АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 березня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачені ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого провідним фахівцем МТК "Калинівський ринок", одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, з вищою освітою, раніше не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого інспектором відділу оперативного реагування служби безпеки комунального підприємства МТК "Калинівський ринок", неодруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року подали апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 й ОСОБА_7
Провадження №11-кп/794/108/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11
Категорія ч.1 ст.122, ч.2 ст. 296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 обвинувачено:

· за ст.122 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі;
· за ст. 296 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді одного року і шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_6 - два роки позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_6 ст.1 п. "в" Закону України "Про амністію" від 14.05.2014 року та звільнено його від покарання.

ОСОБА_7 , обвинувачено:

· за ст. 296 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року і шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст..ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки у вигляді: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 15000 грн., з ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 10000 грн..

Позов заступника прокурора Сторожинецького району задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Сторожинецької ЦРЛ матеріальну шкоди за витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 2742 грн. 52 коп..

Вирішено долю речових доказів.

Потерпілий ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини, які покладені в основу обґрунтування доведеності вини обвинувачених, а також правильності кваліфікації їх дій за ст.ст. 122 ч.1, 296 ч. 2 КК України, вважає, що зазначений вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання ОСОБА_7 ..

Посилається на те, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Висновки суду в цій частині вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_7 , призначивши йому покарання в межах санкції статті без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду І інстанції необґрунтованим, в зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону.

Вважає, що згідно матеріалів кримінального правопорушення встановлено факт побиття і заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень діями, в тому числі і потерпілим і призвело до виникнення між учасниками подій обопільних неприязних стосунків, подальший розвиток подій виключає наявність хуліганських мотивів з боку обох обвинувачених братів ОСОБА_12 - при нанесенні ними ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. В цілому матеріали судового слідства не містять достатніх доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України є також результатом невірного аналізу встановлених в справі доказів та тлумачення діючого законодавства, оскільки в діях кожного з них немає всіх необхідних ознак правопорушення, передбаченого вказаною статтею кримінального кодексу.

Зокрема, вони, не порушували громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов суспільно корисної діяльності, що є безпосереднім об`єктом хуліганства. В їх діях відсутнє грубе порушення громадського порядку.

Просить вирок суду І інстанції змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст. 122 та ч.2 ст. 296 КК України на ч.1 ст.122 КК України із звільненням його від відбування покарання на підставі Закону України " Про амністію у 2014 році" від 14.05.2014 року, дії ОСОБА_7 з ч.2 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України та обмежитись призначенням покарання у вигляді штрафу. А також, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди заявленого ОСОБА_10 ..

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, а саме потерпілого ОСОБА_10 , який просив скасувати вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та винести новий, представника потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляцію і подав заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в якій просив апеляцію адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, адвоката ОСОБА_8 , який просив апеляцію потерпілого залишити без задоволення, надавши заперечення на неї, а вирок суду І інстанції змінити, перекваліфікувати дії обвинувачених та призначити покарання в межах санкції статті, міркування прокурора, який вважав, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляції учасників кримінального провадження без задоволення, думку обвинувачених, які просили вирок суду І інстанції змінити та перекваліфікувати їх дії на інші статті Закону, а апеляцію потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції учасників кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 24.11.2013 року в період часу з 22 год. 30 хв. по 23 год. 30 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи з надуманих мотивів, а саме, ніби - то, причетності ОСОБА_10 до його побиття 24.11.2013 року та побиття ОСОБА_10 . ОСОБА_13 задовго до цього, умисно, очевидно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи правила поведінки в суспільстві, ударами ніг та рук пошкодив майно ОСОБА_10 - транспортний засіб марки "BMW 530", н/з НОМЕР_1 , завдавши йому згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи за №53 від 20.01.2014 року майнову шкоду на загальну суму 3984 грн. 23 коп.. Не припиняючи своїх умисних дій продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_6 в групі з ОСОБА_7 , перебуваючи між будинками за №9 та АДРЕСА_2 , безпричинно, умисно наніс ОСОБА_10 багаточисельні удари ногами та кулаками рук по обличчю, голові та інших частинах тіла, заподіявши йому згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за №037-Д від 07.04.2014 року тілесні ушкодження у виді синців на обличчі, лобі, лівому передпліччі, правій верхній кінцівці, на правому передпліччі та паховій ділянці зліва; садна обох ліктьових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та гематоми лівої скроневої ділянки і забою головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_7 умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, ігноруючи правила поведінки в суспільстві, безпричинно, в групі з ОСОБА_6 наніс багаточисельні удари ногами та кулаками рук по обличчю, голові та інших частинах тіла, заподіявши потерпілому згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №037-Д від 07.04.2014 синці на обличчі, лобі, лівому передпліччі, правій верхній кінцівці, на правому передпліччі та паховій ділянці зліва; садна обох ліктьових суглобів, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, та перелом кісток спинки носа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, вказане діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Окрім того, ОСОБА_6 24.11.2013 року в період часу з 23 год. 20 хв. по 23 год. 30 хв., перебуваючи в м. Сторожинець Чернівецької області в проході між 6yдинками №9 та №11, що по вул. О.Кобилянської, під час вчинення хуліганства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме насильством із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_10 удар кулаком руки в ліву скроневу ділянку голови, спричинивши йому згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №037-Д від 07.04.2014 року тілесні ушкодження у виді гематоми лівої скроневої ділянки та забою головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Отже, вказане діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, оскільки ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч.2 КК України - не визнав, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України визнав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винним себе в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України - не визнав, визнає свою винну в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ..

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст.ст. 296 ч.2, 122 ч.1 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 296 КК України, і висновок про доведеність вини обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів є обґрунтованим та відповідає матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 з приводу відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, не відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та не спростовують висновків суду щодо прийнятого рішення.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №10 - за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Відповідно до чинного кримінального закону такі насильницькі дії, як побої, мордування, умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість як одну з ознак хуліганства і тому додаткової кваліфікації не потребують. Якщо ж під час хуліганських дій вчинено злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства (в даному випадку умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості), то ці злочини мають кваліфікуватися за сукупністю з хуліганством, оскільки вони не охоплюються з жодною з частин ст. 296 КК України. (Ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВСУ від 03.02.2004 р.)
Оцінка досліджених в суді доказів в їх сукупності свідчить, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи 24.11.2013 року, в нічний час, в громадському місці - біля будинку №11, по вул. О.Кобилянської в м. Сторожинець Чернівецької області, діяли протиправно, умисно і особливо нахабно.

Грубо порушуючи громадський порядок, вони демонстративно виражали явну неповагу до потерпілого ОСОБА_10 і присутніх на місці події громадян, зокрема свідків ОСОБА_14 .. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ігнорували елементарні правила поведінки в суспільстві, безпричинно побили його, спричинивши легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновками відповідних судово-медичних експертиз, пошкодили автомобіль, який перебував у його законному володінні.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів крім показів потерпілого і свідків підтверджується протоколом огляду місця події, висновком судової автотоварознавчої експертизи, висновком комісійної судово-медичної експертизи та іншими дослідженими в суді доказами.

Отже, наведені факти спростовують твердження захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, які є безпідставним та не доведеним. Оскільки, злочинне порушення громадського порядку ОСОБА_6 в групі з ОСОБА_7 , яке виражало явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, умисним пошкодженням майна, свідчить про вчинення ними злочину, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України.

Що стосується посилань потерпілого ОСОБА_10 на те, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, то дані твердження спростовані матеріалами кримінального провадження та належним чином вмотивовані судом.

Міра покарання обрана ОСОБА_7 згідно загальних принципів призначення покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Судом при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 , враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення те, що даний злочин, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, працює, є особою молодого віку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено. Невизнання вини обвинуваченим за ст. 296 ч.2 КК України суд розцінив, як метод захисту від пред`явленого обвинувачення.

До обставин, які пом`якшують міру покарання обвинуваченому суд врахував відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст. 65 та 50 КК України.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку, як про це апелюють учасники кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 й ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ст.ст. 122 ч.1, 296 ч.2 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст. 296 ч.2 КК України - без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3