Справа № 11-36/11 Головуючий у І інстанції Триголова
Категорія - 121 ч. 1 КК Доповідач Акуленко С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Григорєвої В.Ф., Щербакова О.С.

при секретарі Гой Н.Г.

з участю прокурора Шваб Л.В.

потерпілого ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 та прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2010 року,

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, дітей не має, не працює, мешкає в с. Шатура Ніжинського району, раніше не судимий,

засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь :

- Ніжинської ЦРЛ 1310 грн. 62 коп.

- Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім.. ОСОБА_5 3214 грн. 53 коп.

- Потерпілого ОСОБА_2 8000 грн. моральної шкоди та 1822 грн. 38 коп. матеріальної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_3 12 листопада 2009 року близько 18 години, перебуваючи в нетверезому стані, знаходився на автобусній зупинці в с. Шатура Ніжинського району. Там він умисно наніс удар палкою по голові потерпілому ОСОБА_2, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, поєднані зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на одну третину.

Непогоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 подав апеляцію у якій зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим неправильно застосований кримінальний закон. Суд безпідставно, ніяк не обґрунтовуючи своє рішення, ігнорував позицію ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 в тій частині, що ОСОБА_2 вдарив ОСОБА_3 по голові, від чого він впав. ОСОБА_2 вдарив ОСОБА_3 ще й ногою. ОСОБА_7 піднявся, десь взяв палицю і дарив нею ОСОБА_2, від чого потерпілий впав. На думку захисту дані обставини свідчать, що ОСОБА_7 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони. Тому просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_3 за ст. 124 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Засуджений ОСОБА_3І у своїй апеляції стверджує, що захищався від потерпілого, який наносив йому удари по різним частинам тіла. Він боявся за своє здоровя, тому змушений був захищатися. Побачивши біля себе палку, вдарив нею потерпілого не дивлячись куди. Просить не позбавляти його волі.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляцію тільки в частині розвязання цивільного позову потерпілого ОСОБА_2. Вважає, що судом невірно було відмовлено у відшкодуванні 639 грн. 88 коп., які були витрачені на проїзд особи, що супроводжувала потерпілого до лікувального закладу в м. Одесу. Тому просить вирок змінити, стягнути вказану суму з засудженого.

По справі було проведено часткове судове слідство, під час якого встановлено наступне.

В засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_3 свою вину визнав частково, стверджуючи, що захищався від дій ОСОБА_2, який 12.11.2009 року, безпричинно вдарив спочатку його по голові кулаком, а коли він впав, вдарив ногою по спині. Тоді він взяв палку, яка лежала біля нього, вдарив нею ОСОБА_2 не дивлячись куди. Тому просить перекваліфікувати дії на ст. 124 КК України і призначити покарання не повязане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні, показав, що ОСОБА_3 він не бив. Він розмовляв з ОСОБА_6 В цей час його хтось вдарив. Він впав і втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_6 показав, що 12.11.2009 року він разом з ОСОБА_3 на автобусній зупинці в с. Шатура вживав спиртні напої. До них підійшли ОСОБА_8 та ОСОБА_2. Він почав розмовляти з ОСОБА_2 відійшовши на деяку відстань. В цей час до них підійшов ОСОБА_3 ОСОБА_2 дав ОСОБА_3 ляпас від чого останній впав. ОСОБА_2 вдарив ОСОБА_3 ще й ногою. ОСОБА_7 встав, десь взяв палку і вдарив нею ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_8 показав, що 12.11.2009 року був на автобусній зупинці в с. Шатура і бачив, що там був якийсь конфлікт. Хто з ким бився він не бачив. Потім він побачив, як впав ОСОБА_2 Він не бачив, щоб падав ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_9 показав, що 12.11.2009 року на автобусній зупинці в с. Шатура був якийсь конфлікт між людьми, які там були. Був там і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Потім він побачив, що ОСОБА_2 лежав на землі без свідомості. ОСОБА_8 говорив, що ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_2 палкою.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_3, який просив задовольнити подану ним за адвокатом апеляції, оскільки він захищався від дій ОСОБА_2 і призначити покарання не повязане з позбавленням волі, потерпілого ОСОБА_2, який просив не задовольняти апеляцію засудженого, а задовольнити апеляцію прокурора, стягнувши на його користь витрати повязані з поїздкою родичів, які його супроводжували до м. Одеси (дружини та матері), допитавши свідків та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 стверджував, що захищав своє життя і вважав, що його можуть побити.

Однак ці покази не відповідають дійсності і спростовуються дослідженими як на досудовому слідстві, в судовому засіданні в суді першої інстанції так і в апеляційному суді доказами.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт сварки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Ніякої неприязні між всіма присутніми не було. Ніякої загрози життю та здоровю ОСОБА_3 ніхто не створював. Однак, під час вияснення стосунків, ОСОБА_3 взяв палицю і нею вдарив ОСОБА_2 по голові.

Свідок ОСОБА_6 на досудовому слідстві стверджував, що ніякого конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не було. Пізніше він змінив свої покази і в судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_2 ударив Іванівського рукою по голові, а коли той впав вдарив ногою. ОСОБА_3 взяв якусь палицю, та ударив потерпілого по голові.

Дані свідчення ОСОБА_6 не співпадають з показами потерпілого та інших свідків, а тому місцевий суд вірно розцінив їх критично, як спробу помякшити становище ОСОБА_3

Давши оцінку зазначеним доказам, суд обґрунтовано визнав показання потерпілого та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 достовірними. При цьому суд правильно вказав, що доводи ОСОБА_3, про те, що він діяв в захищаючи себе від нападу не є переконливими, суперечать зібраним доказам і спростовуються даними судово-медичної експертизи (а.с. 19-22) про характер та локалізацію тілесних ушкоджень отриманих потерпілим, які відносять до категорії тяжких .

Відповідно до диспозиції ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

У справі не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що у момент вчинення злочину засуджений перебував у такому стані. Судом установлено, що нападу як такого на ОСОБА_3 не було, конфлікт виник між потерпілим та свідком ОСОБА_6, потерпілий ОСОБА_2 будь-яких дій не вчиняв, тому не було необхідності наносити удари палкою по голові.

Крім цього до лікарні за медичною допомогою ОСОБА_3 не звертався. Медична документація, яка б підтверджувала наявність тілесних ушкоджень відсутня. Постановою від 10.04.2010 року в порушенні кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України відносно ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 53).

За викладених обставин доводи наведені у апеляції засудженого та його адвоката на обґрунтування того, що ОСОБА_3 у момент вчинення злочину захищався від нападу, є безпідставним.

Отже вирок суду ґрунтується на достатніх і достовірних даних. Дії засудженого судом правильно кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_3, суд у відповідності з вимогами ст. 65, 66 КК України призначив його враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, особу винного, яка вперше вчинила злочин, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Даних про те, що засуджений є суспільно небезпечною особою в матеріалах справи немає. Також врахована і думка потерпілого ОСОБА_2 Тому на думку колегії суддів, місцевий суд правомірно призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санціїї статті, ближче до найнижчої межі.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи причини та умови вчинення злочину, колегія не знаходить підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Як було встановлено по справі, у звязку з отриманою травмою потерпілий ОСОБА_2 був змушений лікуватися і витрачати кошти на проїзд до м. Одеси. ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що його супроводжували дружина та мати. Тому колегія суддів вважає безпідставним рішення місцевого суду, щодо виключення коштів в сумі 639 грн. 88 коп. із загальної суми позову. Дану суму необхідно стягнути із засудженого.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції задовольнити. Збільшити відшкодування матеріальної шкоди, стягнувши з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2 639 грн. 88 коп.

В решті вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_1 ОСОБА_11