Справа №468/1861/14-к 12.02.2015 12.02.2015 12.02.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000369 від 03.07.2014 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2014 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, судимого:

1)25.12.1998 року Київським районним судом м. Сімферополя за ст. 94 КК України (в ред.1960 року) до позбавлення волі на строк 10 років. Звільненого за відбуттям строку покарання 26.05.2008 року;

2)21.09.2010 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст.122 ч.1, ст.310 ч.1,70, 72 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

3)24.04.2013 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст.125 ч.1 КК України до громадських робіт на строк 100 годин.

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.п.4; 13 КК України.

Провадження №11-кп/784/100/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ст.115 ч.2 п.4, 13 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_8 ,

обвинувачений: ОСОБА_5 ,

захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити, пом`якшивши призначене покарання.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок змінити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 з ст.115 ч.2 п. 4, 13 на ст.121 ч.2 КК України, призначивши покарання у межах санкції цієї статті.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.2 п.п.4; 13 КК України і призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 :

- на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на поховання в сумі 6000 грн.

- процесуальні витрати на проведення криміналістичних експертиз в сумі 1106 грн. 82 коп. на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи висновку суду про те, що смерть ОСОБА_10 настала від його дій, стверджує, що не мав умислу позбавляти її життя.

Наводить свою версію розвитку подій, згідно якої він дійсно наніс удари потерпілій, але не керував своїми діями, оскільки перебував у стані афекту. Заперечує причетність до підпалу потерпілої. Зокрема зазначає, що в ході сварки з ОСОБА_10 (з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах) вдарив її один раз у відповідь на її удар, після чого вийшов на двір. В подальшому, повернувшись до веранди на її крик, побачив, що на ній горіла кофта. Взявши кухонне полотенце, збив полум`я, штовхнув її на диван та став її бити зі злості, втративши контроль за своїми діями.

Мотивуючи відсутність умислу на вбивство та наміру скривати злочин, посилається на добровільну видачу належного йому мобільного телефону, на який знімав свої дії, а також на те, що не став ухилятися від затримання та слідства.

Зазначає про порушення права на захист під час слідчого експерименту слідчим, який здійснював вплив на нього та експерта.

Не погоджується з негативною характеристикою, виданою йому за місцем проживання, вважаючи її безпідставною.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що інкриміновані ОСОБА_5 дії щодо нанесення ударів ОСОБА_10 потребують іншої кваліфікації - за ст.121 КК України, оскільки в суді не доведений умисел останнього на вчинення умисного вбивства потерпілої.

Заперечуючи висновок суду про умисел обвинуваченого ОСОБА_5 на вбивство ОСОБА_10 , стверджує про наявність протиріччя між його визнавальними показаннями в суді про нанесення їй ударів металевою трубою та висновком експерта №103/ц від 18.07.2014 року, згідно якого на металевій трубі виявлена кров, видова належність якої не встановлена.

Також вказує на протиріччя між визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 в суді про здійснення ним відео-зйомки на свій мобільний телефон та п.2 висновку судової експертизи №1245 від 16.07.2014 року згідно якого у відеофонограмі, зафіксованій у файлі «Видео 0013.mp4» на оптичному диску, наданому на експертизу, виявлені ознаки монтажу.

За такого, вважає зазначену експертизу недопустимим доказом, оскільки вона виконана щодо файлу («Видео 0013.mp4») на оптичному диску, який вважає недопустимим доказом.

Крім того, зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних про перенесення вказаного відеофайлу з мобільного телефону ОСОБА_5 на оптичний диск, який в подальшому використовувався при вказаному експертному дослідженні.

Також вказує, що для проведення експертизи №1245 від 16.07.2014 року було надано відео-файл слідчого експерименту, протокол проведення якого визнаний судом недопустимим доказом.

Посилається на допущену досудовим слідством і судом неповноту, яку вбачає в не встановленні від яких ударів ОСОБА_5 спричинена смерть ОСОБА_10 і які саме тілесні ушкодження спричинені з використанням металевої труби.

Не погоджується з висновком суду про перебування ОСОБА_5 в момент вчинення вбивства у стані алкогольного сп`яніння, оскільки згідно результатів токсикологічного дослідження №3530 від 10.07.2014 року в крові останнього етанол не виявлений, а твердження самого ОСОБА_5 про алкогольне сп`яніння не підтверджується об`єктивними доказами. Просить про повторне дослідження цих обставин кримінального провадження для надання їм іншої оцінки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
03.07.2014 року біля 15 години в АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та його співмешканкою ОСОБА_10 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка в ході якої у ОСОБА_5 виникла особиста неприязнь до ОСОБА_10 та він в період часу з 15 по 18 годину завдавав останній численні (не менше 64) удари руками та ногами, металевим черпаком, металевою кришкою від каструлі по голові, тулубу та кінцівках.
В подальшому, перебуваючи в агресивно-роздратованому стані, у ОСОБА_5 біля 18 години виник умисел на вбивство ОСОБА_10 . З цією метою він вийшов у двір, де взяв фрагмент металевої труби довжиною 54 см., діаметром 3,5 см. та повернувся в приміщення веранди будинку вказаного домоволодіння, де на той час залишалась ОСОБА_10 в положенні лежачи на підлозі, яка від отриманих тілесних ушкоджень не могла чинити супротив діям ОСОБА_5 та реалізуючи свій умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_5 здійснюючи відео-зйомку власним мобільним телефоном «Samsung GT-C 3311», тримаючи у руці фрагмент металевої труби та висловлюючи намір на позбавлення життя, завдав численні (не менше 14) удари по тулубу ОСОБА_10 в тому числі у ділянки життєво-важливих органів - в область грудної клітки та живота.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 , відповідно до висновку СМЕ №1672 від 31.07.2014 року, спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді синців правої і лівої половини грудної клітки, крововиливу в м`які тканини правої і лівої половини грудної клітки, ізольованих розривів у 7-му міжребер`ї праворуч, правобічного гемотораксу (200мл); 3 ізольованих розривів печінки; гемоперитоніуму (300 мл), підшкірної емфіземи, перелому 10-го ребра праворуч по передньо-пахвовій лінії; переломи 6,7 -го ребер зліва по середньо ключичній лінії; перелому 7,8 -го ребер зліва по передньо-пахвовій лінії; правобічного гемотораксу (200 мл), котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_10 наступила в результаті тупої травми тіла поєднаної із пошкодженням внутрішніх органів, перелому ребер, ускладнених шоковою реакцією організму, що поряд із нанесенням значної кількості тілесних ушкоджень викликало у потерпілої особливі фізичні страждання, що свідчить про особливу жорстокість дій ОСОБА_5 .
Після чого, з метою приховування вчиненого злочину, ОСОБА_5 вилив на потерпілу легкозаймисту речовину - бензин та підпалив, в результаті чого потерпілій ОСОБА_10 спричинено ушкодження в області передньої поверхні грудної клітини з переходом на верхні половини лівої та правої молочних залоз, область шиї, щоки, ліву та праву навколо вушні області, які утворились після смерті в результаті дії полум`я.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , які підтримавши свої апеляційні скарги, уточнили їх, думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим і просила залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Як вбачається з матеріалів апеляційних скарг, апелянти, не оскаржуючи сам факт побиття ОСОБА_5 своєї співмешканки ОСОБА_10 , механізм, локалізацію, кількість тілесних ушкоджень, спосіб їх спричинення, використання знаряддя злочину (металевої труби), а також факт настання смерті від цього, оспорюють лише юридичну кваліфікацію вчиненого злочину, пославшись на відсутність умислу на спричинення смерті останньої і вважаючи, що інкриміновані дії мають кваліфікуватися за ст.121 ч.2 КК України.

Проте, така позиція апелянтів є безпідставною і такою, що суперечить матеріалам кримінального провадження, які в повному обсязі досліджені судом та їм надана належна юридична оцінка.
Так, згідно матеріалів кримінального провадження (звукозапису судового засідання) обвинувачений ОСОБА_5 в суді показав, що 03.07.2014 року в другій половині дня, перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 після вживання алкоголю в нього виник конфлікт з своєю співмешканкою ОСОБА_10 в ході якого він дуже розлютився і побив її. При цьому, в період з 15 до 18 години завдав їй численні удари руками, ногами, металевим черпаком, металевою кришкою від каструлі по голові, тулубу та кінцівках. В подальшому близько 18 годин взяв фрагмент металевої труби довжиною 54 см. і діаметром 3,5 см., повернувся в дім і, здійснюючи відео-зйомку на свій мобільний телефон, висловлюючи намір на позбавлення життя ОСОБА_10 , яка лежала на полу і не могла чинити опір, завдав їй численні удари по тілу, від яких вона померла.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин місця, часу, причин конфлікту, мотиву злочину, а також кількості, механізму, локалізації завданих ним ударів узгоджуються з показаннями інших очевидців подій та іншими доказами, дослідженими в суді.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

Так потерпіла ОСОБА_12 сестра ОСОБА_10 показала, що 03.07.2014 року близько 17 годин їй подзвонила ОСОБА_13 і сказала, що ОСОБА_5 побив сестру. Прибігши до дому за місцем мешкання ОСОБА_5 вона побачила, покійну ОСОБА_10 , яка лежала на полу, роздягнута до поясу, обпечена, вся чорна, на голові була кров.
З показань свідка ОСОБА_14 - старшого неповнолітнього сина ОСОБА_10 - вбачається, що одного дня в літку, коли він гуляв з братом біля хати, ОСОБА_5 , приїхавши на мопеді, зайшов в дім, де була мати. Через деякій час, ОСОБА_5 вийшов, покликав його, сказав, щоб він забрав з хати молодшого брата. Увійшовши в дім, він побачив маму, яка лежала на полу в крові. ОСОБА_11 щось кричав на неї, і казав, що знімає на відео, щоб потім показати все в суді. Мама не могла піднятися, а ОСОБА_11 кричав, що якщо вона не підніметься, то він її буде бити поки не вб`є. Він бачив, як ОСОБА_5 брав трубу на задньому дворі і потім з цією трубою зайшов у дім.
Таким чином, показання цього свідка повністю узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 про послідовність і тривалість подій, а також висновками судово-медичної експертизи в частині механізму і локалізації тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що 03.07.2014 року у другій половині днявона бачила, як ОСОБА_5 , приїхавши з ОСОБА_10 до дому на мопеді, зкинув її на землю, образив, закричавши про те, що скоро він приїде і з нею розбереться та поїхав. Вона допомогла ОСОБА_16 піднятися і піти у дім і повернулася до себе до дому. Через деякий час близько 19 годин вона побачила середнього сина ОСОБА_10 у дворі і забрала його та пішла з їх двору. Коли повернулась на подвір`я ОСОБА_10 , то старший син останньої ( ОСОБА_17 ) повідомив, що мами вже не має. Зайшовши в хату, вона побачила ОСОБА_10 , яка лежала на полу роздягнута до пояса, вся обгоріла. Зазначила, про те, що ОСОБА_5 і раніше часто бив ОСОБА_18 .
З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що в один з днів влітку 2014 року їй зателефонував ОСОБА_5 і сказав, щоб вона терміново приїхала до нього, бо сталося горе. Приїхавши разом з своєю дочкою до ОСОБА_5 вона побачила, що ОСОБА_10 лежала мертва на полу. При цьому, ОСОБА_5 пояснив, що вони билися і сталося горе, в зв`язку з чим вона з його поведінки і слів зрозуміла, що це він її вбив.
З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що в один з днів влітку 2014 року вона дізналася від ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_10 загинула. Він привіз до неї дітей і попросив, щоб вони разом були в неї. Зазначила, що чула від людей про те, що ОСОБА_5 і раніше часто бив ОСОБА_10 . Крім того, зазначила, що бачила відео на мобільному телефоні ОСОБА_5 , на якому зафіксовано, що ОСОБА_10 лежала в хаті на полу, а ОСОБА_5 казав вставати і якщо вона не встане, то він її вб`є. В подальшому, зазначений телефон вона добровільно видала працівникам міліції.
Вказані показання зазначеного свідка узгоджуються з протоколом огляду предмета від 04.07.2014 року, згідно якого мобільний ОСОБА_5 добровільно виданий працівникам міліції. Також з вказаного документу вбачається, що за допомогою комп`ютерної техніки з телефону зроблено копію відео на СД- диск. Зазначеним спростовується твердження апелянта про відсутність даних про перенесення відео запису з мобільного телефону на СД-диск.
З дослідженого судом першої інстанції відеозапису з мобільного телефону ОСОБА_5 , на якій він фіксував свої дії, вбачається, що він наносить численні удари ОСОБА_10 , вимагає її встати, кричить, що вб`є її, якщо вона не встане. Проте, вона не може піднятися, а він продовжує наносити їй удари по тілу область в життєво-важливих органів певний час.
Належність голосу на цьому відео саме ОСОБА_5 підтверджена висновком судово-фоноскопічної експертизи №1245 від 16.07.2014 року, а також показаннями самого обвинуваченого в суді першої інстанції, який підтвердив достовірність і послідовність перебігу зазначених на ньому подій.
Достовірність відображених на цьому відео подій підтверджена обвинуваченим ОСОБА_5 і в апеляційному суді.
За такого, є безпідставним твердження захисника про недопустимість в якості доказу висновків судово-фоноскопічної експертизи №1245 від 16.07.2014 року.
Посилання апелянта ОСОБА_5 на добровільну видачу належного йому мобільного телефону, на який він знімав відео своїх дії, а також не бажанням ухилятися від затримання та слідства, не спростовують висновки суду першої інстанції про вчинення ним саме вмисного вбивства співмешканки ОСОБА_10 .
Згідно дослідженого судом висновку СМЕ № 1672 від 31.07.2014 року смерть ОСОБА_10 настала від тупої сочетаної травми тіла, у виді пошкодження внутрішніх органів, переламів ребер, які ускладнилися шоковою реакцією організму. Ушкодження (не менш 64), виявлені на трупі ОСОБА_10 при судово-медичній експертизі за виключенням опікових поверхонь грудної клітини та шиї утворилися при житті від дії тупих твердих предметів.
За таких обставин, а саме: кількості нанесених ударів, застосування металевої труби, як знаряддя злочину, нанесення ударів по тілу в область життєво-важливих органів, тривалість цих дій, вказує на спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_5 саме на позбавлення ОСОБА_10 життя, а також на особливу жорстокість.
Такі висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються як з показаннями свідків ОСОБА_14 про намір обвинуваченого позбавити ОСОБА_10 життя, так і з відеозаписом власно зробленим обвинуваченим на свій мобільний телефон, на якому він неодноразово висловлює намір позбавити її життя.
Згідно висновку комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №350 від 01.08.2014 року ОСОБА_5 будь-яким психічними захворюваннями не страждав та не страждає на теперішній час, в період часу, який відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_5 також усвідомлює свої дії та керує ними та у застосуванні примусових мір медичного характеру не потребує.
Висновки експертів обґрунтовані и не суперечать дослідженим в суді доказам, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано визнав осудним ОСОБА_5 .

За таких обставин є безпідставним твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він під час вчинення злочину не керував своїми діями, перебуваючи в стані афекту.
Крім цього, як під час розгляду справи в суді 1 інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_5 не зміг пояснити в результаті чого в нього виник афективний стан. Будь яких протиправних дій чи інших вчинків, які б могли викликати такий стан потерпіла не вчиняла. Не встановлено таких даних ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду справи.
Є безпідставним твердження захисника ОСОБА_6 про допущену судом неповноту, яку він вбачає в не встановленні від яких саме ударів ОСОБА_5 спричинена смерть потерпілої ОСОБА_10 і які тілесні ушкодження спричинені з використанням металевої труби, з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що всі тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_10 , спричинені лише від його ударів, а також з огляду на висновок вищевказаної судово-медичної експертизи в частині причини смерті останньої в результаті тупої сочетаної травми тіла у виді пошкодження внутрішніх органів, переламів ребер, яка ускладнилася шоковою реакцією організму, що обвинувачений не оскаржує.
Суд першої інстанції дав вірну оцінку порушенню права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час слідчого експерименту, визнавши протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

Також є безпідставним клопотання апелянта ОСОБА_6 про повторне дослідження в апеляційному суді обставин, встановлених під час кримінального провадження (результату токсикологічного дослідження крові ОСОБА_5 №3530 від 10.07.2014 року), для надання їм іншої оцінки, оскільки відсутні підстави з числа передбачених в ст.404 ч.3 КПК України. До того ж, сам апелянт зазначив про те, що ці обставини не досліджувались судом першої інстанції і клопотання про їх дослідження не заявлялось. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_5 в суді підтвердив, що невдовзі перед вчиненням злочину вживав алкоголь.

З аналогічних підстав (зазначених ст.404 ч.3 КПК України) апеляційний суд позбавлений можливості дослідити і висновок експерта №103/ц від 18.07.2014 року, на який посилається захисник в своїй апеляції.

Є безпідставним твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про необ`єктивність виданої йому за місцем мешкання негативної характеристики, оскільки вона узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження.
Що стосується покарання, то воно призначене ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст.65, 67 КК України з врахуванням вчинення ним повторно особливо тяжкого злочину, вчиненого з особливою жорстокістю, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, негативної характеристики з місця проживання, обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, є вірним висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_5 позбавлення волі на певний строк та обґрунтованість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 довічного позбавлення волі.

Наявність дітей у обвинуваченого ОСОБА_5 , який схильний до застосування насильства до своїх рідних і близьких та вчинив злочин в їх присутності, апеляційний суд не вважає зазначену обставину такою, що може пом`якшити призначене покарання.

З врахуванням викладеного вище підстави для задоволення поданих апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2014 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3