Справа № 461/6915/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/24/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року в м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002061 від 26.05.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_14 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 14.10.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.296 КК України - два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю злочинів - чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком ОСОБА_6 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено йому покарання - чотири роки і шість місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.296 КК України - два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України - чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів - чотири роки позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжні заходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - тримання під вартою, а також ОСОБА_8 домашній арешт залишено без змін, до набранням вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рахується з 17.06.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_13 1500,00 грн. майнової шкоди; стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 10 000,00 грн. моральної шкоди та 2 800,0 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 10 000,00 грн. моральної шкоди та 800,0 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 26 травня 2014 року о 04.00 год., в групі осіб, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в подвір`ї нічного клубу «ГазСтейшин», що на вул. Джерельній 20 в м. Львові, вчинили хуліганство, тобто, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилось у наступному. Підсудні нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, з надуманих підстав вступили в конфлікт з потерпілим ОСОБА_13 ; при цьому, почали наносити останньому удари по голові та тілу, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток носа із зміщенням, струс головного мозку, синці на голові, шиї, грудях, спині та правій руці, крововиливи в білкову оболонку обох очей, під слизову оболонку губ, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Продовжуючи свої хуліганські дії, підсудні вступили в конфлікт з потерпілим ОСОБА_15 , який вимагав припинити протиправні дії щодо свого брата ОСОБА_13 та почали наносити останньому удари по голові та тілу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток носа із зміщенням та з раною у цій ділянці, синці на голові, спині, правій руці, крововиливи під слизову оболонку нижньої губи, садна на руках та ногах, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Для припинення хуліганських дій, які тривали понад 15 хвилин , була викликана охорона закладу нічного клубу «ГазСтейшин» та працівники міліції.

Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 26.05.2014 року, біля 04.15 год., знаходячись в подвір`ї нічного клубу «ГазСтейшин», що на вул. Джерельній 20 в м.Львові, будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою в групі осіб, вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), заволодівши грошовими коштами в сумі 1000,00 грн. та годинником марки «Мондіні» вартістю 500,00 грн., що належали потерпілому ОСОБА_13 ..

Обвинувачений ОСОБА_6 просить частково скасувати оскаржуваний вирок суду, та постановити новий вирок, яким виправдати його за ч.2 ст.186 КК України та призначити більш м`яке покарання за ч.2 ст.296 КК України.

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_9 аналогічні апеляційним вимогам обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду частково скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати за ч.2 ст.186 КК України та за ч.2 ст.296 КК України призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала доповнення до апеляційної скарги, в яких просить вирок суду змінити, а саме закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_16 в частині обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України на ст.125 КК України, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України ґрунтується лише на показах потерпілого ОСОБА_13 , при цьому обвинувачений вказує,що потерпілим під час одночасного допиту було вказано, що він не бачив хто в нього забирав гроші та годинник. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 також не вказав, що саме обвинувачений ОСОБА_6 викрав його майно, також допитані в судовому засіданні в якості свідків очевидці не бачили викрадення речей, лише бійку, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 покликається на диск із відеозаписом подій 26.05.2014 року з камер відео спостереження, який досліджувався в суді першої інстанції. Таким чином, ОСОБА_6 вважає його обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України незаконним та необґрунтованим.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції йому було призначено надто суворе покарання за ч.2 ст.296 КК України, при цьому судом не було враховано думки прокурора, який просив призначення більш м`якого покарання, того, що обвинувачений не чинив опору під час затримання, давав правдиві покази, вибачився перед потерпілим.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 є аналогічними за змістом доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог зазначає, що неправильним є висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки базується лише на показах потерпілих та не підтверджено іншими доказами у кримінальному провадженні. Крім цього, захисник ОСОБА_10 вказує на неправильність висновку суду про відсутність підстав з яких потерпілі могли б оговорити обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки в потерпілого ОСОБА_13 31.05.2014 року було весілля, і він на власному весіллі був з розбитим обличчям та зламаним носом, від чого зазнав душевних страждань, а тому міг оговорити обвинувачених. Також захисник ОСОБА_10 зазначає, що допитані в судовому засіданні очевидці події свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не ствердили факт відкритого викрадення у потерпілого грошей та годинника.

Таким чином, захисник ОСОБА_10 вважає, що вирок суду постановлений всупереч вимогам КПК України.

Крім цього, захисник ОСОБА_20 в доповненнях до апеляційної скарги вказує, що бійку спровокував потерпілий ОСОБА_13 , а тому бійка відбувалась на грунті неприязних відносин, вважає кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України не вірною, та такою, що не ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Також, захисник ОСОБА_20 вважає, не доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки досудове розслідування та судове слідство було проведено однобічно та неповно, обвинувачення в цій частині ґрунтується лише на показах потерпілого ОСОБА_13 , який на думку захисника під час бійки перебував в стані алкогольного сп`яніння та на досудовому розслідуванні не міг вказати чітко на особу винного. Разом з тим захисник вказує, що жодними іншими доказами не стверджується викрадення майна у потерпілого під час бійки, жоден свідок цього не ствердив, а також потерпілий ОСОБА_13 свідомо оговорює обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 повністю підтримали свої апеляційні скарги, обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_14 частково підтримали апеляцію захисника ОСОБА_10 в частині заперечення вини у вчиненні грабежу та повністю підтримали доповнення до апеляції захисника ОСОБА_20 , та навели аналогічні доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_13 заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч.2 ст.296 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисників не оспорюється.
Вирок суду в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 не було ніким оскаржено.
В поданих апеляційних скаргах оспорюється винність обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні по відношенню потерпілого ОСОБА_13 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також в доповненнях до апеляції оспорюється винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Щодо цих апеляційних вимог суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що такі є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Суд вірно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_13 , які він давав під час досудового розслідування та в суді першої інстанції, а саме те, що 26.05.2014 року він разом із братом ОСОБА_15 та ще двома друзями відпочивали у нічному клубі «ГазСтейшин», що на вул. Джерельній 20 в м. Львові, спиртних напоїв він не вживав, оскільки перебуває на контрактній військовій службі, і відряджався в зону АТО, замовили фруктову нарізку, соки і алкоголь, які вживали ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , сиділи та відпочивали і розмовляли. Близько 04.00 год., він вийшов на вулицю з метою викликати таксі. В той час там перебували близько 10 чоловік, які стояли групами людей. Після цього вийшов на вулицю брат ОСОБА_15 .. До нього підійшов ОСОБА_6 та «цикнув» до нього у лице, це був певний жест, брат проігнорував вказаний жест і не звернув на це увагу. Згодом ОСОБА_6 підійшов і до його брата ОСОБА_15 і зробив той самий жест, який останній проігнорував. Тоді обвинувачений сказав, «що ти тут робиш» і нецензурно висловився. В той самий час до потерпілого зі спини підійшов ОСОБА_7 та штовхав зі спини і казав «йдемо поговоримо». Його брат ОСОБА_15 підійшов намагався припинити конфлікт. В той час до ОСОБА_13 підійшли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які оточили їх з усіх сторін; почали ображати, погрожували фізичною розправою, провокували на бійку. ОСОБА_6 підійшов до нього з правої сторони і штовхнув, на що він в свою чергу відштовхнув останнього і почав захищатись, оскільки ОСОБА_6 став у бойову стійку, та зжав кулаки і вже почав наносити удари руками та ногами. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повалили його на землю; ОСОБА_7 лежав зверху на грудях, і своєю правою рукою бив по обличчю та наносив множинні удари. ОСОБА_6 стояв перед потерпілим та наносив удари ногами та руками в область голови та тіла. В той час підбіг брат ОСОБА_15 , але ОСОБА_8 схопив його за шию «в ключик» та відтягнув в сторону. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжували наносити удари по голові та тілу. Потім ще хтось з них наніс удар ногою по голові. Побиття продовжувалось, під час шарпанини він опинився під парасолями на літньому майданчику, де його ще кілька раз вдарили. Хвилин через 10-15 бійка припинилась, він не міг піднятись з землі, оскільки був дуже побитий; від ударів періодично частково втрачав свідомість. Проте пригадує, що декілька разів його переставали бити і починали бити знову руками та копати ногами. Також, в один з моментів побиття, обвинувачений ОСОБА_7 зняв свою футболку підійшов до нього, коли він ще продовжував лежати на землі та наніс кілька ударів ногами в область голови. В подальшому до нього підійшов ще й ОСОБА_6 і вони обидва з ОСОБА_7 нахилились над ним; він відчув, як у задню праву кишеню штанів хтось з них запхав руку та витягнув гроші у сумі 1000,00 грн., які були перетягнуті резинкою; в той же саме час також з лівої руки зняли годинник марки «Мондіні», чорного кольору, ремінець чорний з матеріалу схожого на шкіру. Годинник з двома циферблати вартістю 500,00 грн. Після цього його вже не били . Коли побиття припинилось і обвинувачені відійшли від нього , то піднятись з землі не міг, оскільки крутилась голова і боліло все тіло і обличчя, з носа та з рота текла кров та також кров була на голові. (а.к.п.20-23 т.1).
Крім цього, потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_15 на досудовому розслідуванні впізнали осіб, які вчиняли відносно них злочинні дії, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.к.п.60-90 т.1), їхні покази також перевірені шляхом проведення слідчого експерименту (а.к.п.186-206 т.1).
Також потерпілий ОСОБА_13 не змінив свої покази і настояв на раніше даних показах під час проведення одночасних допитів з участю обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.к.п.9-14, 15-20 т.2).
Потерпілий ОСОБА_13 свої показання протягом всього досудового розслідування та в суді першої інстанції давав незмінні послідовні, як відносно місця вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, способу їх вчинення та винних осіб. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_13 міг оговорити обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Таким чином, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованим доводи поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що потерпілий ОСОБА_13 міг оговорити обвинувачених у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Крім цього, суд апеляційної інстанції визнає неспроможними доводи поданих апеляційних скарг з приводу того, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , будучи очевидцями конфлікту не ствердили факт відкритого викрадення у потерпілого грошей та годинника.
Колегія суддів вважає покази зазначених свідків про те, що вони не бачили викрадення майна у потерпілого ОСОБА_13 об`єктивними, оскільки вони не перебували в безпосередній близькості до потерпілого та обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викрадення майна вчинили під час нанесення ударів потерпілому і таке викрадення відбувалось на протязі нетривалого часу, що стверджується показами самого потерпілого.
Крім цього, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії обвинувачених, зафіксовані на відео з камер відео спостереження, співпадають із наданими поясненнями їх самих та потерпілих в судовому засіданні, а тому колегія суддів визнає необґрунтованими покликання апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про те, що на відео з камер відео спостереження не зафіксовано факту вчинення ним відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , оскільки відео запис подій 26.05.2014 року з камер відео спостереження не спростовує показів потерпілого ОСОБА_13 ..
Також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_13 на час бійки перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки сам потерпілий неодноразово давав пояснення, що в день події алкогольних напоїв не вживав, так як перебуває на контрактній військовій службі. Інших будь-яких даних, які б підтверджували вище вказане твердження сторони захисту, не встановлено.
Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України, тобто вчинення хуліганства групою осіб, то суд апеляційної інстанції вважає таку правильною, при цьому враховує те, що обвинувачений в суді першої інстанції повністю визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_15 незмінно, на протязі досудового слідства та в суді першої інстанції стверджували, що бійка обвинуваченими була розпочата не на ґрунті неприязних відносин, а через надумані, малозначні підстави.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав вину у вчиненні хуліганства групою осіб, а обвинувачений ОСОБА_8 , який вироком суду був визнаний винним та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, вирок суду щодо себе не оскаржував повністю погоджуючись із кваліфікацією та призначеним покаранням.
Таким чином, відсутні достатні та належні підстави перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.296 КК України на іншу статтю кримінального закону.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується, після звільнення з місць позбавлення волі не працював, має на утриманні матір та бабусю, обставини, які пом`якшують покарання часткове визнання вини, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання обвинувачення ОСОБА_7 суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, у вчиненому розкаюється, обставини, які пом`якшують покарання часткове визнання вини, щире каяття, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перед ним не вибачились, вважає призначене обвинуваченим покарання справедливим, просив у задоволенні апеляційних скарг відмовити.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК Україниу межах встановлених у санкції статті, яке є необхідним й достатніми для їхнього виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому, з врахуванням вищенаведеного, не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників в частині призначення більш м`якого покарання обвинуваченим.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного вироку суду не виявив істотних порушень кримінального процесуального та кримінального законів, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку суду, вважає вирок суду в цьому кримінальному провадженні законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: