Справа № 192/523/15-к
Провадження № 1-в/192/171/15
Ухвала
"20" квітня 2015 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника СВК-21 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (приймає участь

у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_5 , 1989 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні, оскільки він працює, має 1 заохочення від начальника установи, за період відбування покарання допустив 2 порушення режиму утримання, стягнення за які погашені. Він з самого початку відбування покарання працює, останні 2,5 місяці працевлаштований кухарем. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу Фізкультура і спорт, Професія. Переміг у конкурсі кухарів, приймав участь у ремонті відділення, отримав спеціальність газозварювальник, відвідує церкву, коли приїздить священник. Вину у злочині визнав і критично оцінив свою поведінку. З лютого 2014 року режиму утримання не порушував.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, не бере участі в організації виховних заходів та самодіяльних організаціях. Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 від 13.03.2015 року відмовлено засудженому у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.

23.05.2014 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни неневідбутої частини покарання більш мяким як особі, що стала на шлях виправлення, але самостійно відмовилась у її застосуванні.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

ОСОБА_5 судимий Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинскьа Дніпропетровської області:

- 12.02.2007 року за ч.1 ст.186, 104, 75 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік з іспитовим строком 1 рік;

- 04.07.2007року за ч.3 ст.185, 71 104, 75 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки;

- 27.08.2009 року за ч.2 ст.186, 198, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 18.10.2012 року за ч.2 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки.

- 09.01.2013 року вироком цього ж суду за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21.

Початок строку: 26.11.2012 року. Кінець строку: 26.11.2015 року.

26.02.2015 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 26 грудня 2012 року.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається із дослідженої у судовому засіданні характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_5 має 1 заохочення від начальника установи: 22.10.2014 року винесена подяка за підсумками 3-го кварталу 2014 року, яка оголошується за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. ОСОБА_5 двічі порушував режим утримання (17.07.2013 року та 07.02.2014 року), стягнення за які погашені у встановленому законом порядку.

ОСОБА_5 працевлаштований робочим їдальні установи.

Після погашення стягнень ОСОБА_5 було заохочено.

Доводи представника адміністрації про те, що засуджений не довів своє виправлення, не обгрунтовані фактами, а є оціночними судженнями.

Витяг з протоколу адміністративної комісії також не вмотивований будь-якими доводами та фактами.

Аргументи представника установи виконання покарань про те, що усупереч вимогам ст.124 КВК України, засуджений не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі та не проявляє соціально-корисну активність в організації роботи самодіяльних організацій, є неспроможними, оскільки, відповідно до вказаних норм закону, на засуджених даний обовязок не покладається. Організація вказаних заходів є обовязком адміністрації установи виконання покарань.

Таким чином, на підставі досліджених доказів та перевірки доводів сторін суд приходить до висновку про наявність необхідних і достатніх, передбачених статтею 81 КК України, підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на невідбуту частину покарання 7 місяців 6 днів.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий