АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1194/15 Справа № 185/814/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001733, за обвинуваченням

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України,

уродженця і мешканця

АДРЕСА_1 ,

такого, що в силу ст.89 КК не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

Встановила:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.260 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 доводить незаконність постановленого судового рішення щодо засудження його за ч.2 ст.260 КК України. Зокрема, зазначає, що суд призначив йому занадто суворе покарання.

В обґрунтування своїх доводів він посилається на те, що при визначенні покарання суд не врахував обставини, за яких він вимушений був вступити до складу батальйону «Восток», а також те, що він добровільно покинув це збройне формування.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_6 просить, як це видно з його апеляційних скарг, вирок щодо нього скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. При цьому, як видно з апеляційної скарги, обвинувачений також просить і про пом`якшення призначеного йому судом покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

На початку квітня 2014 року на території Донецької області України громадянином Російської Федерації ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами з метою насильницького підтримання влади незаконно самопроголошеної Донецької народної республіки було створене непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість та дисципліну та наявність на озброєнні придатної для використання вогнепальної, вибухової та іншої зброї.

09 серпня 2014 року ОСОБА_6 з метою вступу до незаконного збройного військового формування так званої Донецької народної республіки прибув до бази № 5 батальйону «Восток», що була розташована в захопленому ним приміщенні Донецького інституту МВС України в АДРЕСА_2 , і усвідомлюючи протиправність своїх дій, вступив до батальйону «Восток». При цьому ОСОБА_6 ознайомився з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування і дав згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у цьому незаконному збройному формуванні.

Для подальшої участі в незаконному збройному формуванні ОСОБА_6 було призначено на посаду бійця роти конвоювання бази № 5 батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з видачею йому у використання автоматичної вогнепальної зброї, набої до неї, формений одяг та військове спорядження.

Продовжуючи протиправну діяльність, ОСОБА_6 в період з 9 серпня по 17 жовтня 2014 року у складі незаконного збройного формування систематично виконував накази свого командира щодо конвоювання осіб, яких незаконно, проти їх волі, утримували зазначені збройні формування в приміщенні названого інституту МВС України в м. Донецьку, ніс службу на контрольно-пропускному пункті бази № 5 батальйону «Восток», здійснював незаконні дії, спрямовані на охорону будівлі Донецького національного інституту МВС України та патрулювання його території.

Крім того, перебуваючи у бойових діях в смт. Піски Ясинуватського району Донецької області, ОСОБА_6 здійснював постріли з автоматичної вогнепальної зброї в напрямку солдат української армії, а також виконував інші протиправні дії проти представників влади.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свої апеляційні вимоги в частині, де йдеться про пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, доводи його захисника ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого щодо пом`якшення йому призначеного покарання та застосувати відносно ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, а призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, а тому просила апеляційні скарги обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, в провадженні не допущено.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, зокрема, даними, що містяться в показаннях свідка ОСОБА_10 , протоколі огляду належного обвинуваченому мобільного телефону, а також даними, що містяться в показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_6 й в інших доказах, яким у вироку суд надав належну оцінку.

Так, згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 влітку 2014 року він перебував у полоні збройного формування батальйону «Восток» Донецької народної республіки, який був розташований в м. Донецьку. Там він познайомився з ОСОБА_6 з позивним « ОСОБА_11 ». За твердженням свідка обвинувачений був бійцем батальйону «Восток», носив військову форму, мав при собі автомат. Під час спілкування з ним ОСОБА_12 стало відомо, що ОСОБА_13 проходив військову підготовку та навчання, їздив на стрільби. Крім того, свідок розповідав, що ОСОБА_13 зі зброєю разом з іншими озброєними бійцями на машині виїжджав для участі у бойових діях. Також свідку відомо було, що за участь в названому збройному формування ОСОБА_13 отримував заробітну плату.

Під час досудового розслідування ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 як бійця батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Сам ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував показання названого свідка щодо нього, повністю визнав себе винним в тому, що за пропозицією знайомого на прізвисько « ОСОБА_14 » він з метою заробити грошей в період з серпня по жовтень 2014 р. служив у батальйоні «Восток» під позивним « ОСОБА_11 », де йому видали автомат, він разом з іншими бійцями їздив на стрільби, оскільки їх готовили до участі в бойових діях. Обвинувачений не заперечував, що зі зброєю конвоював затриманих осіб і виконував інші розпорядження свого командира. Визнав, що за службу в збройному формуванні він отримував заробітну плату. За показаннями обвинуваченого, коли він повернувся додому в м. Дружківка, його було затримано, у вчиненому злочині він розкаявся.

Про те, що ОСОБА_6 брав участь в незаконному збройному формуванні батальйоні «Восток», свідчать і дані огляду його мобільного телефону, з яких убачається, що він спілкувався, зокрема, з особою на прізвисько « ОСОБА_15 », за пропозицією якого, як обвинувачений сам розповідав, він вступив до лав названого батальйону.

Як видно з апеляційної скарги ОСОБА_6 , він визнав, що добровільно вступив на службу батальйону «Восток» з метою заробити коштів, оскільки в сім`ї склалася складна ситуація, він не працював і не мав засобів для існування.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він вступив і брав участь в незаконному збройному формуванні не добровільно, що командири батальйону «Восток» примушували його брати участь в злочинних діях, пов`язаних з підтримкою незаконної влади, а також доводи про те, що в провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено, грунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах цих осіб про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, зокрема, не допитано всіх свідків, не є підставою для скасування вироку щодо нього, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою досліджені обставини учинення вказаного у вироку кримінального правопорушення.

Крім того, як видно з даних журналу судового засідання і технічного запису судового процесу, ОСОБА_6 , визнаючи повністю себе винним в зазначеному злочині, не заявляв клопотань щодо необхідності допиту в суді будь-яких інших свідків, крім вже допитаного в суді свідка ОСОБА_10 .

Виходячи з того, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції лише у двох випадках: якщо про їх дослідження учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, а бо якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується, колегія суддів вважає, що підстав для допиту в апеляційному суді додаткових свідків, яких було допитано на досудовому розслідуванні, немає.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин провадження, не дає підстав вважати, що у кримінальному провадженні допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому наполягав обвинувачений ОСОБА_6 в своїх доповненнях до апеляційної скарги.

Виходячи з цього доводи обвинуваченого про те, що висновки суду про доведеність його винуватості в названому кримінальному правопорушенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, є необгрунтованими.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_6 в названому у вироку кримінальному правопорушенні.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.260 КК України.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому вирок необхідно скасувати та призначити новий судовий розгляд, про що йдеться в доповненнях обвинуваченого до апеляційної скарги, немає підстав.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про суворість призначеного йому покарання є непереконливим.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

З урахуванням тяжкості злочину, даних про особу ОСОБА_6 та інших обставин провадження посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він вчинив злочинні дії внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, зокрема, відсутності коштів, що він добровільно припинив свою участь в незаконному збройному формуванні та хотів з`явитися для каяття до правоохоронних органів, на думку колегії суддів, не дають підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання і звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України.

Усупереч доводам у скарзі ОСОБА_6 суд, обираючи йому покарання поряд із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень статей 50 і 65 КК України впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 близьке до мінімального покарання, яке передбачено санкцією ч.2 ст.260 КК України, за якою його засуджено.

Підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з мотивів, наведених у скаргах обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості, немає.

З цих підстав посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 на те, що призначене йому покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України через суворість, також є безпідставним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з внесеними ним доповненнями.

Разом з тим, перевіряючи кримінальне провадження в повному обсязі, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції у вироку в порушення вимог ст.337 КПК України зазначив, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області України громадянин Російської Федерації ОСОБА_9 брав участь в створенні не передбаченого законом збройного формування, оскільки в даному кримінальному провадженні таке обвинувачення зазначеній особі не пред`являлося і судовий розгляд стосовно неї не проводився.

За таких обставин відповідно до ст.404 КПК України у вирок у цій частині необхідно внести уточнення і виключити з нього посилання на те, що ОСОБА_9 вчинив зазначені злочинні дії.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 в порядку ст.404 КПК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку слова «громадянином Російської Федерації ОСОБА_9 та іншими».

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої і апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4