АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11сс/778/590/14 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 від 31 жовтня 2013 року, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який до затримання працював директором та співзасновником ТОВ «Альянс-Авто» і ТОВ «Мас-Транс», зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 18 вересня 2014 року до 16 грудня 2014 року.

Згідно ухвали слідчого судді, 17 вересня 2014 року старший слідчий звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначив про те, що мешканець м.Запоріжжя ОСОБА_10 , будучи з 17 грудня 2010 року депутатом Запорізької міської ради VІ скликання від Запорізької міської організації Партії регіонів та членом постійної комісії міської ради з питань охорони здоров`я та соціального захисту населення, вирішив використати свої повноваження для особистого збагачення шляхом вимагання чужого майна.

Для втілення в дію свого злочинного задуму ОСОБА_10 вирішив залучити начальника управління транспорту та зв`язку Запорізької міської ради ОСОБА_11 , якому запропонував заволодівати чужим майном шляхом вимагання грошових коштів у осіб, які займаються пасажирськими перевезеннями на території м.Запоріжжя та Запорізької області, погрожуючи їм, у разі відмови сплачувати щомісячно певні суми, позбавленням ліцензій на право пасажирських перевезень і тим самим унеможливленням отримання прибутку. Усвідомивши суть злочинної пропозиції ОСОБА_10 та бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, ОСОБА_11 погодився вступити з ним у злочинну змову з метою вимагання чужого майна в особливо великих розмірах.

Плануючи злочинні дії, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийняли рішення задіяти у вчиненні злочинів засновника ТОВ «Альянс-авто» ОСОБА_8 , який займається пасажирськими перевезеннями на території Запорізької області, має досвід організації пасажирських перевезень та знає про обсяг прибутків, які отримуються від даної діяльності.

Погодившись на пропозицію ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зорганізуватися для заволодіння чужим майном шляхом вимагання, ОСОБА_8 вступив з ними у злочинну змову. Після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розробили схему вчинення злочинів, розподіливши ролі кожного із учасників змови. Так, відповідно попередньої змови ОСОБА_11 , використовуючи свої повноваження з нагляду за виконанням умов перевезень пасажирів та своє службове становище, повинен був викликати до себе засновників підприємств та приватних осіб, які займаються пасажирськими перевезеннями, та повідомляти, що з цього часу починають діяти інші умови для зайняття пасажирськими перевезеннями, виконання яких є обов`язковим, і при цьому наполягати на необхідності зустрітися зі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які їм пояснять суть нових умов, необхідних для отримання дозволів.

У свою чергу, під час зустрічі із засновниками підприємств ОСОБА_10 , представляючись депутатом міської ради, повинен був повідомляти про свої можливості впливати на вирішення питання, пов`язаного з отриманням ліцензії на здійснення пасажирських перевезень, та надання можливостей отримати прибутковий маршрут. ОСОБА_8 , представляючись довіреною особою представників міської влади повинен був висловити вимогу передачі грошей за надання особі необхідних документів щодо пасажирських перевезень на певних маршрутах міста, погрожуючи у разі відмови прийняти таку пропозицію позбавленням ліцензії та розірванням договору на право перевезення пасажирів на автобусних маршрутах.

У результаті особи, які мали ліцензії на здійснення пасажирських перевезень та бажали отримати прибуткові маршрути, повинні були сприйняти погрози ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які діяли за узгодженням із ОСОБА_11 , як реальні та, побоюючись втратити можливість заробляти кошти на прожиття та утримання сімей, погоджуватися на виконання протиправних вимог і передавати їм щомісячні гроші (залежно від кількості автобусів та маршрутів).

У подальшому, маючи намір збільшити обсяги отримання шляхом вимагання коштів, а також одержати повний контроль над діяльністю підприємств і запобігти можливості їх засновникам не сплачувати кошти, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 висували додаткові умови, зокрема про укладення угоди, згідно з якою управління транспорту може в односторонньому порядку розірвати договори на перевезення, переоформлення 50% або 80% статутного фонду підприємства на ім`я визначеної ними особи, при цьому збільшуючи суму коштів до 120 тис.грн. на місяць, погрожуючи в разі відмови розірванням договорів на перевезення пасажирів, позбавленням ліцензій на право зайняття цим видом діяльності, пошкодженням транспортних засобів, а у разі опору - застосуванням фізичного насильства. Реально сприймаючи можливість втілення висловлених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 погроз, побоюючись втратити джерела прибутків, підприємці-автоперевізники давали згоду сплачувати щомісячно кошти.

Так, приблизно на початку лютого 2011 року ОСОБА_11 , перебуваючи в кабінеті в Запорізькій міській раді, по пр.Леніна, 206, у м.Запоріжжя, викликав до себе засновника ТОВ «Автокомпанія Шана» ОСОБА_12 , який мав ліцензію Міністерства транспорту та зв`язку України серії АВ №338268 від 15 травня 2007 року, строк дії якої 5 років, та запропонував звернутися до ОСОБА_8 , який пояснить нові умови, необхідні для зайняття пасажирськими перевезеннями.

У той же день в офісі ТОВ «Альянс-авто» по вул.Оріхівське шосе, 7 у м.Запоріжжя, ОСОБА_8 назвався довіреною особою представників міської влади і, посилаючись на тісні стосунки із начальником управління з транспортного забезпечення та зв`язку Запорізької міської ради ОСОБА_11 та депутатом міськради ОСОБА_10 , висловив ОСОБА_12 вимогу щомісячно сплачувати йому 33 000 грн., погрожуючи в разі відмови позбавленням ТОВ «Автокомпанія Шана» ліцензії на право зайняття перевезенням пасажирів, а також пошкодженням автотранспорту підприємства та фізичним насильством.

Реально сприйнявши можливість втілення висловлених погроз, побоюючись за своє життя та здоров`я, не бажаючи втратити змогу займатися пасажироперевезенням, ОСОБА_12 та інший засновник підприємства, ОСОБА_13 , мусили погодитися сплачувати щомісячно 33 тис.грн. і, починаючи з 28 лютого 2011 року, по 27 січня 2012 року, в приміщенні офісу ТОВ «Альянс авто» на вул.Оріхівське шосе, 7 в м.Запоріжжя, передали ОСОБА_8 396 тис.грн.

У результаті ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгодженими та заздалегідь спланованими діями, з використанням свого службового становища, шляхом вимагання, поєднаного із погрозами пошкодження майна, застосування насильства, заволоділи майном ТОВ «Автокомпанія Шана» на загальну суму 396 тис.грн., чим завдали шкоди у великих розмірах.

Продовжуючи втілення злочинного задуму, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи відповідно до злочинної змови, вчинили дії, які унеможливили для засновників ТОВ «Автокомпанія Шана» уникнення сплати коштів. Так, 27 січня 2012 року ОСОБА_14 , перебуваючи в офісі ТОВ «Альянс авто» по вул.Оріховське шосе, 7 в м.Запоріжжя, після отримання коштів від ОСОБА_12 висловив йому вимогу збільшити суму та щомісячно надавати 120 тис.грн., а також переоформити 50% статутного фонду ТОВ «Автокомпанія шана» на ім`я визначеної ним особи.

Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , розуміючи, що вони втрачають контроль над діяльністю підприємства, відмовились виконати вимоги ОСОБА_8 , який діяв із відома та згоди ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Намагаючись зменшити суми сплати, а також умовити не відбирати у ТОВ «Автокомпанія Шана» 50% статутного фонду, ОСОБА_12 , на початку лютого 2012 року зустрівся з ОСОБА_10 в офісі, розташованому по АДРЕСА_2 . У ході зустрічі ОСОБА_10 , діючи узгоджено із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , висловив ОСОБА_12 погрози застосувати насильство та взагалі відібрати право на підприємство і повторив вимоги переоформити 50% статутного фонду ТОВ «Автокомпанія шана» на ім`я визначеної ним особи, а також необхідність щомісячно сплачувати 120 тис.грн.

Реально сприймаючи втілення погроз, висловлених ОСОБА_10 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мусили погодитись їх виконати і, починаючи з 29 лютого до 31 серпня 2012 року, в приміщені офісу ТОВ «Альянс авто» за згаданою адресою передали ОСОБА_14 840 тис.грн., а також ввели до складу засновників ТОВ «Автокомпанія шана» ОСОБА_15 з переоформленням на його ім`я 50% статутного фонду підприємства.

Крім того, у квітні 2012 року ОСОБА_11 , зловживаючи своїм посадовим становищем, у приміщенні Запорізької міської ради по пр.Леніна, 206 у м.Запоріжжя, діючи з відома та за згодою ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , з метою повністю контролювати діяльність ТОВ «Автокомпанія шана», погрожуючи розірвати договори на перевезення пасажирів, вимусив ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скласти додаткові угоди до договорів перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, згідно з якими в розділі 6 Припинення (розірвання) договору в п.6.1. замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку до закінчення терміну його дії.

У результаті ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 узгодженими та заздалегідь спланованими діями, з використанням свого службового становища, шляхом вимагання, поєднаного із погрозами пошкодження майна застосування насильства, повторно заволоділи чужим майном ТОВ «Автокомпанія Шана» на загальну суму 1 млн. 246 тис.грн., чим завдали підприємству шкоди в особливо великих розмірах.

31 жовтня 2013 року до ЄРДР внесені відомості за №0000229 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

17 вересня 2014 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В той же день, старший слідчий звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з вищевказаним клопотанням.

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя у своїй ухвалі зазначив про наявність в матеріалах провадження достатніх доказів, які вказують на обґрунтовану підозру ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність ризиків визначених у ч.1 ст.177 КПК України, та перелічених у клопотанні слідчого, які підтверджуються матеріалами провадження, а також неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і з визначенням розміру застави.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вищезазначену ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в порушення положень ч.ч.2, 3 ст.370 КПК України, в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не наведено жодного належного та допустимого доказу наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що підозрюваний ОСОБА_8 незаконно впливав на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Також вказує на те, що судом зазначені в ухвалі, але не враховані дані про особу підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, захисника та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Вищезазначена ухвала слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, захисника, слідчого, та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики на даний час існують. Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, може ухилитися від слідства та переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, поясненнями потерпілого ОСОБА_12 підтверджено факт впливу на нього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, надав об!єктивну оцінку ступені порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На думку колегії суддів, слідчий суддя також достатньо обґрунтував свої висновки, щодо відсутності підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності доказів впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, і можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду, повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме: відомостями, що містяться в протоколах допиту потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 15 липня 2014 року, а також у стенограмі до протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме з номера оператору стільникового зв`язку, що належить ОСОБА_8 в рамках досудового розслідування (а.п.30-33 матеріалів клопотання).

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне уточнити строк дії ухвали слідчого судді, оскільки в резолютивній частині вказаної ухвали помилково зазначена дата закінчення її дії, як 16 грудня 2014 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого, щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, - без зміни.

Уточнити резолютивну частину ухвали слідчого судді та зазначити дату закінчення її дії замість «16 грудня 2014 року» «16 листопада 2014 року».

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді: 1. 2. 3.