Справа № 1-2/11
ПОСТАНОВА
про залишення апеляції без руху
03 червня 2015 року

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_2 на вирок Гощанського районного суду від 26 лютого 2015 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Вироком Гощанського районного суду від 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 засуджена за ст. 118 КК України до двох років виправних робіт з відрахуванням у доход держави 10 відсотків від суми заробітку, на підставі ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 118 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., вирок Рівненського міського суду від 24.05.2007 року та цей вирок відповідно до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

На вирок суду прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подано апеляцію. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12.05.2015 року кримінальну справу з апеляцією прокурора повернуто Гощанському районному суду для належного виконання вимог, передбачених п.4 ч.1 ст. 350, ст. 354 КПК України (1960 р.).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.350 КПК України (1960 р.), в апеляції, зокрема, має бути зазначена і вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку чи ухвали та доводи на її обґрунтування.

Як вбачається зі змісту поданої апеляції, вказані вимоги закону належним чином прокурором не виконано.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 „Про практику постановлення судами вироків/постанов/ при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку, під час судового слідства, як випливає з вимог ч.3 ст.358 та ч.5 ст.362 КПК України (1960 р.), апеляційний суд може досліджувати всі докази, що є в справі, або лише ті, правильність оцінки чи повноту дослідження яких судом першої інстанції оспорено в апеляції, чи які судом взагалі не досліджувались.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, аніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

В апеляції прокурор ставить питання щодо постановлення нового вироку і перекваліфікації дій ОСОБА_3 на ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання у виді семи років позбавлення волі, мотивуючи незаконність оскаржуваного вироку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі винної, однак при цьому не наводить доводів на спростування висновків суду і не вказує, чи є потреба у проведенні апеляційним судом судового слідства і в якому обсязі, які докази необхідно дослідити і які докази апелянтом оспорюються, як такі, яким суд першої інстанції дав невірну оцінку чи неповно дослідив.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що апеляція прокурора не відповідає вимогам ст. 350 КПК України (1960 р.).

Відповідно до змісту положень ст.352 КПК України (1960 р.), у разі невиконання особою, яка подала апеляцію, вимог, що ставляться до форми та змісту процесуального документу, суддя своєю постановою залишає апеляцію без руху та повідомляє про необхідність виконання зазначених вимог закону протягом семи діб з моменту одержання повідомлення.

Керуючись ст.ст. 350, 352 КПК України (1960 р.), суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Гощанського районного суду від 26 лютого 2015 року, яким ОСОБА_3 засуджена за ст.118 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., залишити без руху.

Надати прокурору строк для усунення недоліків протягом семи діб з моменту одержання повідомлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя