Провадження № 11/779/9/2015
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляцією з доповненнями засудженого ОСОБА_6 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Чарджоу, Туркменія, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, ніде не працює, неодноразово судимий, востаннє вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК) на 1 рік 4 місяці 18 днів обмеження волі та звільнений по відбуттю покарання 16 січня 2013 року, громадянин України, -

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 січня 2013 року, більш суворим призначеним за цим вироком, та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання - 3 роки позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 30 липня 2014 року.

Зараховано у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 повністю відбуте ним покарання за попереднім вироком Заліщицького районного суду у виді 1 року 4 місяців 18 днів обмеження в волі, за правилами ст.72 КК одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишено попередньо обраний тримання під вартою.

Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області 352 грн. 80 коп. судових витрат за проведення експертиз.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджений за те, що він 22 березня 2012 року, приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні кімнати літньої кухні, що по АДРЕСА_2 , шляхом застосування фізичної сили, відірвав нижню частину фанери, якою були оббиті міжкімнатні двері, після чого через отвір проник в іншу кімнату літньої кухні, де проживала ОСОБА_7 , звідки таємно викрав із двох скриньок золоту каблучку вагою 4 гр., вартість якої згідно довідки НБУ становить 975 грн.; золоту каблучку вагою 1,5 гр. вартістю 365 грн. 63 коп.; дві золоті каблучки вагою по 2 гр. кожна та вартістю 975 грн.; золотий хрестик вагою 1,6 гр. вартістю 390 грн.; золоті сережки вагою 2,5 гр. вартістю 609 грн. 38 коп.; золотий ланцюжок вагою 3 гр. вартістю 731 грн. 25 коп.; золоту підвіску вагою 1 гр. вартістю 243 грн. 75 коп.; дві пари срібних сережок вагою по 3 гр. кожна, вартістю 42 грн. 84 коп.; дві срібні каблучки вагою по 4 гр. кожна вартістю 57 грн. 12 коп.; срібну каблучку вагою 3,5 гр. вартістю 24 грн. 99 коп.; срібний хрестик вагою 4 гр. вартістю 28 грн. 56 коп.; срібний браслет вагою 3 гр. вартістю 21 грн. 42 коп.; два срібні ланцюжки вартістю 4 грн. 84 коп.; чоботи жіночі із шкірозамінника вартістю 150 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 4679 грн. 20 коп.

Із змісту апеляції з доповненнями засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він покликається на незаконність вироку, оскільки суд першої інстанції не врахував усіх обставин, які пом`якшують йому покарання, та призначив йому надто суворе покарання.

Просить вирок суду змінити, обмежившись відбутою частиною строку призначеного за цим вироком покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, тобто застосувати до нього положення ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляцію, просить змінити вирок та пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК; пояснення прокурора ОСОБА_5 , який вирок суду вважає законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

При розгляді справи по суті, ОСОБА_6 погодився на проведення судового слідства в порядку ст.299 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК в редакції 1960 року), про що свідчить заява засудженого (а.с. 208).

Колегія суддів не встановила жодних порушень кримінально-процесуального закону при вирішенні судом питання про застосування положень ст.299 КПК, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких докази не досліджувались, відповідно до положень ч.1 ст. 365 цього ж Кодексу, апеляційним судом не перевірялись.

Стосовно апеляційних вимог ОСОБА_6 звільнити його від відбування покарання з випробуванням, тобто застосувати до нього положення ст.75 КК, слід зазначити наступне.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.65 КК, в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу, є злочином середньої тяжкості.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції правильно врахував дані про особу засудженого ОСОБА_6 , зокрема, що він одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, ухилявся від явки до суду та був оголошений в розшук.

До обставин, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції правильно відніс наявність на утриманні в засудженого неповнолітньої дитини та щире його каяття у вчиненому. Покликання засудженого на те, що в нього на утриманні є батько інвалід, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_6 не подав колегії суддів доказів на підтвердження цього.

Апеляційний суд не знаходить підстав віднести до обставин, що пом`якшують ОСОБА_6 покарання, його перебування у 4-й сотні під час революційних подій на Майдані Незалежності у м.Києві, оскільки на думку колегії суддів, це є проявом громадянської позиції засудженого, і не має безпосереднього відношення до скоєного ОСОБА_6 злочину.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_6 покарання, ні судом першої інстанції, ні колегією суддів не встановлені.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, даних про його особу, а саме, що він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції його від суспільства.

Беручи до уваги безальтернативність санкції за ч.3 ст.185 КК, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Дане покарання є мінімальним строком, а також достатнім і справедливим видом покарання за вчинення ним інкримінованого йому злочину, а тому підстав вважати його явно несправедливим в апеляційного суду немає.

Таким чином, покликання обвинуваченого на те, що суд не врахував усіх обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема і ті, на які засуджений покликається у своїй апеляції, є голослівними, оскільки як вбачається із змісту вироку, вони судом повністю враховані і викладені у мотивувальній частині вироку.

Зважаючи на викладене, покликання засудженого ОСОБА_6 в апеляції на суворість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо нього колегія суддів визнає законним і обґрунтованим. Підстав для його зміни шляхом застосування положень як ст.69 КК, про що просив засуджений під час апеляційного розгляду, так і положень ст.75 цього ж Кодексу, як вбачається з апеляції засудженого, на переконання колегії суддів, відсутні.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, на час вчинення інкримінованого йому злочину ОСОБА_6 мав незняту судимість за вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 січня 2013 року, яким йому було призначено покарання у виді 1 року 4 місяців 18 днів обмеження волі.

Враховуючи це, суд першої інстанції, на підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Заліщицького районного суду від 16 січня 2013 року більш суворим покаранням, призначеного за оскаржуваним вироком, остаточно визначив ОСОБА_6 покарання - 3 роки позбавлення волі, зарахувавши йому в строк відбуття покарання повністю відбуте покарання за попереднім вироком у виді 1 року 4 місяців 18 днів обмеження волі.

Оскільки колегія суддів не знаходить будь-яких порушень закону судом першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання, підстав для зміни вироку, про що просить засуджений у своїй апеляції з доповненнями, немає.

Враховуючи вищенаведене, апеляція з доповненнями засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст. 365, 366 КПК (в редакції 1960 року), п.п. 11, 15 розд.11 Перехідних положень КПК (в редакції 2012 року), колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляцію з доповненнями засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2014 року щодо нього без зміни.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2