Справа №490/1475/14-к 09.07.2015 09.07.2015 09.07.2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_10
захисник ОСОБА_11
виправданий ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалення необґрунтованого виправдувального вироку судом першої інстанції.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні
провадження №11-кп/784/10/15головуючий суду 1-ої інстанції: ОСОБА_12
категорія: ч.2 ст.187 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 187 КК України визнано невинуватим і виправдано.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд безпідставно відкинув показання потерпілого ОСОБА_10 , який чітко розгледів нападника, яким був ОСОБА_6 . Також судом не надано належної оцінки тим обставинам, що потерпілий ОСОБА_10 з обвинуваченим ОСОБА_6 взагалі не знайомі, проте потерпілий чітко описав особливості його зовнішніх ознак.

Також, на думку апелянта, судом не надана належна оцінка показам свідка ОСОБА_13 , які надані 12.03.2014 року та не враховано, що з цим свідком проводився слідчий експеримент, під час якого свідок розповів та показав про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення та його покази співпадають з показами потерпілого ОСОБА_10 .

Вважає, що судом не надано належної оцінки таким доказам, як протоколи впізнання, проведені за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , в ході яких останні показали, що бачили нападника ОСОБА_6 та розповіли його особливості зовнішніх ознак.

Крім того, судом не враховано той факт, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , є друзями родини ОСОБА_6 на протязі 20 років, свідок ОСОБА_16 є товаришем ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_17 є родичем ОСОБА_6 , за таких обставин судом не надано належної оцінки показам вказаних свідків та їхньої зацікавленості у виправданні ОСОБА_6 .

Також судом не враховано показання свідка ОСОБА_18 , розбіжності між показами свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Наведені докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 , який, на думку апелянта, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачувався в разбойному нападі 15.10.2013 року о 12.15 год. біля магазину «Продукти» на вул. Колодязна, 11 в м. Миколаєві на ОСОБА_10 із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в нанесенні ударів ножем в різні частини тіла, внаслідок чого потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_6 буди кваліфіковані за ч.2 ст. 187 КК України.
Ухвалюючи виправдувальній вирок, суд першої інстанції вказав на недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину.
Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши в порядку ч.3 ст. 404 КПК України обставини кримінального провадження які були встановлені в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в тому числі і щодо визнання певної особи винною у вчиненні визначеного злочину.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд виходив з того, що на момент вчинення розбійного нападу на ОСОБА_10 у встановлений досудовим слідством час 12.15 год. ОСОБА_6 знаходився на далекій відстані від місця події - магазину «Продукти», який знаходиться на вул. Колодязна, 11 в м. Миколаєві.

В основу такого висновку суд поклав показання ОСОБА_6 , який стверджував, що 15.10.2013 року в першій половині дня він з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та водієм вантажного автомобіля Березанським в Корабельному районі м. Миколаєва завантажили в машину останнього шпали і поїхали на дачу в с.Зайчевське, де розвантаження шпал тривало приблизно 30 хвилин. Після чого він з ОСОБА_16 і ОСОБА_14 на машині повернулися в м. Миколаїв. О 14.00 год. на залізничний вокзал по вул. Новозводскій зустрілися з жінкою ОСОБА_14 ОСОБА_15 , яка передала йому і ОСОБА_16 гроші за виконану роботу.

Також на підтвердження показань ОСОБА_6 суд навів у вироку показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які показали, що 15.10.2013 року зранку до 14.00 год. ОСОБА_6 знаходився з ними та допомагав вантажити і перевозити шпали з с. Галиціновка до с. Зайчевське в Миколаївській області.

Крім того, суд вказав на узгодженість показань ОСОБА_6 з показаннями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив, що 15.10.2013 року приблизно о 9.00 год. ОСОБА_6 з іншими чоловіками орендували його вантажівку, щоб перевезти шпали з с. Галиціновка до с. Зайчевське в Миколаївській області. Приблизно о 12.30-12.50 год. він залишив чоловіків в с. Зайчевському, а сам поїхав в м. Миколаїв.

Також суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила показання ОСОБА_6 в частині того, що в цей день о 13.30 год. на залізничний вокзал в м. Миколаєві, де вона працює, під`їхали її чоловік ОСОБА_14 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_16 . Вона підійшла до них та розрахувалася з хлопцями за виконану роботу.

Таким чином, суд першої інстанції, взяв до уваги показання ОСОБА_6 , вказаних свідків і зазначив про наявність алібі у ОСОБА_6 .

Разом з тим суд в порушення вимог закону не дослідив всі обставин справи в їх сукупності, не оцінив кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, без належного вмотивування суд першої інстанції відкинув показання потерпілого ОСОБА_10 , який стверджував, що розбійний напад на нього вчинив саме ОСОБА_6 .

Суд критично віднісся к показам потерпілого, пославшись тільки на те, що потерпілий бачив нападника на протязі нетривалого часу.

Також суд відкинув, як доказ обвинувачення, показання свідка ОСОБА_13 з огляду на те, що вказаний свідок змінив свої показання і пояснив, що він не був очевидцем розбійного нападу на ОСОБА_10 , а обмовив ОСОБА_6 у скоєнні даного злочину на прохання начальника Центрального районного відділу міліції в обмін на поблажливе ставлення до себе, оскільки у нього проблеми з наркотиками.

При цьому суд не взяв до уваги надані стороною обвинувачення інші докази, які могли істотно вплинути на його висновки

У зв`язку з чим апеляційний суд відповідно до вимог ч.З ст. 404 КПК України, за клопотанням прокурора повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що 15.10.2013 року, о 12.15 год. він знаходився у салоні автомобіля марки «Форд Транзит» по вул. Колодязна, 11 в м. Миколаєві, коли на пасажирське сидіння сів раніше незнайомий йому чоловік і із застосуванням ножа вимагав гроші. Він вчинив опір і чоловік вистрибнув із салону автомобіля та втік. Внаслідок застосування до нього насилля, йому були спричинені тілесні ушкодження.

Із показань потерпілого також убачається, що йому надавалися фотографії раніше незнайомих йому осіб, серед яких він впізнав чоловіка, який вчинив на нього напад.

Після чого йому були пред`явлені для впізнання чотири особи, серед яких він впізнав ОСОБА_6 , що підтверджується даними протоколу впізнання від 16.10.2013 року (т. 1 а.с.180-182).

З огляду на те, що фотографії надавалися ОСОБА_10 в ході оперативно-розшукових заходів, то позбавлені підстав доводи захисника про необхідність складання протоколу про проведення вказаних дій.

Не вбачає апеляційний суд процесуальних порушень при пред`явленні особи для впізнання.

У відповідності із вимогами ст. 228 КПК України потерпілий повідомив про прикмети особи, яка вчинила на нього розбійний напад, після чого вказав на ОСОБА_6 і пояснив за якими ознаками він його впізнав (формі обличчя та вухам).

Що стосується твердження захисника, який зазначив, що при проведенні даної слідчої дії не залучався захисник, то у відповідності із вимогами ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів і в цьому випадку його участь забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, 17.10. 2013 року, тобто після проведення впізнання.

Таким чином, позбавлені підстав твердження захисника про необхідність визнання протоколу пред`явлення для впізнання ОСОБА_6 недопустимим доказом через порушення права на захист.

Показання потерпілого апеляційний суд визнає достовірними, оскільки вони узгоджуються із безпосередньо дослідженими в апеляційній інстанції показами свідка ОСОБА_13 , який в той день знаходився неподалік від вказаного автомобіля біля магазину і бачив, як раніше невідомий йому чоловік вистрибнув з салону автомобіля і втік.

Згідно даним протоколу пред`явлення для впізнання від 18.10.2013 року свідок ОСОБА_13 серед пред`явлених йому для впізнання осіб, впізнав ОСОБА_6 , як особу, яку він бачив 15.10.20ІЗроку при описаних ним обставинах(т.1 а.с.180-182)

Також свої покази потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_13 підтвердили в ході проведення слідчих експериментів, що підтверджується складеними протоколами про проведення даної слідчої дії з потерпілим від 15.01.2014 року (т.1 а.с.211-214) та свідком від 21.01.2014 року (т.2 а.с.3-6).

З метою перевірки достовірності показань свідка ОСОБА_13 , апеляційний суд в порядку ст. 96 КПК України з`ясував наступне.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вказаний свідок був допитаний в суді першої інстанції 12.03.2014 року і показав, при яких обставинах він бачив ОСОБА_6 . Ці показання узгоджуються із показаннями потерпілого та співпали із наданими ним показаннями в апеляційній інстанції.

В судовому засіданні 12.09.2014 року свідок ОСОБА_13 стверджував, що не був очевидцем розбійного нападу на Задвицького, а обмовив ОСОБА_6 у скоєнні даного злочину на прохання начальника Центрального районного відділу міліції в обмін на поблажливе ставлення до себе, оскільки у нього проблеми з наркотиками.

В апеляційній інстанції свідок ОСОБА_13 пояснив, що 12.09.2014 року він надав такі покази внаслідок здійснення відносно нього тиску з боку ОСОБА_6 , який при зустрічі погрожував йому застосуванням фізичного насильства у разі надання ним показів щодо причетності ОСОБА_6 до розбійного нападу.

Сам ОСОБА_6 не заперечував факт зустрічі з ОСОБА_13 , в ході якої він попередив останнього, щоб той говорив правду.

Разом з тим стороною захисту не представлено даних, що підтверджують нечесність свідка.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що показання свідка ОСОБА_21 є достовірними.

Крім того, факт застосування до потерпілого насилля при вказаних ним обставинах підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №1719 від 18.10.2013 року, згідно якому у ОСОБА_10 маються тілесні ушкодження у вигляді різаних ран шиї і обличчя зправа, правої ушної раковини, правого передпліччя, правого бедра, які могли утворитися внаслідок дії колюче-ріжучого предмета, не виключено лезо клинком ножа.

Що стосується тверджень свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 про постійне знаходження зранку до 14.00 год. разом з ними ОСОБА_6 , то є обґрунтованими посилання прокурора на те, що вони є товаришами ОСОБА_6 і тому до їх показів, як зацікавлених осіб, необхідно відноситися критично.

Показання свідка ОСОБА_18 не спростовують обставини вчинення ОСОБА_6 злочину з огляду на те, що вони їхали в різних машинах, різними дорогами і він не міг знати про дії ОСОБА_6 у вказаний в обвинуваченні час.

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 , який вчинив раніше розбій, у нападі на ОСОБА_10 з метою заволодіння грошима (розбій), поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого при наступних обставинах:
15.10.2013 року о 12.15 год. біля магазину «Продукти» на вул. Колодязна, 11 в м. Миколаєві, заздалегідь взявши з собою ніж, з метою заволодіння чужим майном, проник до автомобіля марки «Форд Транзит» реєстраційний номер НОМЕР_1 і з застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився за кермом автомобіля, що виразилося в нанесенні ударів ножем в різні частини тіла, наказав віддати йому гроші. В момент здійснення нападу, потерпілий почав чинити опір, в ході якого ОСОБА_6 вибіг та зник з місця вчинення злочину. Потерпілому в результаті завданих ударів заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_6 вірно кваліфікувати за ч.2 ст. 187 КК України.
Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд у відповідності із вимогами ст.65 КК України враховує вчинення ним тяжкого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, також позитивно характеризується за місцем попередньої роботи.
Врахувавши наведене, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, апеляційний суд погоджується із доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 187 КК України та додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому на праві власності майна, яке є обов`язковим.
Саме таке покарання на думку апеляційного суду є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, що у відповідності із вимогами п.3 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку.
Керуючись ст. 404, ст. 405, п.3 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2014 року відносно виправданого ОСОБА_6 - скасувати.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Рахувати початок строку основного покарання з моменту виконання даного вироку, зарахувавши у відбуте покарання період його тримання під вартою з 16.10.2013 року по 14.04.2014 року.

На вирок апеляційного суду може бути подана касаційна скарга в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк, з моменту вручення копії вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3