У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Канигіної Г.В., Жука В.Г.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

та захисника

ОСОБА_8

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 01 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на вирок Феодосійського міського суду Автономної Республіки
Крим від 23 червня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2005 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не
судимого,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не
судимого,

засуджено
кожного до позбавлення волі:

- за
ст.121 ч.2 КК України на 8 років,

- за ст.296 ч.2
КК України на 2 роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено
покарання 8 років позбавлення волі, кожному.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2005 року зазначений вирок
залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані
винними у тому, що вони, ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно опівночі, перебуваючи на пляжі
сел. Коктебель м. Феодосії біля мису Юнга, використовуючи надуманий привід,
погрожуючи застосуванням фізичної сили, примусили ОСОБА_6 вийти із гроту, де
останній проживав з ОСОБА_7, вимагаючи у ОСОБА_6 визнати себе винним у вчиненні
крадіжки. Глумлячись над ним, завдали не менше двох ударів металевим
ліхтариком, а також руками і ногами по різних частинах тіла, заподіявши
потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_6 помер.

Після спричинення ОСОБА_6 тілесних
ушкоджень, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 примусили ОСОБА_7 вийти із гроту. Діючи з
хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вони
протягом тривалого часу завдавали останньому численні удари по різних частинах
тіла, також вимагаючи від нього визнати себе винним у вчиненні крадіжки.
Знущаючись над потерпілим, примусили його тривалий час знаходитися у холодній
воді, а також викупати у морі ОСОБА_6,
який не міг самостійно рухатися. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2
ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад
здоров¢я.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не
заперечуючи доведеність винності і правильність кваліфікації його дій за ч.2
ст.296 КК України, не погоджується із засудженням за ч.2 ст.121 КК України.
Вважає, що вирок у цій частині ґрунтується на припущеннях, не наведені докази
його винності у вчиненні цього злочину, оскільки він потерпілого ОСОБА_6 не
бив. Просить судові рішення щодо нього в частині засудження за ч.2 ст.121 КК
України скасувати, а справу закрити за відсутністю у його діях складу злочину.

Захисник ОСОБА_3 у касаційній скарзі
наводить доводи, аналогічні доводам касаційної скарги засудженого ОСОБА_1, та
посилається на суворість призначеного покарання. Просить судові рішення в
частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КК України скасувати і пом'якшити йому
покарання за ч.2 ст.296 КК України, застосувавши ст.75 КК України.

Захисник ОСОБА_4, яка також діє в
інтересах засудженого ОСОБА_1, у касаційній скарзі посилається на порушення
кримінально-процесуального закону на досудовому слідстві. Зазначає, що винність
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не доведена.
Вважає, що у засудженого був відсутній умисел на заподіяння тілесних ушкоджень,
а в його діях - склад цього злочину. Не погоджується із тим, що в діях ОСОБА_1,
які суд кваліфікував за ч.2 ст.296 КК України, є особлива зухвалість та
винятковий цинізм. З цих підстав просить судові рішення щодо ОСОБА_1 змінити,
перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України,
призначити за цим злочином покарання в межах відбутого строку. Обвинувачення за
ч.2 ст.121 КК України зняти.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2
посилається на те, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2
ст.296 КК України. Також вважає, що дії за ч.2 ст.121 КК України кваліфіковані
неправильно. Просить судові рішення щодо нього змінити, перекваліфікувати його
дії з ч.2 ст.121 на ст.124 КК України та пом'якшити призначену міру покарання,
а за ч.2 ст.296 КК України виправдати.

Захисник ОСОБА_5, яка діє в інтересах
засудженого ОСОБА_2, у касаційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 фактично ніяких хуліганських дій не
вчиняв, лише захищав ввірене йому майно, не мав наміру заподіювати потерпілому
ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження. З цих підстав просить судові рішення щодо
ОСОБА_2 змінити, вирок в частині засудження за ч.2 ст.296 КК України скасувати,
а справу закрити за відсутністю в його діях складу цього злочину. В частині
засудження за ч.2 ст.121 КК України дії винного перекваліфікувати на ст.124 КК
України і призначити покарання, не
пов'язане із позбавленням волі, з-під варти ОСОБА_2 звільнити.

Прокурором касаційне подання не принесено.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав, що вирок суду слід
змінити: скасувати в частині засудження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 296 КК
України, в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України виключити з
вироку кваліфікуючу
ознаку “умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого”,
захисника ОСОБА_8, який підтримав касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_3 і також просив вирок щодо ОСОБА_1 в частині засудження за
ст.121 ч.2 КК України скасувати, а справу в цій частині закрити, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг засуджених та їх
захисників, колегія суддів вважає, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та
його захисника ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, а касаційні скарги
засудженого ОСОБА_1, його захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підлягають частковому
задоволенню.

Суд першої інстанції належним чином
перевірив зібрані у справі докази і зробив правильний висновок щодо винуватості
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні хуліганських дій за
обставин, вказаних у вироку.

Даний висновок суду не оскаржує в
касаційної скарзі ОСОБА_1

Посилання засудженого ОСОБА_2 та його захисника на те, що ОСОБА_2 лише захищав
ввірене йому майно від незаконних дій потерпілих, були предметом перевірки у
суді і визнані безпідставними.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_2, визначаючи себе винним у вчиненні інкримінованих діянь
перебуваючи у стані необхідної оборони, пояснював, що наздогнав потерпілих у
склепі, де вони проживали і просив їх вийти до нього. ОСОБА_6 завдав йому
декілька ударів металевим предметом, а потім на пляжі обидва потерпілих завдали
йому удари руками і ногами, від яких він відвертався. Бійка закінчилася коли
підійшов ОСОБА_1

На спростування вказаного доводу про
мотив дій ОСОБА_2 суд навів пояснення потерпілого ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1, які
представилися працівниками міліції, вимагали від нього та ОСОБА_6 вилізти із гроту,
витягували його за ноги, завдавали йому і ОСОБА_6 удари ногами і
руками по різних частинах тіла, примусили його спочатку зайти у холодну воду та
знаходитися там деякий час, а потім затягнути ОСОБА_6 у море, який
після побиття не міг сам рухатися.

Підстав вважати, що потерпілий обмовив
засуджених, у справі не виявлено.

Показання потерпілого ОСОБА_7 узгоджуються з поясненнями
засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на початку досудового слідства про обставини
вчинення ними злочину, про механізм заподіяння тілесних ушкоджень, з даними, що
містяться у дослідженому в судовому засіданні протоколі огляду місця події, у
висновках судово-медичних експертиз про характер, тяжкість, кількість і
локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілих.

Зокрема, з цих висновків видно, що
потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно велику кількість
тілесних ушкоджень протягом тривалого часу.

При відтворенні обстановки та обставин події, як це убачається із
відповідних протоколів, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 пояснювали, що били ОСОБА_6 руками і
ногами по різних частинах тіла, а ОСОБА_2 підтвердив, що кілька разів вдарив
потерпілого ще й металевим ліхтарем.

Твердження ОСОБА_2 про те, що
показання про причетність його та ОСОБА_1 до заподіяння тілесних ушкоджень
потерпілим та про обставини вчинення цих дій він давав під впливом працівників
міліції, були перевірені як судом першої інстанції, так і апеляційною
інстанцією, і обґрунтовано визнані безпідставними.

Не є законними доводи касаційних скарг
про те, що ОСОБА_1 не причетний до заподіяння тілесних
ушкоджень ОСОБА_6, оскільки злочин було вчинено групою
осіб спочатку щодо потерпілого ОСОБА_6, а потім і щодо ОСОБА_7

Суд встановив, що грубе порушення
громадського порядку ОСОБА_2 і ОСОБА_1 супроводжувалося
насильством із заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень, знущанням над ними
тривалий час, при цьому ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані. Суд
правильно кваліфікував їх дії як хуліганство, що супроводжувалось особливою
зухвалістю та винятковим цинізмом.

Як зазначено у висновку судово-медичної
експертизи, заподіяні потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді: синця у лівій поперековій ділянці
спини, множинні підкапсульні розриви на діафрагмальній поверхні правої частки
печінки; крововиливу у приниркову клітковину
лівої нирки; відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень і утворилися в наслідок дій тупого твердого предмету.

Смерть ОСОБА_6 настала від відкритої черепно - мозкової травми у виді
перелому склепіння кісток черепу, крововиливу під оболонки головного мозку,
забою речовини тім'яної частини лівої долі головного мозку, що ускладнилося
набряком і здавлюванням головного мозку.

При проведенні судово-медичної
експертизи речових доказів на шкіряному клаптику лівої лобно-тім'яної області
трупа ОСОБА_6 виявлено дві забиті рани, що спричинені внаслідок двох травмуючих
впливів тупого предмету і могли бути заподіяні представленим на експертизу
ліхтариком.

Із показань засуджених ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, а також потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що ліхтар знаходився в руках
ОСОБА_2, і саме він заподіяв удари цим ліхтарем ОСОБА_6

Оскільки встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_6
настала від ударів ліхтариком, які йому заподіяв засуджений ОСОБА_2, судова
колегія вважає за необхідне виключити з вироку суду щодо ОСОБА_1 кваліфікуючу
ознаку за ч.2 ст.121 КК України “умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило
смерть потерпілого” і пом'якшити йому за цією статтею покарання.

Таким чином, висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 у вчиненні хуліганства групою осіб, а також заподіяння ними умисного
тяжкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_2 ще й умисного тяжкого тілесного
ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтуються на доказах,
досліджених у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Дії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правильно
кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України та ч.2 ст.121 КК України.

Покарання ОСОБА_2, а також ОСОБА_1 за ч.2 ст.296 КК
України призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня
тяжкості вчинених злочинів, даних про їх особу.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, що
тягнуть за собою зміну чи скасування судових рішень, не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, його захисників ОСОБА_3 і ОСОБА_4
задовольнити частково.

Вирок Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим від 23 червня
2005 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня
2005 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з вироку щодо ОСОБА_1 кваліфікуючу ознаку за ч.2 ст.121 КК
України “умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого”.
Пом'якшити йому за цією статтею покарання до 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2
ст.296, ч.2 ст.121 КК України, вважати ОСОБА_1 засудженим на 7 (сім) років
позбавлення волі.

Судді :

Кравченко К.Т. Канигіна
Г.В. Жук В.Г.