Справа № 1-402/07
В И Р О К

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

місто Ковель 28
грудня 2007 року

Ковельський
міськрайоний суд Волинської області під головуванням

судді Денисюка Р.С.,

за
участю секретаря Тітівалова
Р.К.,

прокурора Масалова С.М.,

підсудного
ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, уродженця
с. Арсеновичі Ковельського району Волинської області, проживаючого: с.
Арсеновичі Ковельського району, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164
КК України,

В С Т А
Н О В И В:

Рішенням
Луцького міського суду Волинської області від 08.07.2002 року вирішено
стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх заробітків, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2002 року
і до досягнення дитиною повноліття.

Хоча із
ОСОБА_1 проводилась профілактична бесіда щодо сплати заборгованості, боржник і
надалі добровільно рішення суду не виконує, ніде не працював, а якщо і
працював, то про місце роботи державного виконавця не повідомляв з метою
ухилення від сплати аліментів. ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавав, хоча неодноразово попереджався державним виконавцем про
кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Ніяких заходів з
метою погашення заборгованості по аліментах ОСОБА_1 не вживав, у зв'язку з
чим за період з 01.12.2003 року по
31.10.2007 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів за 47 місяців в
розмірі 8712,98 гривень.

Допитаний
в судовому засіданні в якості підсудного ОСОБА_1 свою вину у скоєнні вказаного
злочину визнав повністю і по суті пред'явленого обвинувачення показав, що на
протязі 47 місяців не міг влаштуватися на роботу, ніяких заходів для цього
вживав. В центр зайнятості про пошук роботи не звертався. Попередження із
виконавчої служби отримував, знав, що необхідно сплачувати аліменти, однак, не
маючи постійної роботи цього робити не міг. Роботи взагалі ніде не шукав.

Крім
повного визнання вини самими підсудним, його вина у вчиненні вказаного злочину
підтверджується доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками
судового розгляду.

Суд
повно, всесторонньо, об'єктивно аналізуючи зібрані по справі та досліджені в
ході судового розгляду справи докази, приходить до висновку, про доведеність
вини підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК
України, та кваліфікує його дії як злісне ухилення від сплати встановлених
рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При
обранні міри кримінального покарання суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_1 злочину та особу винного у їх сукупності.

Пом'якшуючими
покарання обставинами по справі в діях ОСОБА_1 суд визнає
повне визнання своєї вини у скоєному злочині, те, що злочин не є тяжким.

По
місцю проживання ОСОБА_1 характеризується добре.

Обставин,
що обтяжують покарання ОСОБА_1, суд не вбачає.

Враховуючи
обставини справи, особу підсудного, наявність пом'якшуючих обставин, те, що
злочин є невеликої тяжкості, ОСОБА_1 вчинив злочин вперше, суд вважає, що
перевиховання підсудного можливе і без ізоляції від суспільства і до нього слід
застосувати ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Визнати
винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та
призначити йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбуття призначеного
основного покарання, встановивши йому іспитовий термін строком 1 (один) рік.

Відповідно
до ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи;

-
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Контроль
за виконанням вироку покласти на орган кримінально-виконавчої системи за місцем
проживання засудженого.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обрати щодо ОСОБА_1 підписку
про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом
п'ятнадцяти діб з моменту його
проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Р.С.
ДЕНИСЮК