Справа №11-кп/ 784/155/15 19.02.2015 19.02.2015 19.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/155/15 Головуючий у 1-й інстанції:
ОСОБА_1
Доповідач апеляційної
інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря: ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2000 року за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2010 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 04.09.2014 року за відбуттям строку покарання,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому залишено тримання під вартою.
В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 08 вересня 2014 року, близько 00.30 год., ОСОБА_7 , повторно, знаходячись на зупинці громадського транспорту Декабристів, на пр. Леніна в м. Миколаєві, реалізуючи виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та всупереч його волі відкрито заволодів МПЗ-плеєром марки «TRANSCEND» моделі «T-SONIC 870 8G», вартістю 699,90 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто грабіж, вчинений повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій та доведеності своєї вини, вважає покарання, призначене йому вироком суду занадто суворим, просить вирок суду першої інстанції пом`якшити, застосувавши норми ст. 69 КК України. Вказує, що судом не враховано пом`якшуючі його вину обставини, а саме: щире каяття, визнання провини, допомогу в розслідуванні і повне відшкодування шкоди, а також звертає увагу на свій психологічний і фізичний стан здоров`я, оскільки він перебуває на обліку лікаря-психіатра і хворіє на туберкульоз.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_7 , вважає призначене судом першої інстанції покарання надто суворим та несправедливим через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого. Просить змінити вирок, пом`якшити призначене покарання та застосувати норми ст. 69 КК України. Вказує, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції залишив поза увагою ряд обставин, які помякшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора і пояснення потерпілого ОСОБА_9 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, дослідженим доказам суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та вірно кваліфікував його дії як викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені злочину визнав повністю і щиро розкаявся.

Фактичні обставини справи та кваліфікація злочину апелянтом не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції тільки в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного покарання, то суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 67 КК України, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який двічі був засуджений за вчинення корисливих тяжких злочинів, його негативну характеристику, визнання провини у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд врахував щире каяття обвинуваченого та відшкодування завданої шкоди.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які викладені в апеляційних скаргах про те, що суд при прийняті рішення не врахував щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки ці обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначені покарання під час постановлення вироку. Інших обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що дають право призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом не встановлено.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши всі обставини, що характеризують обвинуваченого та суспільну небезпечність вчиненого злочину, вірно призначив основне покарання у виді позбавлення волі близьким до мінімальних меж, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання, про що просять апелянти, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 в його інтересах залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді