Провадження № 11-кп/780/430/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія Розділ 2 07.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
7 квітня 2015 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2015 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку, 14 вересня 2014 року близько 14 години в м. Бровари Київської області, обвинувачений ОСОБА_7 перебував в будинку по АДРЕСА_2 , де він проживав. В цей час, у обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 яка є його дружиною, виник словесний конфлікт, на ґрунті виниклих неприязних відносин до потерпілої, причиною якого стали, спори за проживання останньої та дітей в вказаному будинку. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 в приміщенні кухні, з метою спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар ладонею правої руки, в область лівої частини голови, потерпілій ОСОБА_9 .

В результаті вказаного кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження в вигляді - синця в лівій завушній області, які відповідно до висновку судової-медичної експертизи за № 353 від 18.09.2014 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник подав апеляційну скаргу в якій просить винести рішення, яким вирок змінити, визнавши ОСОБА_7 не винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та відмовити у задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що досудовим та судовим слідством не було доведено прямого умислу засудженого нанести будь-які тілесні ушкодження потерпілій. Доводи слідства ґрунтуються лише на припущеннях та домислах, а сама справа була розслідувана не об`єктивно і з обвинувальним нахилом. У вироку зазначено, що у потерпілої та обвинуваченого конфлікт виник на грунті давно тривалих неприязних відносин, що спростовується протоколом одночасного допиту від 20 листопада 2014 року. Щодо показів свідка ОСОБА_10 , то вони на думку адвоката доказом бути не можуть, оскільки даний свідок є зацікавленою особою, який явно виступає на боці своєї матері, проти батька, який вирішив розлучитись з ОСОБА_9 та поділити спільно нажите майно. Крім того, захисник в апеляції звертає увагу на те, що судово - медична експертиза проведена лише через 3 дні. Також вважає не обґрунтованим стягнення цивільного позову з обвинуваченого, оскільки ОСОБА_9 відмовилась подавати цивільний позов на досудовому розслідуванні, що підтверджується її заявою. Потерпіла не надала жодного документу, який би підтверджував її витрати, що були понесені внаслідок кримінального правопорушення, не зазначила які саме душевні страждання вона понесла. Задовольняючи цивільний позов потерпілої суд не врахував матеріальне становище обвинуваченого, який відповідно до довідки від 1 листопада 2014 року має оклад в розмірі 2000 грн., а за останні 6 місяців минулого року його заробітна плата склала менше 9 000 грн., крім того, в лютому 2015 року його було звільнено, а тому в даний час він взагалі не має ніяких доходів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду 1-ї інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному нанесені легких тілесних ушкодженнях потерпілій ОСОБА_9 відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які всебічно, повно та об`єктивно досліджені в судовому засіданні і отримали у вироку належну оцінку в плані відносності, допустимості, достовірності та достатності для юридичної кваліфікації.

В обґрунтування висновків суду про винність ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень обґрунтовано покладені покази потерпілої, які повністю узгоджуються з показами очевидця події свідка ОСОБА_10 , об`єктивними даними протоколу прийняття заяви від 14 вересня 2014 року, протоколів слідчих експериментів від 23 жовтня та 14 листопада 2014 року, підтверджуються висновками судово медичного експерта про наявність, механізм заподіяння та ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Щодо доводів захисника про те, що відсутні докази вини ОСОБА_7 , наявність протиріч в показах свідка та потерпілої, а також те що свідок є зацікавленою стороною, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, належним чином перевірялись судом під час розгляду справи та дослідження доказів в судовому засіданні, оскільки захисник наводив аналогічні доводи і під час судового розгляду в суді першої інстанції, суд в свою чергу перевіривши наведені доводи надав їм належну оцінку, зазначивши, що розцінює їх, як один із засобів захисту, а оскільки висновок суду ґрунтуються на вимогах закону, зроблений після оцінки в судовому засіданні сукупності доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду, тим більше, що жодних достовірних даних про зацікавленість свідка чи дачу ним завідомо недостовірних показів, крім загальних розмірковувань, захисник не наводить.
Щодо доводів захисника про несвоєчасність заявлення цивільного позову, його необґрунтованість та при задоволенні не врахування судом матеріального стану обвинуваченого, то вони є безпідставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому не врахування в даному випадку матеріального стану обвинуваченого не є порушенням вимог закону, а з врахуванням конкретних обставин справи на думку колегії суддів не може слугувати і достатньою підставою для визнання рішення суду неправомірним. Доводи апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_9 під час досудового розслідування відмовилась подавати цивільний позов, про що є її заява, а потім до початку розгляду справи в судовому засіданні подала цивільний позов, вони також не впливають на обґрунтованість принятого судом рішення, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за заподіяну їй шкоду. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 , подала цивільний позов у визначений законом строк та відповідно до встановленого порядку.
Щодо доводів захисника про те, що потерпіла не надала жодного документу, який би підтверджував її витрати, що були понесені внаслідок вчинення кримінального правопорушення, то вони спростовуються вимогами закону, оскільки в даних доводах захисник має на увазі відшкодування матеріальної шкоди, яка має бути підтверджена документально, а потерпіла заявила цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди, про що зазначила в своїй позовній заяві, роз`яснила в чому полягають її моральні страждання, які не потребують документального підтвердження.

Відповідно до ст. 22, ч.ч. 2, 4 ст. 396, ч.3 ст. 404 ч.1 ст. 407 ч.1 ст. 418 КПК України кримінальне провадження в суді здійснюється на умовах змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною своїх правових позицій, прав і законних інтересів, з правом подання до суду відповідних доказів, клопотань. В разі неподання в суді першої інстанції доказів, в тому числі щодо спростування заявлених позовів у кримінальній справі, або не дослідження судом першої інстанції певних обставин справи, в апеляційній скарзі повинні зазначатись причини цього та міститись, крім іншого, клопотання апелянта про дослідження доказів. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, тільки за клопотанням учасників судового провадження (зокрема, апелянта) і тільки за умови, що вони досліджувались судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів заявлялось клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. З матеріалів справи видно, що сторона захисту, заперечуючи обґрунтованість обвинувачення та позовні вимоги, в суді першої інстанції не надала доказів на спростування позову чи обвинувачення і не заявляла клопотань про їх витребування та дослідження. Крім того, вона в апеляційній скарзі не навела причин цього та не заявила клопотань про дослідження будь-яких доказів, за якими можна прийти до висновку про незаконність вирішення зокрема цивільного позову щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК Ураїни, а тому підстав для його зміни, колегія суддів не знаходить.

Порушень норм кримінально процесуального законодавства при розгляді справи, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: