№1-111
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7
листопада 2007 року місто
Васильків

Військовий
місцевий суд Київського гарнізону в складі: головуючого - судді підполковника
юстиції Верланова СМ., при секретарі Гурін О.А., за участю державного
обвинувача - старшого помічника військового прокурора Київського гарнізону
капітана юстиції Козака А.Т., захисника - адвоката ОСОБА_1, у відкритому
судовому засіданні у розташуванні військової частини А-1789 розглянув
кримінальну справу за обвинуваченням колишнього військовослужбовця військової
частини А-1789

солдата
запасуОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Шершнівка, Лубенського
району, Полтавської області, українця, громадянина України, з
середньою-спеціальною освітою, не судимого, не одруженого, звільненого з
військової служби у листопаді 2007 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,- у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України.

Судовим
слідством військовий місцевий суд

ВСТАНОВИВ:

16
червня 2007 року ОСОБА_2 заступив у добовий наряд військової частини А-1789
черговим роти охорони.

ОСОБА_2,
виконуючи обов'язки чергового роти охорони, тобто, будучи військовою службовою
собою, в порушення вимог ст. 312 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил
України, в приміщенні сушарні роти охорони умисно не припинив протиправні дії
військовослужбовця цієї ж роти - старшого солдата ОСОБА_3, які він за своїми
службовими обов'язками повинен був припинити, внаслідок чого ОСОБА_316 червня
2007 року, близько 23 години, застосував фізичне насильство до солдата ОСОБА_4,
завдавши останньому побої та, заподіявши інше насильство, а 17 червня того ж
року, біля 3 години ночі - до солдата ОСОБА_5, заподіявши потерпілому легкі
тілесні ушкодження, тобто, вчинив злочин. За вчинення вказаних протиправних дій
ОСОБА_3 вироком військового місцевого
суду Київського гарнізону від 17 серпня 2007 року було засуджено за ч.2 ст.406
КК України.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у пред'явленому обвинуваченні
визнав повністю і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним
вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що він, будучи черговим роти
охорони, і, перебуваючи приміщенні сушарні роти охорони, був присутнім і бачив,
як 16 червня 2007 року, близько 23 години, ОСОБА_3застосовував фізичне
насильство до солдата ОСОБА_4, а 17 червня, того ж року, біля 3 години ночі -
до солдата ОСОБА_5. При цьому, підсудний уточнив, що припинити злочинні дії
ОСОБА_3 йому ніхто не перешкоджав, а також йому ніхто не заважав негайно
доповісти про це черговому частини або командиру роти.

Крім
особистих показань, вина ОСОБА_2 в умисному неприпиненні злочину, що вчиняється
підлеглим, підтверджується зібраними по справі іншими доказами, які підсудний
та інші учасники судового розгляду не оспорюють і підтримують в повному обсязі.
За клопотанням державного обвинувача, яке підтримане іншими учасниками процесу,
судове слідство було проведене відповідно до вимог ч. 3 ст.299 КПК України. При
цьому, учасникам

судового
розгляду судом було роз'яснено, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права
оспорювати вищезазначені фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Отже,
дії ОСОБА_2, який, будучи військовою службовою особою, умисно не припинив
протиправні дії старшого солдата ОСОБА_3, які він за своїми службовими
обов'язками повинен був припинити, внаслідок чого ОСОБА_3вчинив злочин, суд
кваліфікує за ч.1 ст. 426 КК України.

Органи
досудового слідства ставили у вину підсудному порушення ним вимог ст.ст.58, 59,
310 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Разом з тим, вказівку на порушення
вказаних положень військового статуту суд виключає з обвинувачення ОСОБА_2,
оскільки вони мають загальний характер і не визначають конкретних обов'язків
підсудного по службі.

Призначаючи
підсудному ОСОБА_2 покарання, суд бере до уваги і визнає обставинами, які
пом'якшують йому покарання, його явку з повинною, щире каяття у вчиненому,
активне сприяння розкриттю злочину.

Беручи
до уваги вказані обставини, а також враховуючи особу винного, який раніше ні в
чому осудному замічений не був, до призову на службу займався
суспільно-корисною працею, як до служби, так і під час її проходження
характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності
притягується вперше, суд знаходить можливим призначити ОСОБА_2 найбільш м'яке
за видом покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.426 КК України, у виді штрафу.

На
підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 299, 323, 324, 325, 330, 332 КПК
України, суд

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_2,
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України, за
якою призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят)
неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто на суму 1360 грн.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_2 - нагляд
командування військової частини А-1789 - скасувати.

Після
набрання вироком законної сили речовий доказ по справі - книгу прийняття та
здавання чергування роти охорони, яка знаходяться на зберіганні у командира
військової частини А-1789 - вважати повернутою за належністю.

Вирок
може бути оскарженим в апеляційному порядку і на нього може бути внесене
подання прокурора до військового апеляційного суду Центрального регіону через
військовий місцевий суд Київського гарнізону протягом 5 діб з моменту його
проголошення