ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 26 лютого 2015 року касаційну скаргу засудженого у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_12,

захисника ОСОБА_6,

засудженого ОСОБА_5,

встановив:

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування судових рішень щодо нього із закриттям провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Обґрунтовано вимогу неповнотою судового розгляду, що призвело до безпідставного засудження, наголошує, що дорожньо-транспортна пригода сталась лише з вини пішохода - потерпілого ОСОБА_7, який перебігав проїжджу частину у невстановленому для руху пішоходів місці. Вказано на неправильність вирішення судом питання заявленого цивільного позову прокуратури, оскільки відшкодування витрат на лікування потерпілого лікувальному закладу має бути здійснено за рахунок страхової компанії.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов'язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково - стягнуто на його користь з засудженого ОСОБА_5 10 916 грн заподіяних матеріальних збитків і 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Також вироком суду задоволено цивільний позов прокуратури в інтересах держави 7 824 грн за відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 у Білоцерківській лікарні № 2 та 978 грн судових витрат за проведені експертизи, вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок суду щодо нього в частині вирішення цивільного позову потерпілого скасовано та в цій частині матеріали кримінального провадження направлені до суду першої інстанції для розгляду у порядку цивільного судочинства.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14 січня 2014 року, приблизно о 17-ій год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись напроти буд. № 70 по вул. Сквирське шосе у м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху, виявивши небезпеку для руху, яку він об'єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який перетинав проїжджу частину у невстановленому місці для пішоходів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться у причинному зв'язку з настанням вказаних наслідків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали подану засудженим скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Суд висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст. 374 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження та касаційної скарги убачається, що засуджений фактично не оспорює обставин за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, викладених у вироку суду, проте вважає, що його дії не є злочинними, оскільки стверджує, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода, який перебігав проїжджу частину у невстановленому для пішоходів місці.

Проте з такими доводами суд не може погодитись, адже винуватість ОСОБА_5 доведено сукупністю досліджених судом доказів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_7; показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (який їхав в якості пасажира в автомобілі та показав, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 різко заманеврував, збив пішохода та зупинився на смузі зустрічного руху), ОСОБА_11 (про те, що водій автомобіля перед наїздом на пішохода різко прийняв вліво, виїхав на смугу зустрічного руху, де й відбулась дорожньо-транспортна пригода).

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджено даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, протоколі огляду місця події та схемою і фототаблицею до нього, висновку експерта № 62/д від 6 березня 2014 року щодо отриманих тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7, висновку експерта № 109 від 25 березня 2014 року за яким встановлено, що у заданій дорожній обстановці, з технічної точки зору, в разі своєчасного виконання водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху наїзд на пішохода виключається.

Зазначені докази у своїй сукупності дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати доведеною винуватість ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху, що у наслідку призвело до дорожньо-транспортної пригоди під час якої потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, тому правильно кваліфікував ці дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, судом перевірені повною мірою доводи апеляційної скарги засудженого, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, які були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Безпідставні й твердження у скарзі засудженого про неправильно вирішений судом цивільний позов прокуратури щодо стягнення з нього витрат на користь лікувального закладу та за проведені експертизи.

Частиною 1 статті 127 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану державі внаслідок кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором.

Вказаних вимог процесуального закону суд дотримався.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова компанія сплачує лише страхову суму у разі настання страхового випадку, тобто заподіяння шкоди третім особам, та не може відшкодовувати шкоду, заподіяну державі, що підлягає стягненню з винної особи.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність

застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою до скасування або зміни постановлених у провадженні судових рішень, при перевірці матеріалів кримінального провадження не встановлено, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 428, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3