В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2012 Справа №1-1109/11

року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Базана Л.Т.

при секретарі Сеник В.Г.

з участю прокурора Банаха С.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, пенсіонера, в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,

за ч.2 ст.222, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Підсудний ОСОБА_2, перебуваючи на посаді голови та будучи одночасно засновником СФГ «Рідний край» в с.Кип'ячка Тернопільського району Тернопільської області, будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, здійснюючи керівництво по вирішенню питань по соціальному розвитку, виробничо-господарської і фінансової діяльності господарства та наділений повноваженнями по розпорядженню майном і фінансовими засобами та коштами господарства, умисно та у власних корисливих інтересах і цілях та всупереч інтересам філії Тернопільського районного відділення ВАТ «Ощадбанк» 22 квітня 2003 року з метою незаконного одержання кредиту (кредитний договір №7 від 22 квітня 2003 року) на суму 20 000 грн. терміном на 2 роки, надав у вищевказаний банк у заставу під забезпечення договору про надання кредиту млин МДБ-6 (який належить ФО СПД ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2002 року) і який раніше, 27 листопада 2002 року був особисто ОСОБА_2 заставлений під забезпечення надання іншої кредитної лінії (кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1-кл від 27 листопада 2002 року) в інший кредитні установі, а саме кредитній спілці «Гарант» м.Тернопіль. Млин МДБ-6 державною виконавчою службою м.Тернополя реалізовано в рахунок погашення боргу перед кредитною спілкою «Гарант».

Відповідно до рішення Господарського суду Тернопільської області від 04 лютого 2005 року по справі № 2/11-129 було розірвано договір кредитної лінії № 7 від 22 квітня 2003 року і було вирішено стягнути в користь філії Тернопільського районного відділення ВАТ «Ощадбанк» суму 20 000 грн. в повернення кредиту та 1 588 грн. 53 коп. - відсотків.

Таким чином, ОСОБА_2, будучи службовою особою суб'єкта господарської діяльності надав у Тернопільське районне відділення ВАТ «Ощадбанк» завідомо неправдиву інформацію про предмет застави з метою одержання кредиту, чим завдав зазначеній кредитній установі великої матеріальної шкоди у вигляді відсутності забезпечення повернення коштів за договором про надання кредиту та відсотків за його користування на загальну суму 21 588 грн. 53 коп.

Крім цього, між Тернопільською філією АКБ «Імексбанк» та СФГ «Рідний край» в особі голови та засновника ОСОБА_2 26 грудня 2003 року укладено договір кредиту №12, згідно якого установою банку вказаному ФГ надано кредит в розмірі 25 000 грн. для проведення розрахунків за пшеницю з терміном проведення в строк до 24 грудня 2004 року із сплатою за користування кредитом 24% річних.

Для забезпечення вказаного кредитного договору між ТзОВ «Аваль», засновником та директором якого також є ОСОБА_2 та ТФ АКБ «Імексбанк» цього ж дня укладено договір застави, відповідно до п.1 якого установі банку передано в заставу належне ТзОВ «Аваль» майно, яке обліковується на його балансі, а саме вантажно-бортовий автомобіль «ГАЗ-5327» та трактор колісний «МТЗ-82», 1996 року випуску, який станом на 26 грудня 2003 року на підставі договору застави від 06 лютого 2003 року вже було передано в заставу кредитній спілці «Хлібодар» для забезпечення отриманого у вказаній кредитній спілці згідно договору позички №297 ОСОБА_2, як фізичною особою, кредит у розмірі 20 000 грн., з терміном погашення до 06 листопада 2003 року. Станом на 14 січня 2005 року заборгованість по даному договору складала 13 824 грн.

У п.1.3.7 вказаного договору застави заставодавець, тобто ТОВ «Аваль» в особі директора ОСОБА_2, засвідчив, що зазначене майно не є заставним забезпеченням інших зобов'язань, не перебуває під арештом та заставою.

Таким чином, директором ТзОВ «Аваль» ОСОБА_2 з метою одержання кредиту в ТФ АКБ «Імексбанк», при укладені договору кредиту від 26 грудня 2003 року №12, договору застави від 26 грудня 2003 року подано завідомо неправдиву інформацію щодо заставного майна, яке вже було предметом застави до договору позички від 06 лютого 2003 року.

Станом на даний час позичальником ТФ АКБ «Імексбанк» кредит не повернуто, заборгованість по ньому складає 24 496 грн.

Кошти які отримував ОСОБА_2 в кредит, витратив для ведення сільського господарства, а саме набув їх шляхом перерахування на рахунки підприємства, володів ними та використовував, оплачуючи закупівлю сільськогосподарської продукції, знаючи при цьому про те, що одержані вони внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння.

Допитаний як підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів за ч.2 ст.222, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що з 2002 року він являється засновником СФГ «Рідний край», яке знаходилось в с.Кип'ячка Тернопільського району і в його посадові обов'язки входило ведення господарства. На даний час підприємство являється фінансово неспроможним. Так, він в особі директора оформляв кредити в різних фінансових установах міста, зокрема в КС «Гарант» та «Хлібодар», а також у ВАТ «Державний ощадний банк України» та КБ «Імексбанк». 23 квітня 2003 року з метою одержання кредиту для сільськогосподарських потреб, ним в особі директора СФГ «Рідний край» з ТРВ ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний договір на суму 20 000 грн. терміном на два роки, для забезпечення якого він надав у заставу банку млин марки МДБ-6, при тому що він знав про те, що 27 листопада 2002 року ним був укладений кредитний договір з кредитною спілкою «Гарант» на суму приблизно 25 тис. грн. під забезпечення якого надав той же млин. При цьому йому було відомо про те, що не можна надавати майно в заставу, якщо воно вже було предметом застави по іншому кредитному договору. Про те, що дане майно необтяжене він неправдиво повідомив при укладені кредитного договору у ТРВ ВАТ «Ощадбанк». В подальшому кошти в сумі 20 000 грн. йому були перераховані на рахунок СФГ «Рідний край», які він надалі використовував для ведення сільського господарства. Крім цього, у 2001 року ним було засновано ТзОВ «Аваль», директором якого теж являвся він. 06 лютого 2003 року ним, як директором ТзОВ «Аваль», було укладено кредитний договір з КС «Хлібодар» на суму приблизно 20 000 грн., в забезпечення якого ним було надано даній КС заставне майно, а саме трактор колісний МТЗ-82 та вантажний автомобіль «ГАЗ-5327». В подальшому 26 грудня 2003 року ним був укладений кредитний договір №12 з АКБ «Імексбанк», згідно якого СФГ «Рідний край» було надано кредит в сумі 25 000 грн. В забезпечення даного кредитного договору ним було надано в заставу трактор колісний МТЗ-82 та вантажний автомобіль «ГАЗ-5327», які він раніше передав в заставу КС «Хлібодар». В даному випадку він також знав про те, що не можна було передавати вже раніше заставлене майно у заставу АКБ «Імексбанку», оскільки про відсутність обтяжень на це майно він також неправдиво вказав при його передачі в заставу банку. Кредитні кошти в сумі 25 000 грн. йому перерахували на рахунок СФГ «Рідний край», які він надалі використовував для ведення сільського господарства.

Підсудний ОСОБА_2, визнавши свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового слідства доказами, що її підтверджують, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з'ясувавши думку учасників процесу щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.299 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з'ясувавши при цьому, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_2 у скоєнні злочинів та кваліфікує його дії за ч.2 ст.222 КК України, тобто, надання службовою особою суб'єкта господарської діяльності завідомо неправдивої інформації банку з метою отримання кредиту, що завдало великої матеріальної шкоди, вчинене повторно, за ч.2 ст.366 КК України - службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки та за ч.1 ст.209 КК України - набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_2, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого, особу винного, його позитивні характеристики за місцем проживання, пенсійний вік, стан здоров'я, а саме те, що хворіє на важкі хвороби та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочинів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід призначити покарання у межах санкцій статей обвинувачення, зокрема: за ч.2 ст.222 КК України у виді штрафу в доход держави з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, за ч.2 ст.366 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та ч.1 ст.209 КК України у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом, оскільки таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів.

Водночас, суд враховуючи наведену вище сукупність пом'якшуючих обставин, особу підсудного, фактичні обставини справи, те, що з моменту вчинення злочинів пройшов значний проміжок часу, за який підсудний нових злочинів не вчиняв, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_2 на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_2 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_2 у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов'язки.

Крім цього, згідно ст.77 КК України не підлягає застосуванню до ОСОБА_2 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Речові докази у кримінальній справі: статут СФГ «Рідний край» с.Кип'ячка Тернопільського району, свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) СПД, протокол засідання зборів членів СФГ «Рідний край», довідку №22-41 про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, договір застави серії ВАС №192373, договір застави №248045, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1-КЛ від 27 листопада 2002 року, договір застави від 22 квітня 2003 року серії ВАК №276836, договір поруки від 22 квітня 2003 року серії ВАК №276833, акт спільної оцінки майна від 22 квітня 2003 року, договір відновлювальної кредитної лінії №7 від 22 квітня 2003 року, кредитну заявку СФГ «Рідний край» , договір страхування майна №23/114552 від 22 квітня 2003 року, заяву про оформлення договору кредитної лінії від 22 квітня 2003 року, договір №434/ТР-006-007/04 про страхування заставного майна від 22 квітня 2003 року, що зберігаються при матеріалах кримінальної справи слід зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Раніше обраний ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді взяття під варту необхідно змінити на підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили та звільнити його з-під варти з зали суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.222, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України та призначити йому за цими злочинами наступні покарання:

· за ч.2 ст.222 КК України - 51 000 грн. штрафу в доход держави з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки;

· за ч.2 ст.366 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

· за ч.1 ст.209 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 визначити 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обов'язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речові докази у кримінальній справі: статут СФГ «Рідний край» с.Кип'ячка Тернопільського району, свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) СПД, протокол засідання зборів членів СФГ «Рідний край», довідку №22-41 про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, договір застави серії ВАС №192373, договір застави №248045, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №1-КЛ від 27 листопада 2002 року, договір застави від 22 квітня 2003 року серії ВАК №276836, договір поруки від 22 квітня 2003 року серії ВАК №276833, акт спільної оцінки майна від 22 квітня 2003 року, договір відновлювальної кредитної лінії №7 від 22 квітня 2003 року, кредитну заявку СФГ «Рідний край» , договір страхування майна №23/114552 від 22 квітня 2003 року, заяву про оформлення договору кредитної лінії від 22 квітня 2003 року, договір №434/ТР-006-007/04 про страхування заставного майна від 22 квітня 2003 року, що зберігаються при матеріалах кримінальної справи - зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Раніше обраний ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді взяття під варту - змінити на підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили та звільнити його з-під варти з зали суду.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан