Справа № 152/968/15-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
судового засідання ОСОБА_2 ,
по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та
по обвинуваченню: ОСОБА_4 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України,
учасники кримінального провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачені ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
потерпіла ОСОБА_6 ,
ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 , 26 травня 2015 року біля 23-ї години на належному ОСОБА_4 мотоблоці «Зубр», з метою крадіжки чужого майна, приїхали до домоволодіння ОСОБА_6 , розташованого у АДРЕСА_2 . Зайшовши на територію домоволодіння, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали бувші у використанні чавунну батарею і чавунну пічку, загальною вагою 110,5 кг, вартістю одного кілограма металобрухту 3,20 грн, погрузивши їх на причеп мотоблоку «Зубр».
Отже, своїми протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 353,60 грн.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що в 26 травня 2015 року біля 23 години, він зателефонував своєму двоюрідному брату ОСОБА_4 та попросив його поїхати у с. Клекотина. ОСОБА_4 погодився, і вони разом на мотоблоці останнього поїхали у с. Клекотина. Під час поїздки ОСОБА_3 розказав ОСОБА_4 , що планує викрасти чавунну батарею. Під`їхавши до домоволодіння потерпілої, обвинувачені через калитку зайшли на його територію, звідки винесли чавунні батарею та пічку, які завантажили на причеп мотоблоку та згодом заховали неподалік будинку, у якому проживає ОСОБА_3 . Викрадені речі ОСОБА_3 планував використати у себе в господарстві. Проте після того, як їх викрили, батарею та пічку вони повернули потерпілій, окрім того, обвинувачені сплатили їй також 300 грн. Про вчинене він дуже шкодує та щиро кається.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що в 26 травня 2015 року біля 23 години, до нього зателефонував двоюрідний брат ОСОБА_3 та попросив його поїхати у с. Клекотина. ОСОБА_4 погодився, і вони разом на мотоблоці останнього поїхали у с. Клекотина. Під час поїздки ОСОБА_3 розказав ОСОБА_4 , що планує викрасти чавунну батарею. Під`їхавши до домоволодіння потерпілої, обвинувачені через калитку зайшли на його територію, звідки винесли чавунні батарею та пічку, які завантажили на причеп мотоблоку та згодом заховали неподалік будинку, у якому проживає ОСОБА_3 . Після того, як їх викрили, батарею та пічку вони повернули потерпілій, окрім того, обвинувачені сплатили їй також 300 грн. Про вчинене він дуже шкодує та щиро кається.
Ураховуючи те, що обвинувачені, прокурор та потерпіла у судовому засіданні не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх особу та стосуються речових доказів.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїли крадіжку, вчинену за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є особою молодого віку.
Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним вини та щире каяття, а також те, що у судовому засіданні потерпіла повідомила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 вона не має, оскільки шкода їй відшкодована повністю. Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Отже, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_3 , особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини справи, поведінки обвинуваченого у судовому засіданні, із якої вбачається, що він у повній мірі усвідомив безглуздість та ганебність своїх злочинних дій, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також, враховуючи думку потерпілої, висловленої у судовому засіданні, яка просила не застосувати до ОСОБА_3 реальну міру покарання та думку прокурора, який просив застосувати ст. 75 КК України, суд вважає, що доцільним є застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених у ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції його від суспільства.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, є особою молодого віку.
Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 , є визнання ним вини та щире каяття, а також те, що у судовому засіданні потерпіла повідомила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 вона не має, оскільки шкода їй відшкодована повністю. Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Отже, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини справи, поведінки обвинуваченого у судовому засіданні, із якої вбачається, що він у повній мірі усвідомив безглуздість та ганебність своїх злочинних дій, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також, враховуючи думку потерпілої, висловленої у судовому засіданні, яка просила не застосувати до ОСОБА_4 реальну міру покарання та думку прокурора, який просив застосувати ст. 75 КК України, суд вважає, що доцільним є застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених у ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції його від суспільства.
Призначаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначені вище покарання, суд виходить із того, що вони є справедливими, необхідними і достатніми для виправлення обвинувачених, їх перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає їх особам та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальних витрат у провадженні немає.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Підстав для обрання обвинуваченим запобіжних заходів немає.
Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом однорічного іспитового строку обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом однорічного іспитового строку обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази: бувші у використанні чавунні батарею та пічку залишити у власника ОСОБА_6 .
Запобіжні заходи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не застосовувати.
Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1