справа № 732/321/15-к
провадження № 1-кп/732/33/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року місто Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 02.02.2015 року за ч.1 ст.122 КК України відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 02.02.2015 року близько 16-тої години 30 хвилин, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки вдарив 3-4 рази розламаним стільцем по спині ОСОБА_5 , а коли остання вибігла у двір, то вдарив її один раз кулаком у праве око від чого потерпіла впала на землю на правий бік, де ОСОБА_4 наніс їй ще один удар кулаком в обличчя, два удари по спині дерев`яною палицею, а також один удар взутою ногою в район лівого бедра, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правої підочної ділянки, правої скроневої ділянки голови, спини, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки, які згідно висновку експерта № 7 від 13.02.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, не оспорював. По суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що ввечері 02.02.2015 року вийшов з будинку в магазин купити цигарок, зустрів свого знайомого, в його машині випили пляшку спиртного. Додому повернувся в стані алкогольного сп`яніння , з матір`ю відбулась сварка. Під час цієї сварки, зі слів обвинуваченого, він схопив табурет і вдарив ним об підлогу, а в подальшому розламаним стільцем кілька разів вдарив ОСОБА_5 (матір) по спині. Коли ОСОБА_5 вибігла на вулицю, ОСОБА_4 продовжив наносити їй удари вже на вулиці: кулаком в обличчя, ногою в ребра і палицею по спині. Обвинувачений, розповідаючи про події кримінального правопорушення, вказував, що дійсне відбулось через те, що він перебував в стані сп`яніння. На сьгоднішній день усвідомлює протиправність вчиненого.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, завчасно надіслала клопотання про проведення судового засідання без її участі (а.с. 13), вказує, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, відсутність цивільного позову потерпілої, особу винного - його вік, сімейний стан, освіту, стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем проживання, той факт, що обвинувачений не працює, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття; а обставинами, що обтяжують покарання є: вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого діяння, при конкретних обставинах справи, враховуючи особу винного, встановлені пом`якшуючі покарання обставини, зважаючи на ту обставину, що обвинувачений офіційно ніде не працює і до нього неможливо застосувати менш суворий вид покарання, передбачений санкцією частини статті, за інкриміноване правопорушення, враховуючи позицію потерпілої, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції частини статті, яка передбачає покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. За відсутності попередніх судимостей суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов прокурора (а.с. 5-6) є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Розрахунок витрат наданий Городнянською центральною районною лікарнею і покладений прокурором в основу цивільного позову відповідає положенням пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

На підставі вказаного, враховуючи, що вказаний лікувальний заклад є державним закладом охорони здоров`я, що фінансуються за рахунок відповідного бюджету, суд дійшов висновку, що із ОСОБА_4 слід стягнути: 808 грн 56 коп, що підлягають зарахуванню до місцевого бюджету Городнянського району, як витрати понесені Городнянською центральною районною лікарнею.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.1 ст.122 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Цивільний позов прокурора задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь бюджету Городнянського району, Чернігівської області 808 (вісімсот вісім) гривень 56 (пятдесят шість) копійок в рахунок відшкодування коштів, витрачених Городнянською Центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_6 .
Вирок суду невідкладно вручити проурору, обвинуваченому, направити потерпілій.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1