у черевну порожнину та тулуб. Після чого,
продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_6, якому також завдав
декілька ударів ножем у черевну порожнину та тулуб. Смерть ОСОБА_6 настала від
проникаючих ран грудної та черевної порожнини з пошкодженням діафрагми,
печінки, дванадцятипалої кишки та тонкої кишки, масивних крововиливів у легенях
та печінці. Смерть ОСОБА_5 не настала, оскільки останньому вчасно була надана
медична допомога.

15 травня 2006 року приблизно о 14 годині ОСОБА_2 за попередньою змовою із
ОСОБА_7, кримінальна справа щодо якого закрита у зв'язку зі смертю, перебуваючи
у гаражному приміщенні, розташованому по АДРЕСА_1, із застосуванням до
потерпілого ОСОБА_8 насильства, що не було небезпечним для життя чи здоров'я останнього,
відкрито заволодів його майном на загальну суму 49 грн. 80 коп. Після чого, із
метою примусити ОСОБА_8 до виконання цивільно-правових зобов'язань, ОСОБА_2
зв'язав липкою
стрічкою руки та ноги потерпілого та зачинив на запірні пристрої ворота гаража,
чим незаконно на 2 години позбавив останнього волі.

30 травня 2006 року у вечірній час ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння,
перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_2, під час
суперечки, яка виникла на ґрунті раптової неприязні, з метою умисного вбивства
декілька разів ударив потерпілого ОСОБА_7 ножем
у шию. Смерть ОСОБА_7 настала на місці події від проникаючих
колото-різаних поранень шиї з пошкодженням дихальних шляхів та кровоносних
судин, масивної крововтрати.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування вироку та
направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону при
призначенні покарання. При цьому посилається на необґрунтоване виправдання
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 263 КК України, а також на те, що суд, визнавши засудженого
винним у закінченому замаху на умисне вбивство з хуліганських мотивів та
закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, неправильно призначив
покарання за окремими пунктами цієї статті, зокрема, за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч.
2 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15,
п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. На думку прокурора, суд повинен був призначити
покарання за ч. 2 ст. 15, пунктами 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ставить
питання про зміну вироку. Вказує, що винність ОСОБА_2 у вчиненні замаху на
умисне вбивство ОСОБА_5 з хуліганських мотивів та умисному вбивстві ОСОБА_6 з
хуліганських мотивів, а також замаху на умисне вбивство двох осіб недоведена, а
тому його дії у цій частині підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 296 КК України.
Крім цього, захисник вказує на безпідставність засудження ОСОБА_2 за вчинення
грабежу та умисного вбивства ОСОБА_7, а тому вирок у цій частині підлягає
скасуванню із закриттям провадження у справі. При цьому посилається, що у
справі допущені неповнота та однобічність дослідження обставин справи,
вирок ґрунтується на доказах, які
одержані з порушенням закону, зокрема, прав засудженого, а тому не можуть бути взяті
до уваги. З урахуванням наведеного, захисник просить призначити ОСОБА_2 за
сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 146 КК
України покарання в межах санкцій цих статей.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційне
подання та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному
поданні та касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційне подання
підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга захисника задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за
які його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований
сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні, наведених у вироку і
належно оцінених судом, і є правильним.

Вчинення замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_5 з
хуліганських мотивів та умисного вбивства потерпілого ОСОБА_6 з хуліганських
мотивів, а також замаху на умисне вбивство двох осіб.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_2 на досудовому слідстві, у тому числі в
присутності захисника, він визнавав факт спричинення ножем під час бійки, яка
мала місце у квітні 2003 року біля кафе “Станіслав” у ІНФОРМАЦІЯ_2
Івано-Франківської області, тілесних ушкоджень двом незнайомим йому чоловікам,
один із яких помер.

Слід зазначити, що ці показання ОСОБА_2 давав у червні 2006 році, тобто під
час розслідування щодо нього кримінальної справи за фактами вчинення ним
злочинів на території м. Житомира. Отже, про вчинення ОСОБА_2 злочинів на
території Івано-Франківської області слідчому прокуратури м. Житомира стало
відомо від самого засудженого при обставинах, які виключали можливість
будь-якого тиску на нього.

Той факт, що ОСОБА_2 був допитаний слідчим прокуратури м. Житомира в якості свідка, у той час,
коли в провадженні
СВ Богородчанського РВ УМВС України Івано-Франківської області
знаходилась кримінальна справа, порушена 29 квітня 2003 року щодо ОСОБА_2 за фактом заподіяння ним тілесних
ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не є, з урахуванням раніше наведеного, підставою
для визнання вказаних показань ОСОБА_2 недопустимим доказом, здобутим з
істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, як про це ставиться
питання у касаційній скарзі.

У подальшому ОСОБА_2 відмовився від цих показань і заявив, що був присутнім
під час указаної бійки, але участі у ній не приймав та не застосовував ніж.

Після ретельної перевірки суд обґрунтовано визнав достовірними показання
ОСОБА_2 щодо обставин вчинення ним замаху на умисне вбивство ОСОБА_5 та
умисного вбивства ОСОБА_6

Про достовірність зазначених показань ОСОБА_2, а отже, про доведеність його
вини, свідчать такі наведені у вироку докази.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_5 послідовно стверджував, що саме під час бійки з
ОСОБА_2 відчув удари ножем.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_9- батьки загиблого ОСОБА_6, підтвердили, що при
спілкуванні з сином у лікарні, останній указував, що його били двоє осіб:
ОСОБА_10 - ногами, а ОСОБА_2 - ножем.

Як убачається з послідовних показань свідка ОСОБА_10, у бійці приймали
участь він, ОСОБА_2, ОСОБА_6 і ОСОБА_5. Після бійки він бачив в руках ОСОБА_2
ніж із викидним лезом.

З досліджених у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 убачається, що ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у бійці. При цьому
свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бачили як ОСОБА_2 наносив ОСОБА_3 удари в ділянку живота знизу
вверх та чули як потерпілий кричав, що у того, хто його бив, ніж.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань потерпілих
і свідків і свідчили про те, що вони обмовляють засудженого ОСОБА_2 не
встановлено. Не вказує на такі дані й захисник у касаційній скарзі.

Таким чином, наведені докази
підтверджують участь ОСОБА_2 у бійці та застосування ним ножа як
відносно ОСОБА_5, так і відносно ОСОБА_9 і спростовують доводи касаційної
скарги про недоведеність винуватості засудженого.

З висновків судово-медичних експертиз убачається, що у потерпілого ОСОБА_5
виявлено три колото-різані рани, проникаючі в грудну та черевну
порожнини з пошкодженням лівої легені та діафрагми, що супроводжувалось
лівобічним гемопневмотораксом і ускладнилося розлитим серозним перитонітом та три
непроникаючі колото-різані рани грудної клітки зліва. При дослідженні трупа
ОСОБА_6 виявлені: проникаюча колото-різана рана грудної клітини
справа з пошкодженням міжреберної артерії, проникаюча колото-різана рана грудної
клітки справа з ушкодженням діафрагми справа і великої долі печінки, проникаючої
колото-різаної рани грудної клітки справа без пошкодження внутрішніх
органів, проникаюча колото-різана рана живота з пошкодженням сальника,
дванадцятипалої та тонкої кишок, м'яких тканин заочеревного простору та його
судин, проникаюча колото-різана рана грудної клітки зліва ззаду та непроникаюча
колото-різана рана в ділянці грудної клітки зліва ззаду. Зазначені
ушкодження утворилися від дії гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути
й ніж. Смерть ОСОБА_6 настала від проникаючих ран грудної та черевної порожнин
із пошкодженням діафрагми, печінки, дванадцятипалої та тонкої кишок. масивних
крововиливів у легенях та печінці.

Отже, знаряддя злочину, характер заподіяних тілесних ушкоджень, їх
локалізація та механізм спричинення свідчать, що дії ОСОБА_2 носили умисний
характер і були спрямовані на позбавлення життя обох потерпілих.

Той факт, що потерпілий ОСОБА_5 залишився живим не є підставою для висновку
про відсутність у ОСОБА_2 умислу на його вбивство, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі
засудженого.

Що стосується мотивів дій ОСОБА_2, то у касаційній скарзі захисника не
оспорюється хуліганський мотив дій засудженого та ставиться питання про
кваліфікацію дій останнього за цим епізодом за ч. 2 ст. 296 КК України. Крім
цього, з матеріалів справи вбачається, що засуджений, не знаючи суті конфлікту,
який виник між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, незважаючи на присутність інших
відвідувачів у кафе, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття й нормами
моралі, одразу ж почав ножем бити потерпілих, із якими ніяких стосунків не мав.

За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_2 вчиняв дії щодо
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із хуліганських мотивів є обґрунтованим.

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку
про доведеність винуватості ОСОБА_2 у замаху на умисне вбивство ОСОБА_5 та в
умисному вбивстві ОСОБА_6 з хуліганських мотивів, а також замаху на умисне
вбивство двох осіб.

Учинення відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8
та незаконне позбавлення останнього волі.

Що стосується доведеності винності ОСОБА_2 у незаконному позбавленні волі
потерпілого ОСОБА_8 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб,
способом, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, то це рішення суду фактично не оспорюється
і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку
і досліджених судом, яким надана належна оцінка. Ці докази детально викладені у
вироку.

Посилання у касаційній скарзі на недоведеність винності ОСОБА_2 у
відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_8 є безпідставними та
спростовуються наведеними у вироку доказами.

Так, із послідовних показань потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_2,
під час дій, пов'язаних із незаконним позбавленням його (потерпілого) волі, обшукав його
кишені та заволодів грошима в сумі 12 грн. та пачкою цигарок, вартістю 2 грн.
80 коп.

Ці показання потерпілий ОСОБА_8 підтвердив на очній ставці з ОСОБА_2, а
також при відтворенні обстановки та обставин події.

Аналіз показань потерпілого ОСОБА_8 свідчить, що вони щодо дій ОСОБА_2 суттєвих суперечностей не містять, носять характер уточнень і доповнень,
узгоджуються з даними судово-медичних експертиз та сумнівів у колегії суддів не
викликають.

Те, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 не був безпосередньо
допитаний, не свідчить про допущену судом, як зазначає захисник, неповноту і
неправильність судового слідства, оскільки суд уживав заходів для виклику в суд
зазначеного потерпілого, але його явка виявилася неможливою з поважних причин,
і це, відповідно до вимог ст. 306 КПК України, дало суду підстави для
оголошення його показань у судовому засіданні, що суд і зробив, дослідивши
таким чином показання потерпілого ОСОБА_8.

Таким чином, належно дослідивши докази, суд дав їм правильну оцінку та
дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у відкритому
заволодінні майна потерпілого ОСОБА_8, поєднаному з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою
групою осіб.

Учинення умисного вбивства
ОСОБА_7

Так, згідно з показаннями ОСОБА_2 під час явки з повинною, на допитах, при
дачі судом санкції на його арешт та пояснень експертам при проведенні
судово-психіатричної експертизи, а також при відтворенні обстановки й обставин
події, у тому числі в присутності захисника, прокурора та понятих на стадії
досудового слідства, він визнавав, що
під час його перебування у квартирі ОСОБА_7 між ними виникла сварка, яка
переросла у бійку, а потім він побачив, що потерпілий лежить на підлозі, а його
- ОСОБА_2 руки в крові. Помивши руки,
він залишив квартиру.

У подальшому ОСОБА_2 відмовився від цих показань із посиланням на
застосування до нього недозволених методів дізнання та слідства і заявив, що
він непричетний до вбивства ОСОБА_7 При цьому не заперечував, що 30 травня 2006
року приблизно о 17 годині заходив до ОСОБА_7, але ніякої сварки та бійки між
ними не було.

Після ретельної перевірки суд обґрунтовано визнав достовірними показання
ОСОБА_2 щодо обставин учинення умисного вбивства ОСОБА_7

Посилання у касаційній скарзі захисника на те, що ОСОБА_2 написав явку з
повинною і дав показання, в яких обмовив себе, є безпідставними. Ці посилання
перевірялися під час судового слідства й підтвердження не знайшли, про що
обґрунтовано зазначено у вироку. Жодних нових даних, які б свідчили про
недозволені методи слідства в касаційній скарзі не наведено.

Про достовірність зазначеної явки з повинною та зізнань, а отже, про
доведеність вини ОСОБА_2 в умисному вбивстві ОСОБА_7 свідчать такі наведені у
вироку докази: показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що останній раз вона бачила
чоловіка 30 травня 2006 року з 18 до 19 години; протягом 31 травня намагалася
йому додзвонитися, а 1 червня приблизно о 13 годині 30 хвилин виявила його
мертвим у квартирі, де він проживав; дані протоколу огляду місця події від 1
червня 2006 року про виявлення трупу потерпілого з ознаками насильницької
смерті, вилучення двох ножів з плямами бурого кольору, виявлення слідів пальців
рук та слідів взуття; висновки судово-дактилоскопічної експертизи про
належність ОСОБА_2 слідів долоней рук, виявлених на місці події; висновки
судово-імунологічної експертизи про наявність на вилучених ножах крові, яка може походити від ОСОБА_7

Згідно з висновком судово-медичної експертизи при дослідженні трупу ОСОБА_7
були виявлені такі тілесні ушкодження: різані поверхневі рани обох кистей,
садна колінних суглобів, синці обох ліктьових суглобів, закритий перелом
основної фаланги 5-го пальця лівої кисті, рана правої вушної раковини, п'ять
ран задньої частини шиї, рани передньої поверхні шиї з пошкодженням
гортані, правої сонної артерії та вени, між хребцевої зв'язки, рани
волосистої частини голови, крововиливі в м'які тканини в ділянці пошкоджень, а також малокрів'я внутрішніх
органів. Тілесні ушкодження у вигляді ран шиї утворилися від дії предмету, що
володіє ріжучими властивостями з односторонньою заточкою по типу кухонного
ножа, тобто, як від одного, так і іншого ножа, які були вилучені під час огляду
місця події. Смерть ОСОБА_7 настала від проникаючих колото-різаних поранень шиї
з пошкодженням дихальних шляхів та кровоносних судин, масивної крововтрати в
термін від однієї до декількох діб до моменту дослідження трупу в морзі, яке
мало місце 1 червня 2006 року.

Знаряддя злочину, характер заподіяних тілесних ушкоджень, їх локалізація та
механізм спричинення свідчать, що
ОСОБА_2, який раніше вчинив умисне вбивство ОСОБА_6, умисно позбавив
життя ОСОБА_7

Твердження захисника про те, що згідно даних судово-криміналістичної
експертизи на ножах, вилучених під час огляду місця події, були виявлені сліди
пальців рук, придатні для ідентифікації, і ці сліди не належать ОСОБА_2, є
безпідставними та спростовуються даними вказаної експертизи, з яких убачається,
що на зазначених ножах слідів пальців рук не виявлено (т. 1 а. с. 134 - 150).

За встановлених судом фактичних обставин подій злочинів дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за
пунктами 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом із цим, при кваліфікації дій ОСОБА_2 по замаху на умисне вбивство
ОСОБА_5 з хуліганських мотивів і по замаху на умисне вбивство двох осіб -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 окремо за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України і ч. 2
ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України суд допустив помилку, яка призвела до
неправильного призначення засудженому покарання за кожним пунктом цієї статті,
на що обґрунтовано звернуто увагу у касаційному поданні.

Ураховуючи викладене, дії ОСОБА_2 у цій частині підлягають перекваліфікації
з ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115
КК України на ч. 2 ст. 15, пункти 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Таким чином, підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 15 пунктів 1, 7 ч. 2
ст. 115 КК України та п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України,
а також скасування вироку в частині засудження ОСОБА_2 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК
України та ч. 2 ст. 186 КК України із закриттям провадження у справі у зв'язку з
недоведеністю участі засудженого у вчиненні цих злочинів, як про це ставиться
питання у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора у касаційному поданні на необґрунтоване виправдання
ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263 КК України, є безпідставними.

Висновки суду про необхідність виправдання ОСОБА_2 відповідають дослідженим
у судовому засіданні доказам. При цьому, дослідивши зібрані по справі докази в
цій частині, суд дав їм належну оцінку та навів у вироку ґрунтовні мотиви
прийнятого рішення, із якими погоджується і колегія суддів.

Порушень норм матеріального чи кримінально-процесуального закону, які були
б підставою для скасування чи зміни вироку, не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд першої інстанції урахував ступінь
тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу та у вироку навів доводи, чому
вважає, що засуджений являє собою особливу небезпеку для суспільства. Рішення
суду про призначення ОСОБА_2 довічного позбавлення волі є переконливим.

Колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення покарання засудженому, оскільки воно є необхідним
і достатнім.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Житомирської області від 1 березня 2007 року щодо
ОСОБА_2 змінити: перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та ч.
2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 15, пункти 1, 7 ч. 2 ст. 115
КК України та призначити йому за цим законом 13 років позбавлення волі. На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15,
пунктами 1, 7 ч. 2 ст. 115, пунктами 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.
146 КК України, визначити ОСОБА_2 остаточне покарання - довічне позбавлення
волі.

У решті цей вирок залишити без зміни.

С У Д Д І:

Кравченко К.Т. Гошовська Т.В. Канигіна Г.В.