АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1262/15 Справа № 192/603/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тошківка Первомайського району Луганської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 26 червня 2009 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі, такого, що відбуває покарання у Солонянській ВК УДПтС України в Дніпропетровській області № 21,
на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Засудженим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, в якій він просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В доводах апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним та одностороннім, винесеним упереджено з порушеннями чинного закону, оскільки суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що він працював на благоустрої колонії, крім того роботу в промисловій зоні залишив на прохання завідуючого господарством з метою допомоги в ремонті відділення. На думку засудженого, суд першої інстанції також не врахував, що він має два заохочення, одне стягнення, відбув 3/4 строку, є інвалідом 3 групи.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд своє рішення обґрунтував тим, що засуджений має два заохочення та одне стягнення, які є погашеними, останній місяць був не працевлаштованим на виробництві установи, характеризується посередньо, тому не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження з розгляду заяви засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про необ`єктивність постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_6 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 частини призначеного покарання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений прибув до Солонянської виправної колонії № 21, де відбуває покарання і на цей час, 10 червня 2010 року. В промисловій зоні установи не працевлаштований.

02 вересня 2013 року ОСОБА_6 мав заохочення у виді подяки, однак після цього, 27 грудня 2013 року, мав стягнення у виді догани. Протягом 2014 року засуджений не мав ні стягнень, ні заохочень.

Рішенням комісії установи від 21 лютого 2014 року ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

31 січня 2015 року до засудженого ОСОБА_6 було застосовано заохочення у виді подяки.

Відповідно до характеристики, яка надана керівництвом виправної колонії і знаходиться в матеріалах судового провадження, засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, оскільки до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через свою неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи.

На думку колегії суддів, така поведінка засудженого ОСОБА_6 не свідчить про те, що він є зразком в поведінці для інших засуджених і тим самим довів своє виправлення.

Окрім того, засуджений ОСОБА_6 раніше вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання та належних висновків для себе не зробив та знову вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, що свідчить про його схильність до порушення правил поведінки, а отже ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправно-трудовій установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше неодноразово був судимим, що свідчить про те, що ОСОБА_6 схильний до антисоціальної поведінки.

Крім цього, наявність двох заохочень із розривом в півтора роки недостатньо для того, щоб зробити висновок про те, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання та на законних підставах відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

В зв`язку із викладеними обставинами, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тобто відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, засудженим в той же строк з моменту отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: