№88 Копія
ПОСТАНОВА

10 квітня 2007 року місто
Київ

Військовий місцевий суд Київського гарнізону у приміщенні
суду у складі: головуючого -підполковника
юстиції Верланова С.М.,
при секретарі Шеремет
О.Ю., за участю старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України
старшого радника юстиції Базуркаєва О.А., обвинуваченого ОСОБА_1. та його
захисника - адвоката
ОСОБА_2., розглянувши подання слідчого в особливо важливих справах Генеральної
прокуратури України про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого
ОСОБА_1 до чотирьох місяців, -

ВСТАНОВИВ:

З подання слідчого, яке підтримане заступником Генерального прокурора
України, вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він, будучи
начальником фінансово-економічної служби військової частини А-1232, тобто військовою
службовою особою, у період з 2005
року до 2006 року,
зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою з бухгалтером
цієї ж частини - ОСОБА_3.,
з метою заволодіння бюджетними коштами, які знаходились на казначейських рахунках
військової частини, безпідставно нараховував грошові кошти на рахунки колишніх
військовослужбовців вказаної частини, а саме, ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
ОСОБА_10.,ОСОБА_11., а також на свій особовий рахунок та картковий рахунок
ОСОБА_3. У подальшому, після перерахування філією ВАТ "Райффайзен банк
Аваль" коштів на ці карткові рахунки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 маючи платіжні
картки інших осіб, отримували грошові кошти у банкоматах, якими розпоряджалися
на власний розсуд. Всього, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у такий спосіб, викрали державні
кошти на загальну суму понад 200
тис. грн., чим заподіяли державі істотну шкоду.

9 лютого 2007 року першим
заступником військового прокурора Центрального регіону України стосовно ОСОБА_1
порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України, а
наступного дня його було затримано, як підозрюваного, у вчиненні вказаного
злочину в порядку ст. 115
КПК України.

12 лютого 2007 року стосовно
ОСОБА_1 постановою військового місцевого суду Київського гарнізону обрано
запобіжний захід у виді взяття під варту з утриманням його на гауптвахті
Центрального управління військової служби правопорядку по місту Києву та
Київській області.

16 лютого 2007 року ОСОБА_1
пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.410 КК
України.

Слідчий в поданні посилається на те, що 2-х місячного строку не достатньо для виконання необхідних
слідчих дій (додатково допитати обвинуваченого ОСОБА_1, інших службових осіб
фінансової служби частини, командування частини по кожному виявленому ревізією
порушенню, провести очні ставки, встановити місцезнаходження та опитати по
обставинам злочину всіх військовослужбовців військової частини А-1232, яким
безпідставно зараховувались кошти на карткові рахунки, провести слідчі дії по
виявленню місця знаходження викрадених з частини коштів та їх вилученню,
провести огляд файлів зведених відомостей, які зберігаються у Білоцерківській
філії ВАТ "Райффайзен банк Аваль", отримати акти ревізій фінансово-економічної
служби військової частини А-1232 за період з червня 2003 року по грудень 2004 року, остаточно
визначитися з кваліфікацією дій ОСОБА_1 та пред'явити йому нове обвинувачення),
просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою до 4-х місяців.

Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне подання
слідчого задовольнити та обрати стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді
взяття під варту з утриманням обвинуваченого на гауптвахті Центрального
управління військової служби правопорядку по місту Києву та Київській області.
При цьому, прокурор, як на підстави для задоволення подання слідчого, крім
тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1, послався також і на
те, що обвинувачений дає непослідовні і суперечливі покази, вчинив викрадення
державних коштів у великому розмірі, до якого причетні і інші особи, а тому,
перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у справі шляхом
впливу на свідків і продовжувати злочинну діяльність.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_1 просили залишити
подання слідчого без задоволення, посилаючись на те, що він до його затримання
написав яву з повинною, бажає відшкодувати завдані державі збитки. Крім того,
захисник послалася також і на те, що після порушення кримінальної справи
стосовно ОСОБА_1 у військовій частині і в установах банку

2

вилучені
фінансові документи, по яких вже проведені ревізії. ОСОБА_1 хворіє, є молодою
особою, раніше не судимий, на його утриманні перебувають малолітня дитина і
дружина, які також хворіють і потребують його допомоги, має постійне місце
проживання. З урахуванням вказаних обставин, просили обрати стосовно ОСОБА_1
запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Вивчивши матеріали кримінальної справи, доводи подання слідчого, заслухавши
доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, суд приходить до
висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.148 та ч.1 ст.155 КГЖ України, взяття під варту, як
запобіжний захід застосовується у справах про злочини, за які законом передбачено
покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки та при наявності
достатніх підстав вважати, що обвинувачений буде намагатися ухилитися від
слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати
встановленню істини по справі або продовжувати злочину діяльність.

Як вбачається з подання слідчого, в ньому відсутні будь-які посилання на
докази або будь-які інші документи, які б об'єктивно підтверджували те, що крім
наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, у розпорядженні органів досудового
слідства є достатньо підстав вважати, що останній має наміри ухилитися від
слідства і суду або від викання процесуальних рішень, в тому числі зміни
фактичного місця проживання, перешкоджати встановленню істини у кримінальній
справі шляхом впливу на свідків, а також знищити документи і предмети, що
можуть мати значення для встановлення істини у справі. Відсутні такі дані і в
матеріалах кримінальної справи.

Крім того, як видно зі справи, органи досудового слідства не вжили
будь-яких заходів для з'ясування стану здоров'я обвинуваченого, а також не
витребували характеризуючі матеріали з його місця проживання і проходження
військової служби, що повинно бути враховано судом при вирішенні питання про
обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відповідно до вимог
ст.150 КПК України. Водночас, в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що у 2006 року він
знаходився на стаціонарному лікуванні у Білоцерківському військовому госпіталі
протягом тривалого періоду.

В той же час, наявні дані про особу ОСОБА_1, який раніше не судимий, має
постійне місце роботи і проживання, одружений, на його утриманні знаходяться
малолітня дитина (2005 року
народження) та дружина, які хворіють і потребують його допомоги, свідчать про
те, що виконання ним своїх процесуальних обов'язків, які випливають із ч.2
ст.148 КПК України, а також його належна поведінка можуть бути забезпечені менш
суворими запобіжними заходами, які передбачені законом.

За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для продовження
строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1, а тому вважає необхідним
замінити запобіжних захід останньому на інший, не пов'язаний із триманням його
під вартою.

На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги вік обвинуваченого,
стан його здоров'я, сімейний і матеріальний стан, місце проживання, вид
діяльності, керуючись ст. 29
Конституції України, ст. 5
Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 14, 148, 150, 155, 158, 165- 165-3 КПК
України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання слідчого в особливо важливих справах
Генеральної прокуратури України про продовження строку тримання під вартою
обвинуваченого ОСОБА_1 -залишити
без задоволення.

Відмовити в продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1,
замінивши запобіжних захід останньому з ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ на ПІДПИСКУ ПРО
НЕВИЇЗД.

ОСОБА_1 звільнити з під варти в залі суду. На постанову
може бути подана апеляція, внесене прокурором апеляційне подання до
військового апеляційного суду
Центрального регіону України
протягом трьох діб з дня її проголошення.