Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів:ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора ОСОБА_14,
захисника ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 24 березня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2013 року щодо ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади у фінансовій сфері на строк до 1 року;

- за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» на відшкодування матеріальної шкоди 146 450 грн.

В апеляційному порядку вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 не переглядався.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він протягом 2003-2004 років, обіймаючи посаду директора Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи матеріально-відповідальною особою, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення, а саме: складання та видача завідомо неправдивого документа, заволодів майном Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особливо великих розмірах.

Так, 22 серпня 2003 року ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі ОСОБА_6 та приватний підприємець ОСОБА_7 уклали кредитний договір № 14-03К, відповідно до якого Банк зобов'язувався надати ОСОБА_7 кредитну лінію з лімітом 60 000 доларів США, а позичальник брав на себе зобов'язання повернути цю суму кредиту та сплатити відсотки згідно із умовами договору.

Протягом 2003 року ОСОБА_7 отримав зазначені грошові кошти в Банку. 05 квітня 2004 року він погасив кредит у сумі 60 000 доларів США в повному обсязі, про що отримав у банку прибуткові касові ордери від 05 квітня 2004 року № 5075 6 - на суму 48 571,44 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складало 258 851,78 грн, та № 5075 7 - на суму 11 428,56 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складало 60 906,22 грн. Ця процедура була завізована ОСОБА_6, який надав наказ підготувати відповідні прибуткові касові ордери, начальником відділу кредитних операцій ОСОБА_8, який підготував касові ордери, та начальником відділу касових операцій ОСОБА_9, яка прийняла від ОСОБА_7 грошові кошти. Також на ордерах було поставлено штамп Банку.

Того ж дня на вул. Велика Житомирська, 14 у м. Києві ОСОБА_6 надав наказ ОСОБА_8 зробити йому інший прибутковий касовий ордер від 05 квітня 2004 року № 5075 7, де платником вказати ОСОБА_7 на суму 19 571,44 доларів США, що згідно із курсом НБУ складало 105 302,08 грн, пояснивши, що останній передумав сплачувати всю суму заборгованості за кредитним договором і хоче сплатити суму в розмірі 19 571,44 доларів США.

Отримавши завізований ОСОБА_8 прибутковий касовий ордер від 05 квітня 2004 року № 5075 7, ОСОБА_6 підписав його, поставив підпис замість ОСОБА_7 та, повідомивши начальнику відділу касових операцій ОСОБА_10, що ОСОБА_7 передумав сплачувати всю суму заборгованості за кредитним договором і хоче сплатити суму у розмірі 19 571,44 доларів США, надав наказ віддати йому прибутковий касовий ордер від 05 квітня 2004 року № 5075 6 на суму 48 571,44 доларів США та провести по касі прибутковий касовий ордер від 05 квітня 2004 року № 5075 7 на суму 19 571,44 доларів США, а різницю грошових коштів в сумі 29 000 доларів США віддати йому для повернення платнику ОСОБА_7 Отримавши ці гроші, ОСОБА_6 не повернув їх ОСОБА_7, заволодівши, таким чином, майном Київської філії ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особливо великих розмірах на суму 29 000 доларів США, що за курсом НБУ складало 146 450 грн, які надалі використав на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, порушує питання про скасування вироку суду та направлення справи на новий судовий розгляд. Зазначає, що резолютивна частина вироку суперечлива, містить неточності та розбіжності, а також те, що судом при призначенні покарання не враховано невизнання вини засудженим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості і на необґрунтоване звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є непереконливими.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Статтею 69 вказаного Кодексу передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким, особу винного, який раніше не судимий, те, що з моменту вчинення злочину пройшов значний час, обставини, що пом'якшують покарання, а саме добровільне повернення коштів ОСОБА_7, те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, працює, перебуває на постійному обліку у лікаря, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. За таких умов місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 366 КК України в межах санкції цієї частини статті та за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Також суд правильно звільнив ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Крім того, суд, урахувавши особу винного та інші обставини справи, дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за ч. 5 ст. 191 КК України, на підставі ст. 75 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м'якості призначеного ОСОБА_6 покарання, то скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора про те, що резолютивна частина вироку є суперечливою, містить неточності та розбіжності, є непереконливими і такими, що не тягнуть за собою скасування вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування вироку суду у справі, не встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_11 ОСОБА_13