У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора
засудженої

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І.,
Колесниченка О.В., ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 8 травня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на вирок
Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 вересня 2006 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Вінницької області від 9 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

раніше не судиму,

- за ч.1 ст.125
КК України до штрафу в сумі 550 грн.

ОСОБА_1 засуджено за те, що вона 01.01.2006 року близько 16 год. поблизу
будинку АДРЕСА_1 з метою припинення суперечки між її малолітнім сином ОСОБА_3 та малолітніми
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підійшла до них та
двічі вдарила ОСОБА_4 по обличчю і один
раз по нозі, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження без розладу
здоров'я у виді незначної припухлості правої щоки і синця на передній поверхні
правої гомілки.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2006 року вирок
Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 вересня 2006 року щодо ОСОБА_1
залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 доводить незаконність засудження ОСОБА_1. Зазначає, що
прокурор не вправі був порушувати кримінальну справу щодо неї, а також посилається на те, що суд не
врахував, що ОСОБА_1 діяла в стані необхідної оборони, оскільки захищала від побиття свого сина, що виключає
наявність в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу провадженням закрити за
відсутністю в її діях складу злочину.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої на підтримання касаційної
скарги її захисника, думку прокурора, який вважав необхідним касаційну скаргу
задовольнити частково, вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити за відсутністю в її діях складу злочину, оскільки вона діяла у стані
необхідної оборони, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія
суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з таких підстав.

Твердження
захисника у касаційній скарзі про те, що прокурор не мав повноважень для
порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.125 КК України, є такими,
що ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 27 КПК України справи про злочини, передбачені ст. 125 КК
України, порушуються суддею не інакше як за скаргою потерпілого, якому і
належить право підтримувати обвинувачення. Дізнання і досудове слідство в цих
справах не провадиться. Прокурор вправі порушити справу про такий злочин і при
відсутності скарги потерпілого у випадках, якщо справа має особливе громадське
значення, а також у виняткових випадках, коли потерпілий у такій справі через
свій безпорадний стан, залежність від обвинуваченого чи з інших причин не може
захистити свої законні інтереси.

Як видно з постанови від 29 січня 2006 року
прокурора Ленінського району м. Вінниці, прокурор скасував постанову від
06.01.2006 року дільничного інспектора міліції ВДІМ Ленінського ВМВ УМВС
України у Вінницькій області про відмову в порушенні кримінальної справи за
фактом побиття ОСОБА_4 за ст. 296 КК України і порушив кримінальну справу за ч.1 ст. 125 КК
України за фактом заподіяння неповнолітньому ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень.
При цьому з тексту постанови видно, що прокурор порушив справу, виходячи лише
із заяви батька потерпілого про побиття його сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
дорослою жінкою.

Однак прокурором не було взято до уваги матеріали перевірки, проведеної
дільничним інспектором, за якими встановлено, що між ОСОБА_4 і хлопчиком його ж
віку виникла суперечка і бійка, в яку на захист сина втрутилась мати хлопчика.
ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження під час цієї бійки.

Також прокурором в постанові про
порушення кримінальної справи не визначено, в чому полягало особливе
громадське значення цієї справи чи її винятковість, та не наведені обставини,
які б давали право прокурору порушити кримінальну справу про злочин,
передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, з огляду на те, що за відомими прокурору даними ОСОБА_4 проживав
у сім'ї, його батько ОСОБА_4 має вищу юридичну освіту, працював у Стрижевській
виправній колонії, тобто міг забезпечити захист законних інтересів свого сина
шляхом подання до суду скарги в порядку, передбаченому ст. 27 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що прокурор не мав у даному
конкретному випадку повноважень на порушення кримінальної справи за ч. 1 ст.125
КК України і направлення її для проведення досудового розслідування.

На ці порушення кримінально-процесуального закону не звернув уваги суд при прийнятті
кримінальної справи до судового
розгляду.

Крім того, при розгляді справи і
постановленні вироку суд допустив істотні
порушення кримінально-процесуального законодавства, неправильно
застосував кримінальний закон та незаконно засудив ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК
України.

Так, в порушення вимог ст. 334 КПК України суд у вироку допустив
суперечності при встановленні фактичних обставин справи. Зокрема, при
викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд зазначив,
що ОСОБА_1, помітивши суперечку між її сином ОСОБА_3 та неповнолітніми ОСОБА_4
і ОСОБА_5, підійшла до них та умисно двічі вдарила неповнолітнього ОСОБА_4 по
обличчю і один раз по нозі, чим
спричинила останньому легкі тілесні ушкодження.

Однак, аналізуючи зібрані по справі та досліджені
докази, суд зазначив у вироку, що ними
підтверджується, що між потерпілим
ОСОБА_4 і сином ОСОБА_1 - ОСОБА_3 була бійка, і саме з метою припинення цієї
бійки ОСОБА_1 застосувала до потерпілого фізичний вплив, тобто діяла з метою
захисту свого сина.

Те, що між
малолітніми ОСОБА_3 і ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_7, з іншого боку, дійсно
виникла суперечка, а потім, коли ці
хлопці наздогнали ОСОБА_3 та ОСОБА_6, і бійка, під час якої вони один одному
наносили удари, розбивши у тому числі
ОСОБА_5 ніс, а ОСОБА_3 ніс і губу, від
чого у останнього йшла кров, та про це повідомила батьків малолітня ОСОБА_8,
підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_4, даними ним у тому числі на очній
ставці з ОСОБА_1, показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, з яких також випливає, що мати
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 втрутилася у бійку для захисту сина, а потім, надавши
сину допомогу, виходила на вулицю із цукерками, щоб примирити хлопців.

Як убачається з показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, вони на повідомлення ОСОБА_8
про побиття брата також виходили на вулицю і бачили, як двоє хлопців - ОСОБА_5
і ОСОБА_4 били ОСОБА_3, який з розбитим носом і губою у крові лежав на землі,
на що ОСОБА_1, захищаючи сина, втрутилася
у бійку і розборонила хлопців.

При цьому в показаннях допитаних по справі осіб є істотні
суперечності, оскільки одні - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та свідки, що не були очевидцями
події - ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 вказують на те, що ОСОБА_1, втрутившись
у бійку, умисно наносила удари
потерпілому; інші - ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_11 зазначають, що ОСОБА_1, розбороняючи
хлопців, нікого, у тому числі й потерпілого, не била і таких дій ОСОБА_1 вони
не бачили.

Сама ОСОБА_1, вказуючи, що втрутилась у бійку для захисту
сина від двох хлопців, які його били, по
суті заперечує побиття нею ОСОБА_4 і
умисне заподіяння йому легких тілесних ушкоджень.

Також у справі є дані, що під час бійки хлопці наносили
один одному удари, внаслідок яких, зокрема, були тілесні ушкодження у ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_3
вказував, що під час бійки міг наносити
удари і ОСОБА_4

За таких обставин виникає сумнів в обґрунтованості
висновку суду, що виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді незначної припухлості щоки і синця на
нозі виникли в результаті дій саме ОСОБА_1, а не раніше під час бійки
хлопців.

Даними акту судово-медичного обстеження №1385 від
01.06.2006 року, копію якого суд у судовому засіданні відмовився долучати до
матеріалів справи і яку було долучено до апеляції захисника ОСОБА_2,
встановлено, що виявлений у ОСОБА_3 рубець на слизовій оболонці верхньої губи є
наслідком загоєння рани, яка виникла, не виключено, в строк, на який
посилається обстежуваний - 01.01.2006 року, та відноситься до легких тілесних
ушкоджень.

Таким чином, з урахуванням даних цього акту та показань
свідків щодо причин втручання ОСОБА_1 у бійку хлопців, слід дійти висновку, що
навіть при умисному нанесенні нею в цей момент ударів ОСОБА_4 заподіяння під час
бійки її малолітньому сину ОСОБА_3
легких тілесних ушкоджень давало їй підстави застосувати силу з метою
захисту своєї дитини, і
спричинення нею при цьому тілесних ушкоджень такого ж ступеню тяжкості, як і
ті, що були заподіяні її сину, не тягне настання кримінальної відповідальності, оскільки її
дії, як вчинені у стані необхідної оборони,
відповідали небезпечності посягання
на сина та обстановці його
захисту.

Ураховуючи викладене, а також виходячи з вимог ст. 62 Конституції
України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись
на користь обвинуваченого, вирок щодо ОСОБА_1 підлягає
скасуванню, а справа закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України за
відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_2
задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 вересня
2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу щодо неї закрити на підставі п. 2 ч.1 ст.6 КПК України.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Гриців М.І.