Справа № 465/1845/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/783/483/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ст. 124 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7

представника потерпілого: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0003809 від 24.12.2013 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, офіційно непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Франківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 13 211,40 грн. (тринадцять тисяч двісті одинадцять гривень 40 коп.) матеріальної шкоди та 60 000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди, 4350,00 (чотири тисячі триста п`ятдесят) гривень відшкодування витрат на правову допомогу.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить винесений щодо ОСОБА_9 вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_9 в момент заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не перебував в стані необхідної оборони, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, оскільки в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, але КПК України не надано суду повноважень змінювати обвинувачення, якщо це тягне погіршення становища обвинуваченого.

При цьому апелянт покликається на вирок від 29.12.2014 року Франківського районного суд м. Львова, яким ОСОБА_7 виправданий у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні щодо ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

На думку апелянта свідчення потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 також підтверджують, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 не перебував у стані необхідної оборони, а припинив стріляти після останнього (4-го) пострілу, лише після того, як потерпілий впав, а механізм застосування вогнепальної зброї співпадає із локалізацією лише двох поранень потерпілого - в області грудної клітки і сонячного сплетіння, та суперечить пораненню в зовнішній бік лівого стегна. При цьому зброю ОСОБА_9 підготував заздалегідь, ще до зустрічі з потерпілим.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просять залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 були предметом дослідження місцевого суду і їм дана належна оцінка на підставі сукупності досліджених в судовому засіданні доказів.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 приблизно 21 год. 00 хв. 24.12.2013 року, отримавши вхідний дзвінок на номер власного мобільного телефону від потерпілого ОСОБА_7 , домовився із останнім про зустріч поблизу входу в підземні гаражі будинку АДРЕСА_3 для того, щоб повернути потерпілому гірськолижні чоботи, які раніше планував в нього придбати за обумовлену раніше суму в розмірі 1300,00 грн., але оскільки не мав можливості за них заплатити, а потерпілий ОСОБА_7 вимагав негайної оплати боргу вже 24.12.2013 року під час зустрічі. Потерпілий ОСОБА_7 через декілька хвилин приїхав на автомобілі марки «BMW» до будинку АДРЕСА_3 та припаркував машину біля входу у підземні гаражі. Обвинувачений ОСОБА_9 спустився з квартири АДРЕСА_4 , де він проживає та направився до власного гаражу біля будинку, взяв одну пару гірськолижних чобіт, які знаходились в гаражі, приніс їх та поклав у багажник автомобіля потерпілого, який був відкритий та попрощавшись з потерпілим пішов у напрямку гаража. Після цього потерпілий ОСОБА_7 , наздогнавши обвинуваченого ОСОБА_9 , вимагав від нього вибачення, але обвинувачений ОСОБА_9 відмовився приносити свої вибачення потерпілому ОСОБА_12 , після чого потерпілий наніс обвинуваченому удар правою рукою в обличчя, внаслідок чого обвинувачений впав. Під час того, як обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись у лежачому стані намагався піднятися, ОСОБА_7 нахилився над ним та спробував нанести ще декілька ударів, однак останній, маючи із собою спецзасіб на гумові кулі ПМР калібру № НОМЕР_1 , з метою припинити вчинюване відносно нього насильство, здійснив декілька пострілів в ділянку правого стегна, ділянку грудної клітки та живота потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесні ушкодження впритул - множинні сліпі кульові поранення лівої половини грудної клітки, живота та лівого стегна, лівобічний гемопневмоторикс, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №565/13 від 25.12.2013 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. ОСОБА_9 своїми діями заподіяв потерпілому ОСОБА_7 шкоду у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, яка явно не відповідала небезпеці посягання та обстановці захисту.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , займався єдиноборствами, мав навики рукопашного бою, був сильнішим за обвинуваченого та молодшим за нього на 10 років, в той день погрожував неодноразово по телефону ОСОБА_9 за неповернення боргу, настояв на зустрічі. ОСОБА_9 , передбачаючи конфлікт і побоюючись фізичної розправи, після призначення зустрічі прихопив пістолет. Під час розмови на підвищених тонах із потерпілим він не застосовував вогнепальну зброю, а намагався його заспокоїти і використав пістолет для свого захисту після отримання удару рукою і впавши на землю, з метою припинення нападу, а не з метою лише заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нападнику. Застосувавши зброю проти неозброєного нападника ОСОБА_9 перевищив межі необхідної оборони. Разом з тим сутичка між ними тривала 1-2 хвилини, свідок ОСОБА_11 почув постріли через 30с.-1 хв. після того, як обвинувачений впав на землю від удару потерпілого, постріли були підряд, без інтервалу, що підтвердив також свідок ОСОБА_13 , механізм заподіяння тілесних ушкоджень ретельно досліджувався судом, у тому числі шляхом допиту експертів у судовому засіданні і наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий отримав перше вогнепальне поранення у ногу коли вони стояли на відстані один від одного 2-3 метри, що потерпілий після того підійшов до обвинуваченого, намагався забрати в нього зброю, вдарив його ще раз і коли той впав, а він над ним нахилився то пролунали ще постріли.

Наявність в діях ОСОБА_9 стану оборони від нападу ОСОБА_7 повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а також його показами, показами потерпілого ОСОБА_7 та показами свідка ОСОБА_11 , даними ним в судовому засіданні, який фактично підтвердив покази обвинуваченого ОСОБА_9 та зазначив, що ОСОБА_7 скандалив, виражався нецензурно, а ОСОБА_9 його заспокоював, тоді ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 і останній впав. Наміру продовжувати бити та намагання спричинити кілька ударів ОСОБА_9 не заперечує і сам ОСОБА_7 у своїх показах, які наведені у виправдувальному вироку Франківського районного суд м. Львова від 29.12.2014 року щодо нього, який набрав законної сили після винесення ухвали від 09.06.2015 року апеляційною інстанцією і який не спростовує встановлені у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, а навпаки підтверджує їх.

Так, у вироку від 29.12.2014 року наводяться, як достовірні, покази свідка ОСОБА_11 про те, що він бачив як на землі лежав потерпілий, а підсудний стояв над ним, занісши праву руку для удару, а лівою обперся об тіло потерпілого. При цьому суд вважав встановленим факт того, що підсудний ( ОСОБА_7 ) наносив удари потерпілому ( ОСОБА_9 ). Виправдано ОСОБА_7 тому, що судом були визнані недопустимими ряд доказів та невірна кваліфікація його дій за ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення в якому обвинувачується особа(т.2, а.п.138-141).

Постановляючи ухвалу від 09.06.2015 року про залишення вироку від 29.12.2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни, апеляційна інстанція зазначила, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що в результаті нанесення ОСОБА_7 удару кулаком в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній впав на землю, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, оскільки висновок експерта №206 від 06.02.2014 року, на який покликається сторона обвинувачення, не підтверджує факт отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень за обставин, наведених у обвинувальному акті.

Отже підстави виправдання ОСОБА_7 за вироком від 29.12.2014 року ніяким чином не впливають на законність і обґрунтованість вироку відносно ОСОБА_9 .

Підстав для скасування оскаржуваного вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3