У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Таран Т.С.

розглянула
в судовому засіданні в м.Києві 18 березня 2008 року кримінальну справу
за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2., захисників ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. на вирок Ленінського районного суду м.Донецька від 25 грудня 2006 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Новгородської області Російської
Федерації, мешканця м.Донецька, росіянина, громадянина України, такого, що на
підставі ст.89 КК України, судимості не має,

засуджено:

за ч.5 ст.186 КК України на 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього
належного йому майна;

за ч.2 ст.289 КК України на 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього
належного йому майна.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
остаточне покарання ОСОБА_1. призначено у виді позбавлення волі на строк 9
років із конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та мешканця с. Любовки
Волновахського району Донецької області, такого, що судимості не має,

засуджено:

за ч.5 ст.186 КК України на 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
остаточне покарання ОСОБА_2. призначено у виді позбавлення волі на строк 8
років без конфіскації майна.

Зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_5. та ОСОБА_6.,
вирок щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2007 року вирок
Ленінського районного суду м.Донецька від 25 грудня 2006 року щодо ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_1. та ОСОБА_2. змінено, виключено із вступної та мотивувальної
частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_1. раніше судимий, а в решті
вирок суду залишено без змін.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. визнано винуватими у тому, що вони 13.02.2005 року о
18 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_5. та ОСОБА_6., на вул.Стадіонній в
м.Донецьку незаконно заволоділи автомобілем “ЗАЗ-110247”, який належав
ОСОБА_7., застосувавши при цьому до ОСОБА_8. та ОСОБА_9. насильство, що не є
небезпечним для їх життя та здоров'я. Ці ж особи відкрито викрали мобільні
телефони різних моделей, що знаходились у даному автомобілі і належали
ОСОБА_10. у кількості 420 шт, завдавши йому матеріальної шкоди на загальну суму
430 673 грн. 07 коп., що у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний
мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто є особливо великим
розміром.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1. та захисник ОСОБА_3., посилаючись
на неповноту досудового та судового слідства при встановленні кількості та
вартості викраденого майна, відсутність у потерпілого ОСОБА_10. належних
документів про законність придбання ним мобільних телефонів, у зв'язку з чим
судом було неправильно вирішено цивільний позов в частині відшкодування
матеріальної шкоди, просять постановленні щодо ОСОБА_1. судові рішення
скасувати, а справу направити на нове розслідування у частині, що стосується
цивільного позову.

Засуджений ОСОБА_2. та його захисник ОСОБА_4. у своїх касаційних скаргах
просять вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2.
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, у зв'язку з істотними
порушеннями кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням
кримінального закону.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг засуджених ОСОБА_1. і ОСОБА_2., захисників ОСОБА_3. і
ОСОБА_4., колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Доводи касаційних скарг засудженого
ОСОБА_1. та
захисника ОСОБА_3. про неповноту досудового та судового слідства при
встановленні кількості та вартості викраденого майна, відсутність належних
документів про законність придбання потерпілим мобільних телефонів та неправильне
вирішення у зв'язку з цим цивільного позову, є необгрунтованими.

Як убачається із матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_10., під час розгляду
справи у суді, заявив цивільний позов про стягнення у солідарному порядку з
усіх засуджених на його користь матеріальних збитків завданих злочином, додавши
до позову накладні про вартість викрадених у нього мобільних телефонів та те,
що він зазначені телефони придбав на законних підставах (т.3 а.с.31-40). У
відповідності з доказами, зібраними у справі, встановлено кількість викраденого
майна і його вартість. Достовірність цих доказів сумнівів не викликає.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10. було вирішено згідно з вимогами ст.328
КПК України і задоволено частково, відповідно до встановленого судом розміру
заподіяних збитків.

Підстав для скасування постановлених судових рішень і направлення справи на
додаткове розслідування колегія суддів не убачає.

Посилання засудженого ОСОБА_2. та захисника ОСОБА_4. у своїх касаційних
скаргах на те, що під час досудового слідства було порушено право на захист
засудженого ОСОБА_2., є безпідставними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 КПК України участь у справі захисника при
провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи у
суді першої інстанції є обов'язковою у справах осіб, які підозрюються або
обвинувачуються у вчиненні злочину у віці до 18 років, - з моменту визнання
особи підозрюваною чи пред'явлення їй обвинувачення.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2. вчинив злочини у віці до 18 років.
Під час досудового слідства зі стадії визнання ОСОБА_2. підозрюваним та допиту
його в якості підозрюваного, йому, за його згодою, було призначено захисника
ОСОБА_11., який здійснював захист його інтересів до того часу поки ОСОБА_2. не
побажав мати іншого захисника (т.1 а.с. 138,140-146).

Виходячи з наведеного, порушень
права на захист засудженого ОСОБА_2., як на стадії досудового слідства так і
під час розгляду справи у суді, встановлено не було.

Доводи засудженого ОСОБА_2. та захисника ОСОБА_4. у своїх касаційних скаргах
про те, що дії ОСОБА_2. слід перекваліфікувати з ч.5 ст.186 КК України на
ст.296 КК України, а за ч.2 ст.289 КК України справу потрібно закрити,
спростовуються зібраними та перевіреними по справі доказами.

Так, відповідно до протоколів допиту засудженого ОСОБА_2. (т.1 а.с.141-146,
206-210), він не заперечував свою та інших засуджених участь у незаконному
заволодінні транспортним засобом та відкритому викраденні чужого майна, давав
детальні показання щодо обставин вчинення цих злочинів, які могли бути відомі
йому, як учаснику цих подій. Його показання узгоджуються з показаннями
потерпілих, засуджених та іншими наведеними у вироку доказами.

Наведеними у вироку доказами підтверджується, що дії ОСОБА_2. та інших
засуджених були спрямованні на заволодіння майном потерпілих, а не на порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а тому підстав
для перекваліфікації дій ОСОБА_2. на ст.296 КК України не убачається.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4. про
призначення засудженому ОСОБА_2. більш суворого покарання, ніж передбачено
законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.102 КК України, покарання у виді позбавлення
волі особам, які на момент вчинення злочину не досягли вісімнадцятирічного
віку, за вчинення особливо тяжкого злочину, не пов'язаного з умисним
позбавленням життя людини, призначається на строк не більше 10 років.

Злочин, передбачений ч.5 ст.186 КК України, відповідно до класифікації
злочинів, встановленої ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжких,
оскільки за його вчинення може бути призначене покарання на строк від 8 до 13
років позбавлення волі. Суд вірно, з врахуванням ступені тяжкості вчиненого
злочину, даних про особу ОСОБА_2. та обставин, що пом'якшують покарання,
призначив його в мінімальному розмірі санкції ч.5 ст.186 КК України.

Суд об'єктивно, повно та всебічно дослідив зібрані згідно з вимогами
кримінально-процесуальним законом докази у справі, дав їм належну оцінку і
обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_2. та ОСОБА_1. у вчиненні
злочинів, вірно кваліфікував їх дії.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_1. та ОСОБА_2., аналогічні доводам їх
апеляційних скарг, були перевіренні при апеляційному розгляді справи і
відхиленні судом, як необґрунтовані.

Призначене покарання засудженому ОСОБА_1. відповідає вимогам ст.65 КК
України, покарання призначене ОСОБА_2. відповідає вимогам ст.ст.65,102 КК
України, воно є необхідним та достатнім
для їх виправлення й попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не убачає підстав для
задоволення касаційних скарг.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

у задоволенні касаційних скарг
засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисникам ОСОБА_3. і ОСОБА_4. на вирок
Ленінського районного суду м.Донецька від 25 грудня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 20 липня 2007 року - відмовити.

С У Д Д І :

Кармазін Ю.М. Кліменко М.Р Таран Т.С.