У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних
справах у складі:

головуючого

Міщенка С.М.

суддів

Вус С.М., Нікітіна Ю.І.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 грудня 2007
року кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 21 червня 2006 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку
та мешканку с. Микуличин

Івано-Франківської
області,

раніше
не судиму -

за ст. 190 ч. 1
КК України до штрафу в сумі 850 гривень.

Ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2006 року вирок щодо
ОСОБА_1 залишений без зміни.

ОСОБА_1 засуджена
за те, що вона, займаючись підприємницькою діяльністю по наданню перукарських
послуг, 27.09.2005 року уклала угоду з Яремчанським міським центром зайнятості
на працевлаштування безробітної ОСОБА_2.
5.10.2005 року вона працевлаштувала ОСОБА_2, але не виплачувала їй заробітну
плату за весь час роботи, а отримавши протягом жовтня 2005 р. - січня 2006 р.
згідно цього ж договору від центру зайнятості дотації на покриття витрат на
заробітну плату працевлаштованої ОСОБА_2 на суму 1 595 грн. 87 коп., привласнила
їх шляхом обману, подавши в центр зайнятості завідомо неправдиві дані про
виплату зарплати ОСОБА_2

У касаційній
скарзі засуджена ОСОБА_1 посилається на те, що досудове та судове слідство
проведено неповно та однобічно. Стверджує, що інкримінованого їй злочину вона
не вчиняла, а потерпіла ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_3 обмовили її. Просить вирок щодо неї
скасувати, а справу закрити.

Заслухавши
доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду
щодо доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй злочину,
підтверджується сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та обґрунтовано
покладених судом в основу вироку доказів.

Зокрема, показаннями
потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 про те, що заробітну плату від ОСОБА_1
вони не отримували, ніякої документації щодо зарплати остання не вела і вони
ніяких документів по зарплаті не підписували.

Крім того, як
убачається з матеріалів кримінальної справи, сама засуджена не заперечувала
того, що вчиняла підписи за ОСОБА_2 в документах, які подавала у центр
зайнятості для отримання дотацій.

З висновку
судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підписи в платіжних відомостях
вчинені не ОСОБА_2, а іншою особою.

Уся сукупність
зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована судом, що дало
можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
заволодінні чужим майном шляхом обману.

Тому доводи
скарги про незаконність засудження ОСОБА_1 є безпідставними.

Кваліфікація дій
ОСОБА_1 за ст. 190 ч. 1 КК України є правильною, а міра покарання обрана у
відповідності до вимог ст. 65 КК України.

Істотних
порушень норм кримінально-процесуального закону по справі не встановлено.

Підстав для
призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб, зазначених у
ст. 384 КПК України, немає.

Виходячи з
наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

відмовити
у задоволенні касаційної скарги засудженої ОСОБА_1

судді: