Справа № 1-64 / 2007 р.
27 березня 2008 року
районний суд Тернопільської області в складі:
суду Сарновського
при секретарях Головатюк
О.І., Сопільняк О.В.,
з участю прокурора Нестера
потерпілого ОСОБА_2,
представника потерпілого ОСОБА_3,
та захисника ОСОБА_4
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ланівці справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1, з вищою
освітою, працюючого бухгалтером Лановецького районного відділу освіти, не
одруженого, раніше не судимого,
за ч.2 ст.121 КК України
ОСОБА_1. 28 липня 2005 року близько 23 год. 00 хв. на
площі Володимира Великого в м. Ланівці Тернопільської області під час суперечки
умисно наніс ОСОБА_2. удар, внаслідок якого той упав на рівне асфальтобетонне
покриття і отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми, яка призвела до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що ОСОБА_1. повинен був
і міг передбачити, діючи з більшою обачністю.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1. вину у вчиненні
злочину не визнав і пояснив, що 28 липня 2005 року близько 23 години на
центральній площі м. Ланівці, коли він
із своєю знайомою ОСОБА_5. дивились концерт, до них підійшов ОСОБА_2., який
перебуваючи у нетверезому стані, почав
чіплятись до дівчини, обіймав її, кликав з собою, а на його зауваження -
нецензурно висловлювався, залякував і намагався вдарити. Тоді він, захищаючись,
штовхнув ОСОБА_2 рукою в груди, від чого той впав спиною на асфальт і вдарився потилицею, а тому травму у тім'яній ділянці
голови тоді отримати не міг. Після цього він і ОСОБА_5. відійшли в інше місце.
Незважаючи на те, що ОСОБА_1. не визнав себе винним у
вчиненні злочину, суд вважає, що його вина доведена доказами, зібраними органами
досудового слідства по справі та дослідженими в судовому засіданні.
Так, свідок ОСОБА_5.
показала, що 28 липня 2005 року близько 23 години на центральній площі
м. Ланівці ОСОБА_2., перебуваючи у нетверезому стані, почав до неї чіплятись, обіймав, кликав з
собою, а на зауваження ОСОБА_1 нецензурно висловлювався, ображав їх і намагався його вдарити. Тоді ОСОБА_1.
штовхнув ОСОБА_2 рукою в груди і той впав на асфальт, ударившись спиною і потилицею.
Свідок ОСОБА_6. показав, що 28 липня 2005 року близько 23
год. на центральній площі м. Ланівці він з друзями дивився концерт, а неподалік
від нього розмовляли ОСОБА_1., ОСОБА_5. і ОСОБА_2. Спостерігаючи за ними, він
часто оглядався і побачив, що ОСОБА_2. лежить на асфальті на спині, а ОСОБА_1.
і ОСОБА_5. відходять від нього. Тоді він разом із ОСОБА_7. переніс ОСОБА_2 до магазину “Продукти”, що на
цій же площі, де той прийшов до свідомості. У нього на голові був набряк над
правим виском, на губі сліди крові. Інших видимих ушкоджень тоді не було і в
подальшому він їх не отримував. ОСОБА_2. скаржився на погане самопочуття і
головний біль, хотів лягти. ОСОБА_2 відвели на газон біля будинку культури,
згодом на одну з лавок на центральній площі, а близько 2 години вночі - додому.
В той вечір він разом із ОСОБА_7. розшукали на площі ОСОБА_1, який пояснив, що
один раз вдарив ОСОБА_2. і той упав.
СвідкиОСОБА_8, ОСОБА_7., ОСОБА_9. підтвердили ці
обставини і також показали, що 28 липня 2005 року близько 23 год. на
центральній площі м. Ланівці бачили ОСОБА_2, який скаржився на погане
самопочуття, головний біль. Над правим виском у нього був набряк, а на губі
сліди крові. Інших видимих ушкоджень у ОСОБА_2 не було. З того моменту коли
вони його побачили і до того як привели додому із ОСОБА_2 постійно перебував
один з них, і він більше не падав, головою ні до чого не вдарявся, його ніхто
СвідокОСОБА_10 показала, що вона є матір'ю померлого
ОСОБА_2 28 липня 2005 року її сини ОСОБА_9 та ОСОБА_2, пішли на святкування Дня
міста Ланівці і повернулись о 2 год. 15 хв.
У ОСОБА_2 справа на голові був набряк. Інших видимих ушкоджень у нього
не було. На її питання ОСОБА_2не хотів нічого пояснювати, сказав, що болить
голова, хоче спати і про все розповість завтра. Пізніше син ОСОБА_9сказав, що
ОСОБА_2вдарив ОСОБА_1. Через кілька днів вона зустріла ОСОБА_1 біля реанімації
обласної лікарні і він у розмові підтвердив, що вдарив ОСОБА_2.
Потерпілий ОСОБА_2. показав, що він є батьком померлого
ОСОБА_2 і ОСОБА_1. у розмові, яка відбулась в обласній лікарні, підтверджував,
що вдарив його сина ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер внаслідок спричиненої
закритої черепно-мозкової травми.
Свідки ОСОБА_9. іОСОБА_8 також показали, що через 7-10
днів після отримання ОСОБА_2 травми, вони зустріли ОСОБА_1 біля кафе “Світлана”
в м. Ланівці, який розпитував чи ніхто крім нього не бив ОСОБА_2, а також показав на ОСОБА_9. як
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11пояснив,
що отримання ОСОБА_2 28 липня 2005 року описаної травми голови від удару об
асфальт при падінні на спину не виключається. Внутрічерепні зміни, що відбулися
у ОСОБА_2 внаслідок травми, не властиві для побиття. Конкретний механізм
отримання травми ОСОБА_2, тобто отримана вона від удару тупим предметом чи від
падіння з висоти власного росту при наданні тілу прискорення за рахунок удару,
експертам встановити неможливо через недостатній її опис у медичній
документації померлого. ОСОБА_2. після отримання черепно-мозкової травми міг
здійснювати активні дії протягом деякого
проміжку часу, який міг тривати від кількох хвилин до однієї доби.
Вина підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину доведена також
письмовими доказами дослідженими судом, а саме:
протоколами відтворення обстановки і обставин події за участю свідка
ОСОБА_5. (а.с.16-17) та підсудного ОСОБА_1 (а.с.96-97), під час проведення яких
вони вказали місце на площі Володимира Великого в м. Ланівці, де підсудний 28
липня 2005 року наніс удар ОСОБА_2.; протоколами очних ставок (а.с.99-101) між
підсудним ОСОБА_1. та свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_8, під час яких свідки підтвердили
свої покази про те, що підсудний показував їм як він наносив цей удар ОСОБА_2.;
висновком комісійної судово-медичної експертизи №175 (а.с.42-49), згідно з яким
смерть ОСОБА_2 настала від спричиненої йому 28 липня 2005 року закритої
черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку важкого ступеня та
крововиливу над твердю мозковою оболонкою
(епідуральна гематома) в ділянці базально-латеральної поверхні правих
тім'яної і вискової часток, утворення якої при падінні не виключається;
висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №12 (а.с.109-112),
згідно якого у ОСОБА_2 при обстеженні 29 липня 2005 року консиліумом лікарів
Лановецької районної лікарні були описані прояви забою м'яких тканин голови в
правій тім'яній ділянці у вигляді припухлості відносно великих розмірів (12х8 см) та садно у цій же ділянці. Такі ж
ушкодження описані при вступі ОСОБА_2 того ж дня в Тернопільську обласну
лікарню. Інших ушкоджень в медичних картах ОСОБА_2 та в акті №2660/2
судово-медичного дослідження його трупа
не описано. Механізм утворення черепно-мозкової травми у ОСОБА_2 не є
властивим для нанесення ударів руками чи ногами в голову.; висновком додаткової
комісійної судово-медичної експертизи № 227 (а.с.222-224), з якого видно, що
медична допомога ОСОБА_2. на всіх етапах її надання здійснювалась своєчасно та
кваліфіковано, адекватно важкості черепно-мозкової травми та стану хворого.
Твердження підсудного ОСОБА_1 про спричинення ОСОБА_2.
черепно-мозкової травми сторонніми особами за інших обставин, а не від падіння
внаслідок удару підсудного, суд оцінює критично оскільки вони спростовуються
показами свідків ОСОБА_5.,ОСОБА_8, ОСОБА_7., ОСОБА_9., ОСОБА_6.,ОСОБА_10, які
підтвердили факт суперечки та падіння ОСОБА_2 від удару ОСОБА_1 і що в
подальшому ОСОБА_2. знаходився в присутності свідків по справі та під наглядом
лікарів і більше жодних травм не отримував, що відповідає висновкам
судово-медичних експертиз.
Покази підсудного ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5., які лише в
судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_2. при падінні вдарився саме потилицею і
травму, яка призвела до його смерті тоді отримати не міг, суд оцінює критично,
як такі, що дані з метою уникнення підсудним відповідальності, оскільки вони
спростовуються показами свідківОСОБА_8, ОСОБА_7., ОСОБА_9., ОСОБА_6.,ОСОБА_10
та висновками судово-медичних експертиз про відсутність у ОСОБА_2 будь-яких
ушкоджень на цій ділянці тіла.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що саме ОСОБА_1. наніс удар ОСОБА_2., від якого той впав і отримав
тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.
Дії підсудного кваліфіковані органом досудового слідства
за ч.2 ст. 121 КК України.
Однак суд із такою кваліфікацією не погоджується,
оскільки у справі не встановлено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1., завдаючи
удару ОСОБА_2., мав умисел заподіяти йому тяжке тілесне ушкодження чи смерть.
При цьому суд, враховуючи конкретні обставини справи,
характер і кількість тілесних ушкоджень, поведінку підсудного після завдання
удару, приходить до висновку, що його умислом не охоплювалось заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень, а дії відносно смерті ОСОБА_2 є необережними, і тому
вважає, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, як
вбивство, вчинене через необережність.
При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину;
особу винного, який вперше
притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, молодого віку, та вважає
за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі.
Злочинними діями завдана шкода, а тому цивільний позов
потерпілого ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. А саме: цивільний позов
потерпілого про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в сумах, які
знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Так, слід стягнути із
підтверджено касовими чеками та накладними. Враховуючи понесені потерпілим ОСОБА_2 моральні страждання
внаслідок смерті сина, ступінь порушення
нормальних життєвих зв'язків та
необхідність прикладення значних зусиль для їх відновлення, беручи до уваги обставини, за яких померлому заподіяні тілесні ушкодження, суд вважає, що
цивільний позов щодо стягнення із ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі двісті тисяч гривень підлягає задоволенню частково, в сумі
п'ятдесят тисяч гривень.
Керуючись ст.323, 324 КПК України,
суд -
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
і призначити йому покарання за цією статтею у вигляді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки.
Стягнути із засудженого ОСОБА_1 в
Міру запобіжного заходу засудженому
до вступу вироку в законну силу залишити
без змін - підписку про невиїзд з місця
постійного проживання.
На вирок може бути подана апеляція
до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд
протягом 15 діб з моменту його проголошення.
Суддя (підпис)
Голова суду
Секретар суду