Провадження №1-кп/485/19/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ч.2 ст.189 КК України,
сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення - заступник прокурора Снігурівського району ОСОБА_4 , потерпіла - ОСОБА_5 ,
сторона захисту - обвинувачений ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
21 вересня 2014 року, близько 11 години, в м.Снігурівка Миколаївської області, обвинувачений ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_2 , з помсти умисно наніс ОСОБА_5 , 1948 року народження, не менше десяти ударів кулаками та дерев"яним стільцем в область голови та по тулубу, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді численних обширних, зливних синців на обличчі, спині, грудях та руках.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження.
Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, стверджуючи, що вказаної дати до будинку матері не приходив та відповідно насильства до неї не застосовував. Про вчинений злочин йому стало відомо зі слів працівників міліції. Показання потерпілої проти нього є обмовлянням з метою заволодіння належним йому майном.
Належними та допустимими доказами на підтвердження встановлених обставин, суд приймає показання потерпілої ОСОБА_5 , в тій частині, що 21 вересня 2014 року, у передобідню годину, до будинку за місцем її проживання по АДРЕСА_2 , прийшов син ОСОБА_3 , який наніс їй численні удари кулаками і дерев"яним стільцем по голові, спині, грудям і рукам. Тривалий час після побиття вона відчувала сильний біль та не могла пересуватися, тому до районного відділку міліції звернулася лише 23 вересня 2014 року.
У заяві, поданій і зареєстрованій у Снігурівському РВ УМВС України в Миколаївській області 23 вересня 2014 року, по факту вчинення кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності сина ОСОБА_3 , який 21 вересня 2014 року вчинив її побиття, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців на тілі та голові.
Внаслідок проведення судово-медичних експертиз (висновки №№202,211), експерт засвідчив спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень у вигляді численних обширних, зливних синців на обличчі, спині, грудях та руках, які утворилися у результаті неодноразового впливу, при нанесені не менше десяти ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кулаки, а також частини дерев"яного табурета, не виключно у строк та за обставин, на які вказала потерпіла. З урахуванням великої кількості ударів, частина з яких була нанесена в область голови та обличчя, які є надчутливими до травматичного впливу, значні розміри синців, спричинення тілесних ушкоджень повинно було викликати у потерпілої сильні больові відчуття.
За допиту експерта ОСОБА_7 у суді, останній вказав, що наведені висновки було зроблено після огляду потерпілої та за записами амбулаторної картки. Документальне підтвердження короткочасного розладу здоров"я було відсутнє. Вказати більш точно кількість нанесених ударів не було можливим через обширність зливних синців на поверхні тіла. Після спричинення тілесних ушкоджень, потерпіла певний час - до двох діб не могла вільно пересуватися.
Як засвідчили свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , приблизно 25 вересня 2014 року потерпіла особисто розповідала їм про побиття сином ОСОБА_3 та демонструвала численні синці на верхній частині тіла і на голові.
При проведенні 29 вересня 2015 року огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , у помешканні було виявлено дерев"яний стільчик (табурет), загальною висотою 24,5см., інші кількісні та якісні характеристики якого зафіксовані при проведенні огляду предмета 06 листопада 2014 року. Потерпіла вказала на стілець як на предмет, яким обвинувачений наносив їй побої, що не виключається приведеним заключенням судово-медичної експертизи.
Суд вважає безпредметними і неспроможними твердження обвинуваченого про те, що потерпіла інсценувала побиття з метою притягнення до кримінальної відповідальності та наступного заволодіння належним йому будинком. При цьому, суд зважає на характер побиття, неможливість спричинення тілесних ушкоджень самостійно і відсутність підтвердження про побиття іншими особами, а також те, що потерпіла має власне житло і належний їй на праві власності будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживає обвинувачений ОСОБА_3 , передала йому у власність у 2008 році за договором дарування і таке підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна. Підстав неприйняття показань потерпілої щодо обставин вчинення проти неї злочину, судом не встановлено.
ОСОБА_3 також пред"явлено обвинувачення за ч.2 ст.189 КК України, а саме вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою, пошкодження або знищення майна, вчинене з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з пошкодженням майна. Відповідно до обвинувального акта, 21 вересня 2014 року, біля 11-ї години, з метою вимагання майна та грошових коштів, ОСОБА_3 прийшов до домоволодіння матері ОСОБА_5 , і висловлюючи погрози на адресу потерпілої, почав вимагати передачі йому мобільного телефону марки "Siemens A-600" вартістю 300грн., якого фактично на цей час у неї не було, та грошей в сумі 5000грн. При цьому, попередивши про нанесення ударів та пошкодження майна - телевізора марки "Таурас Ц-276Д" у разі не виконання вимоги. ОСОБА_5 вимоги не виконала, пояснивши, що не має мобільного телефону і грошей. Після чого, обвинувачений, погрожуючи вбивством та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, пошкодженням та знищенням майна потерпілої, в разі, якщо вона не передать йому у подальшому гроші у сумі 5000грн., умисно перекинув з тумбочки на підлогу телевізор марки "Таурас Ц-276Д", пошкодивши його.
Суд визнає обвинувачення недоведеним, оскільки доказів вчинення злочину обвинувачення не представило.
У ході судового розгляду обвинувачений вину у вчиненні злочину не визнав.
При цьому, потерпіла ОСОБА_5 показала, що 21 вересня 2014 року вона перебувала у будинку, який належить їй на праві власності і у якому проживає одна. Близько 11 години у помешкання зайшов її син ОСОБА_3 та став вимагати негайної передачі йому мобільного телефону. Засіб зв"язку вона задовго до цього повернула доньці, яка проживає у м.Миколаїв. Про таке сказала обвинуваченому. У відповідь той розлютився, скинув зі стелажу на підлогу телевізор та почав її бити кулаками по голові, а після дерев"яним стільцем, наносячи удари по спині, грудях та рукам. У ході побиття став вимагав грошей з пенсії, яких не мала. Тоді ОСОБА_3 зажадав видачі заощаджень на поховання, називаючи їх приблизну суму у 5000грн. Завірянь про їх відсутність не сприймав. Відчуваючи сильний фізичний біль, з метою припинення побиття, запропонувала сину, що збере з пенсії 5000грн. і віддасть йому. На таке обвинувачений погодився і побиття припинив. Сказавши, що гроші буде брати частинами, пішов з будинку.
За п.12 Постанови ПВСУ "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року за №10, при розмежуванні вимагання і грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому, погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.
Якщо погроза насильства або саме насильство були застосовані з метою заволодіння майном потерпілого в момент нападу, але у зв`язку з відсутністю у нього майна винна особа пред`явила вимогу передати його в майбутньому, такі дії належить кваліфікувати залежно від характеру погроз чи насильства як розбій чи як замах на грабіж та за відповідною частиною статті 189 КК України (за наявності складу злочину).
З показань потерпілої вбачається, що насильство з боку обвинуваченого було спрямоване на заволодіння її майном у момент його застосування. У зв`язку з відсутністю майна, вона сама запропонувала обвинуваченому передачу коштів у майбутньому. Останній самостійно таких вимог не заявляв, а так само погроз насильства щодо наступної непередачі коштів.
Виявлення пошкоджень на телевізорі у будинку потерпілої, який зафіксовано протоколами огляду місця події та огляду предмета, дослідження при проведенні судово-товарознавчої експертизи, не доводять, що такі були наслідком дій обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення. Про таке не доводить і заключення дактилоскопічної експертизи, якою стверджується про залишення долонею правої руки ОСОБА_3 сліду папілярного узору, вилученого з поверхні телевізора. Як пояснили обвинувачений і потерпіла, перший до 21 вересня 2014 року мав вільний доступ до будинку матері, де неодноразово бував та проводив час.
В силу ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадку, передбаченого ч.3 цієї статті, коли з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосвно якої здійснюється кримінальне провадження.
На підставі викладеного, суд прийшов висновку про недоведення обвинуваченням, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Призначаючи покарання за ч.1 ст.125 КК України, суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, за кваліфікацією ст.12 КК України віднесеного до категорії злочинів невеликої тяжкості, що посягають на здоров"я особи. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому не встановлено. Обставиною на обтяження покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку. При цьому суд враховує вік потерпілої ОСОБА_5 , 09 січня 1948 року, якій на час вчинення злочину виповнилося 66 років.
При вивченні особи винного встановлено, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у характеристиці за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні, обвинувачений не працевлаштований, тобто офіційних та постійних джерел матеріального забезпечення не має, проживає один, стан його фізичного здоров"я задовільний, на психічні захворювання не страждає, а виявляє змішаний розлад особистості, злочин вчинив стосовно своєї матері, однак у наступному протиправної поведінки щодо неї не допускає.
При визначенні покарання, що є необхідним й достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів, суд виходить з недоцільності призначення покарання у виді штрафу за відсутності у обвинуваченого можливості його сплати та ухвалює про призначення покарання, у межах санкції статті обвинувачення у виді громадських робіт.
Суд визнає таким, що знайшов своє підтвердження цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі на підставі ст.ст.1166, 1167 ЦК України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнала потерпіла від заподіяння тілесних ушкоджень власним сином, стану її здоров`я, часу та зусиль, які знадобилися для його відновлення. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вимоги про відшкодування матеріальних збитків підтвердження не знайшли. Суду не надано доказів вартості відновлювального ремонту телевізора і того, що його пошкоджено ОСОБА_3 . На підставі ст.1166 ЦК України суд ухвалює про залишення їх без задоволення.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Згідно ст.ст.122,124 КПК України суд стягує з обвинуваченого 448грн.33коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта на проведення судово-психіатричної експертизи згідно наданої довідки-розрахунку. Інші судові витрати суд відносить на рахунок держави.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити покарання у виді громадських робіт на строк сто п"ятдесят годин.
За ч.2 ст.189 КК України ОСОБА_3 у пред"явленому обвинуваченні визнати невинуватим і виправдати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральних збитків - 2000 грн. Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта 448грн.33коп.
Речові докази: телевізор "ТАУРАС" №067143392, дерев"яний стілець, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Снігурівського РВ УМВС України в Миколаївській області, повернути власниці ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим у той самий строк з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий