АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
сторін захисту обвинуваченого ОСОБА_5
та захисника ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2013 року в кримінальному провадженні №0001087, внесеному 22.01.2013 р. до ЄРДР, обвинувачений:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У порядку вирішення цивільного позову з ОСОБА_5 стягнуті на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 2295,27 грн.

На відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, з ОСОБА_5 стягнуто на користь держави 391 грн.

Також вироком вирішені питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

21.01.2013 р. близько 21:00 години, знаходячись за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , який також знаходився в зазначеній квартирі, наніс останньому два удари лезом ножа, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичного експерта тілесні ушкодження, в тому числі проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, яке за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погодившись із ухваленим щодо нього вироком, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить: вирок Дарницького районного суду м. Києва від 4.04.2013 р. змінити шляхом застосування ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

На обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_5 зазначає про наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, неврахування судом першої інстанції наявності на його утриманні матері-інваліда ІІ-ї групи, що він єдиний її годувальник, а також позиції потерпілого, який просив не позбавляти його, ОСОБА_5 , волі. При цьому обвинувачений оспорює висновок суду першої інстанції про вчинення ним кримінального правопорушення на ґрунті особистих неприязних стосунків і відсутність доказів про заподіяння ним умисно тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів обвинуваченого ОСОБА_5 , викладених ним у апеляційній скарзі, вислухавши доводи в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу за наведених у ній обставин, просили її задовольнити та застосувати до апелянта ст. 75 КК України; доводи й обгрунтування прокурора ОСОБА_6 , який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення; вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_5 останнє слово, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, відносно них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення злочину, доведеності його винуватості, правову кваліфікацію діянь, вчинених ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Між тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про невідповідність призначеного йому судом першої інстанції покарання, зокрема, даним про особу обвинуваченого, та можливість застосування до нього ст. 69 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції знаходить небезпідставними.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, зокрема, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставі конкретних обставин справи, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог кримінально процесуального закону, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи об`єктивну наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , зокрема, щире каяття у вчиненому, наявність на його утриманні матері-інваліда 2-ї групи, позицію потерпілого, який просив призначити якомога м`якше покарання, факт добровільного відшкодування завданої потерпілому шкоди. Крім цього колегія суддів суду апеляційної інстанції не може залишити поза увагою та враховує дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, не працює, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра, але знаходиться на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом: розлади поведінки та психіки внаслідок вживання алкоголю, а також обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до нього при призначенні покарання правил ч. 1 ст. 69 КК України, а саме призначення ОСОБА_5 основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Стосовно ж вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 75 КК України шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів апеляційної інстанції підстав не знаходить, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення злочину, який класифікується як тяжкий (ч. 4 ст. 12 КК України), та особу обвинуваченого, який на момент учинення інкримінованого діяння не працював і не займався іншою суспільно корисною діяльністю, а також обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Інші обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , мотивуючи прохання про пом`якшення йому покарання, цілком враховані судом першої інстанції у вироку.

До цього ж апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не містить будь-яких нових даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк як тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, саме такий вид покарання у визначеному розмірі відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, буде цілком справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

За таких обставин, підстав для зміни вироку шляхом звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі шляхом застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції не убачає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний, обґрунтований і вмотивований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2014 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0001087, внесеному 22.01.2013 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України змінити:

пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 11 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання попереднє ув`язнення: з 23 січня 2013 року по 31 липня 2014 року.

ОСОБА_5 взяти під варту в залі судових засідань Апеляційного суду м. Києва.

У решті цей вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_5 у той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 с і п о в а