Справа № 11- 877 2007
року Головуючий
: ст. 356 КК України Тімошенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року серпня
15 дня Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого -
судді Ландаря О.В., суддів: Павленка
В.П., Віщика В.М. ,

з участю
потерпілої ОСОБА_2, представника
потерпілої ОСОБА_3,

виправданих
ОСОБА_1, ОСОБА_4,

адвокатів
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Полтава кримінальну справу за

апеляцією
потерпілої ОСОБА_2 на вирок Октябрського районного суду Полтавської

області від 14
червня 2007 року. Цим вироком,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Харкова, житель м.
Полтави, громадянин України, освіта вища,
приватний підприємець, не
судимий,

визнаний
невинуватим і виправданий за ст. 356 КК
України.

ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка і
жителька АДРЕСА_1, освіта вища, приватний підприємець, не судима,
визнана невинуватою і виправдана за
ст. 356 КК України

Цивільний позов
ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Як
вказано у вироку, 29 листопада 2004 року
постановою Октябрського районного суду міста Полтави за скаргою ОСОБА_2 в
порядку ст. 27 КПК України відносно
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого
ст. 356 КК України - самоправства,
тобто самовільного, всупереч
встановленому законом порядку вчинення дій,
правомірність яких оспорюється окремими громадянами, якщо такими діями була заподіяна значна шкода
інтересам громадянина або інтересам власника.

ОСОБА_2
обвинувачувала вказаних осіб у тому, що
вони в березні 2004 року самовільно перевезли належне їй майно - металевий
контейнер з речами та документами, яке
було розташоване по вул .Шевченка, 48 в
м. Полтаві.

2

Внаслідок
вказаних дій, за оцінкою ОСОБА_2, їй була завдана матеріальна шкода в сумі
483750 грн. та моральна шкода в сумі 10 000 грн. і на ці суми заявницею був
пред'явлений цивільний позов до ОСОБА_1 і ОСОБА_4

Виправдовуючи
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з підстав,
передбачених ст. 6 п.2 КПК
України - за відсутністю в їх діях складу злочину, суд у вироку вказав на те, що ці особи діяли у відповідності до рішення
Октябрського районного суду міста Полтави від 18 червня 2003 року, яке набрало законної сили 18 листопада 2003
року, про що достовірно було відомо
заявниці ОСОБА_2 і яка у встановлений законом строк - до 04 грудня 2003 року це
рішення суду не виконала., а тому право
на знесення споруди було правомірно виконано зазначеними особами.

Крім
того, суд вказав на необґрунтованість
заявленого ОСОБА_2 цивільного позову,
розрахунок якого в частині матеріальних збитків не відповідає фактичним
обставинам справи і не є переконливим, а
в частині моральної шкоди - неспроможним.

В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_2 поставлено питання про скасування
вироку місцевого суду та про постановления
обвинувального вироку із задоволенням її цивільного позову у повному
обсязі.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду,
пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримку апеляції,
заперечення виправданих ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6
проти задоволення апеляції, перевіривши
матеріали кримінальної справи і обговоривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновки
суду про невинуватість ОСОБА_1 і ОСОБА_4 ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всієї
сукупності як представлених потерпілою ОСОБА_2 доказів, так і ретельним дослідженням інших
документів, що містяться у справі, а також показань допитаних в судовому
засіданні підсудних, потерпілої та
свідків. Доводи суду про безпідставність та неспроможність кожної позиції
обвинувачення докладно та переконливо викладені у вироку.

Твердження
апелянта про однобічність дослідження доказів при судовому розгляді
спростовується докладним і аргументованим змістом мотивувальної частини вироку.

Так, суд правильно зазначив у вироку, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 в 2001 році самовільно здійснила
цегляну прибудову до тимчасово встановленого по вул. Шевченка, 48 торгівельного
контейнера, порушивши протипожежні норми
і правила та створила ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перешкоди в належному користуванні
своєю власністю - квартирою АДРЕСА_2,
рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 18 червня 2003
року ОСОБА_2 була зобов'язана знести самовільно збудовану цегляну споруду. При
цьому судом позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було надано право в разі невиконання
відповідачкою ОСОБА_2 цього рішення виконати рішення суду з покладенням витрат
на виконання на ОСОБА_2 (цс2-27803 а.с. 80-82).

Вживши
заходи по знесенню вказаної споруди,
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 діяли не самоправно,
а законно, на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили
18.11.2003 року. Це рішення повинно було виконане в строк до 04 грудня 2003
року і не виконувалось відповідачкою протягом чотирьох місяців.

Дії
ОСОБА_1 і ОСОБА_4, спрямовані на вжиття
заходів по знесенню споруди та вивезенню на зберігання контейнера були
вимушені, оскільки протягом тривалого
часу не було відновлено їх право на усунення перешкод користування власністю.

з

Колегія
суддів зазначає, що сам факт знесення
вказаної цегляної прибудови за умови залишення на місці 20-тонного контейнера
не забезпечував усунення зазначених перешкод і на переміщенні цього контейнера
з двору будинку №48 по вул. Шевченка з
2002 року наполягало головне управління містобудування та архітектури м.
Полтави.

Рішенням
Виконавчого комітету Октябрської районної в місті Полтаві Ради №459 від
12.11.2002р. ОСОБА_2 була зобов'язана в строк до 20.12.2002 року виконати
розборку самовільно побудованих магазину та складських приміщень під поняття
яких входить даний контейнер (т.1 а.с. 113-114).

До того
ж, за повідомленням Полтавського
міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру №01-24-82621 від
21.12.2005р. в період з 2000 по 2004 p.p.
між виконавчим комітетом Полтавської міської ради та приватним підприємцем
ОСОБА_2 договір на оренду землі під розміщення контейнера для оптової торгівлі
продуктами харчування по вул. .Шевченка, 48 не укладався (т.1 а.с. 164).

Таким чином, правильним є висновок
суду і про правомірне перевезення ОСОБА_1 належного ОСОБА_2 контейнера і 24
найменувань предметів, що знаходились у
контейнері ( акт опису від 10.03.2004р. т.2 а.с. 34), для забезпечення їх збереження із передачею
їх на зберігання «Полтавагазбуду» по провулку Рибальському, 10-а в м. Полтаві на ім'я ОСОБА_2

В
судовому засіданні встановлено, що
ніяких перешкод для ОСОБА_2 в отриманні цього майна не існує.

Обґрунтованим
і переконливим є також висновок суду про безпідставність вимог ОСОБА_2 щодо
нібито заподіяної їй майнової та моральної шкоди. Представлені скаржницею
аудиторські розрахунки не ґрунтуються на конкретних даних про збитки, носять характер явного припущення і викладені
на випадок упущеної вигоди (т.1 а.с. 228).

Суд
правильно зазначив, що ОСОБА_2
2.06.2003р. уклала угоду оренди вказаного контейнера з ОСОБА_8 на п'ять
років, протягом яких в разі законного
користування цим приміщенням мала б отримувати щомісячно 100 грн. (т.2 а.с.
26-28). Посилання апелянта про нібито одностороннє розірвання нею цієї угоди
суперечить вимогам ст. 525 ЦК України і
ніякими конкретними даними не підтверджено.

Вимоги
ОСОБА_2 до підсудних з приводу 75 найменувань товарів, що належали ОСОБА_8 і передані їй по акту від 10.03.2004 р.(т.2 а.с.
20-25), є очевидно неспроможними і не
заслуговують на увагу.

Посилання
апелянта на листи прокурора Октябрського району м. Полтави №13404 від
22.11.2004 p., яким нібито підтверджено як встановлений факт самовільне
вивезення контейнера ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є також неспроможним, оскільки в зазначених листах, які не є процесуальними документами, міститься лише думка цієї посадової особи та
рекомендація щодо подальшого звернення скаржниці до суду в порядку ст. 27 КПК України (НП а.с. 86-87).

Крім
того, в справі не міститься будь-яких
доказів того, що ОСОБА_4 взагалі
приймала участь у вивезенні контейнера.

Твердження
апелянта про те, що судом першої
інстанції нібито не виконані вимоги, що
наведені в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2006
року, не відповідають дійсності, оскільки судом досліджені всі суттєві
обставини, на які звернено увагу у
зазначеній ухвалі (т.1 а.с. 270-273).

Таким
чином, суд на підставі всебічного, повного і об'єктивного аналізу досліджених
доказів дав оцінку діям ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з урахуванням наявних об'єктивних
даних, керуючись законом та за
внутрішнім переконанням і дійшов обґрунтованого висновку про їх невинуватість
внаслідок відсутності в їх діях складу злочину та про безпідставність
висунутого проти них з боку ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 356 КК України, у зв'язку з
чим ОСОБА_9 і ОСОБА_4 обґрунтовано виправдані.

4

Вирок
суду є законним, обґрунтованим, підстави для його зміни або скасування
відсутні.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 362, 365, 366 КК України, колегія суддів Апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок Октябрського районного суду міста Полтави від 14 червня 2007 року
відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_4 - без змін.