Справа № 11-652/2008 р.
Головуючий 1 інстанції: Іванюк Т.І.
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України
Доповідач: Миронцов
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2008 року Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської
Головуючого судді Щербакова О.С.
суддів Миронцова В.М., Антипець В.М.
з участю прокурора Лисуна С.І.
засудженого ОСОБА_1
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Козелецького районного
суду Чернігівської області 11 вересня
Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та мешканець с. Лебедівка, АДРЕСА_1, Козелецького району,
Чернігівської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не
одружений, не працюючий, раніше судимий
Козелецьким районним судом: 05 квітня 1995 року за ст.140 ч.2 КК України (1960
р.) до 2-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 05
травня 2000 року за ст.101 ч.1 КК України (1960 р.) до 3-х років позбавлення
волі, ст.45 КК України з іспитовим строком на 3 роки, штраф -800 грн.; 19 липня
2002 року за ст.ст. 185 ч.1, 71, 96 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення
волі; 23 січня 2008 року за ст. 185 ч.3 КК України до 4-х років позбавлення
засуджений: за ч. 2 ст. 186 КК України
- до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного
вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 січня 2007
року більш суворим, остаточно призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення
волі.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді взяття під
варту та постановлено йому обчислювати строк відбуття покарання з 23 жовтня
2007 року.

Судом
ОСОБА_1 було засуджено за скоєння злочинів при наступних обставинах.

Так, 28 вересня 2007 року,
близько 14 години ОСОБА_1, на стежці між вулицями Гагаріна та 8-го Березня,
біля приміщення школи в с. Лебедівка,
Козелецького району, Чернігівської області, з метою заволодіння грошима
гр. ОСОБА_3, вдарив останнього рукою в обличчя, а коли потерпілий впав, то ОСОБА_1, скориставшись
тим, що останній є людиною похилого віку, витягнув із його кишені гаманець з
якого забрав гроші в сумі 28 грн., які в подальшому використав на власні потреби.

Не погодившись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій
вказує на незаконність свого засудження, посилаючись на те, що злочин він не
вчиняв, явку з повинною під час дізнання
дав під тиском працівників міліції та вважає, що під час судового розгляду було
порушено його право на захист, оскільки призначений адвокат не активно його
захищав.

Заслухавши доповідача, прохання засудженого та його захисника які
підтримали апеляцію, думку прокурора про необґрунтованість апеляції
засудженого, дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів
підстав для задоволення апеляції не знаходить.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні
зазначеного у вироку діянні за обставин, встановлених судом ґрунтується на
допустимих і достатніх, ретельно досліджених в судовому засіданні доказах,
детально викладених у вироку, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв злочин, за який засуджений, є
безпідставними такими, що суперечать доказам по справі і спростовуються
показаннями потерпілого, свідків, та іншими зібраними по справі доказами, а
тому колегія суддів відхиляє їх як недостовірні.

Так, будучи допитаним як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_3 вказував на обставини, за яких в обідній час 28 вересня 2007 року біля школи в с.
Лебедівка Козелецького району, його наздогнав ОСОБА_1 і почав просити грошей на
що він йому відмовив. Після цього ОСОБА_1 вдарив його рукою в обличчя від чого
у нього випали вставні зуби і він впав на землю, а в цей час ОСОБА_1
скориставшись цим, витягнув із його кишені гаманець з якого забрав гроші в сумі
28 грн. і викинувши гаманець втік.

Допитана в суді першої інстанції як
свідок ОСОБА_4, показала, що восени 2007
року, точної дати не пам”ятає, вона знаходилась на подвір”ї свого будинку і
бачила, як біля її господарства проходили ОСОБА_3 та ОСОБА_1, при цьому
останній просив у потерпілого грошей. Потім вона через паркан побачила, як
ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_3 і той упав, а
ОСОБА_1 нахилився над потерпілим та щось дістав з його кишені після чого пішов.

Будучи допитаним в судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 підтвердив, що восени 2007 року в центрі с. Лебедівка він
зустрівся з ОСОБА_3, який попрохав його допомогти по господарству та дав йому
свій велосипед, а сам пішов додому пішки. Згодом він поїхав на велосипеді до
ОСОБА_3 і по дорозі зустрів двох незнайомих жінок які повідомили йому, що біля
школи ОСОБА_1 б”є ОСОБА_3. Приїхавши на місце яке йому вказали жінки він
побачив ОСОБА_3, який сидів на землі плакав та держав у руці коронки зубів і
при цьому пояснив, що його побив ОСОБА_1 та забрав у нього гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 пояснив, що він проводив додаткове досудове слідство по даній справі та
додатково допитував потерпілого та вищевказаних свідків, які в повній мірі
підтвердили свої свідчення дані на досудовому слідстві.

Таким чином, виходячи з аналізу
зібраних доказів, суд зробив правильний висновок про те, що засуджений ОСОБА_1
скоїв відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров”я потерпілого, вчинене повторно і правильно
кваліфікував його дії за ст.186 ч.2 КК України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що явку з
повинною він писав під тиском працівників міліції є безпідставними, оскільки
спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так,
в судовому засіданні були допитані слідчий Єркін О.О.(а.с.118) та дільничний
інспектор міліції Прокопенко Ю.М.(а.с.130), з показів яких вбачається, що
ніякого тиску, або застосування фізичної сили з їх боку та інших працівників
міліції, щодо ОСОБА_1 не було, крім того, свідок Прокопенко Ю.М. зазначив, що
ОСОБА_1, явку з повинною та пояснення з приводу скоєння ним злочину писав
добровільно.

Наведене повністю спростовує доводи
засудженого, викладені в апеляції, про обмову себе під впливом незаконних
методів дізнання та досудового слідства.

Більш того, із досліджених судом
матеріалів дослідчої перевірки, а саме, заяви про явку з повинною та пояснення
на ім”я начальника Козелецького РВ УМВС
з приводу скоєння злочину, які ОСОБА_1 власноручно склав (а.с. 7, 9,10) вбачається, що він дійсно
наприкінці вересня 2007 року біля колишньої школи с. Лебедівка вдарив ОСОБА_3 в
обличчя та забрав у нього гроші в сумі 28 грн. В подальшому, як в ході досудового слідства, так і в суді,
засуджений заперечував скоєння
злочину.

Однак, аналізуючи ці його первинні
пояснення колегія суддів вважає, що вони є більш достовірними і такими, що
узгоджуються із іншими доказами по справі.

Також, на думку судової колегії, посилання
засудженого ОСОБА_1 в своїй апеляції про порушення його права на захист є
безпідставними, оскільки як видно з матеріалів даної кримінальної справи
органами досудового слідства додержані вимоги ст.ст. 21,22 КПК України,
засудженому було надано можливість захищатись встановленим законом засобами від
пред”явленого обвинувачення, однак останній відмовився від послуг адвоката і
зазначив, що це не пов”язано з його матеріальним становищем про що свідчить
його власноручний запис та підпис в протоколі відмови від захисника від
20.10.2008 року (а.с.21).

При розгляді справи в суді по справі
приймали участь захисники ОСОБА_1 - його батько ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_7,
який здійснював захист засудженого відповідно до вимог ст. 48 КПК України, що
підтверджується протоколом судового засідання на який засудженим не було подано
зауважень, а тому доводи апелянта з приводу порушення його прав на захист і
неналежного виконання своїх обов”язків адвокатом ОСОБА_7 колегія суддів
відхиляє, як безпідставні.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання ОСОБА_1, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував
обставини справи, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину,
дані про особу засудженого, відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують
покарання і обґрунтовано призначив йому
покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, встановленою ч. 2 ст. 186
КК України, яке є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження
скоєння ним нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону,
що б потягло за собою безумовне скасування чи зміну вироку у справі не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 379
Кримінально-процесуального кодексу України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Козелецького
районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2008 року щодо ОСОБА_1- без
змін.

Головуючий
Судді: