У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Косарєва В.І., Гриціва М.І.

з участю прокурора

Морозової С.Ю.

розглянула в судовому засіданні в м.Київ “ 9 “ грудня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, на вирок Шахтарського міськрайонного суду Донецької
області від 7 вересня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин
України, в силу ст.89 КК України не має судимості,

засуджений за ст.307 ч.2 КК України
на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75, 76, 69 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного
покарання з іспитовим строком на 1 рік і покладено на нього обов'язки не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про зміну місця
проживання та періодично з'являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої
системи.

В апеляційному порядку вирок не розглядався.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 19 березня 2002 року у себе вдома
у м.Шахтарськ за попередньою змовою групою осіб із особою, справу відносно якої
закрито у зв'язку зі смертю, незаконно збув гр.Серикову за 25 грн. особливо
небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований у кількості близько 5 мл , а
також 24 березня 2002 року незаконно виготовив і зберігав особливо небезпечний
наркотичний засіб з метою збуту і повторно незаконно збув гр.Серикову за 20
грн. особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований у кількості
близько 4 мл .

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням
кримінально-процесуального закону та надмірною м'якістю призначеного ОСОБА_1 покарання і направити справу на новий судовий розгляд та
посилається на те, що суд ніяк не мотивував своє рішення про призначення
покарання, про застосування ст.75 і ст.69 КК України; що фактично судового
засідання не було, вимоги ст.ст.286, 294, 297, 298 КПК України не виконувались,
прокурор не брав участі в судовому засіданні, хоч його прізвище зазначене у
вироку та в протоколі судового засідання.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає, що
касаційне подання підлягає задоволенню.

Твердження прокурора про те, що фактично судового засідання не було і
прокурор не брав у ньому участі, хоча його прізвище зазначене у вироку та в
протоколі судового засідання, перевірені та не знайшли підтвердження у ході
службової перевірки, висновок якої затверджений заступником голови апеляційного
суду Донецької області.

Проте доводи касаційного подання про порушення вимог
кримінально-процесуального закону під час судового розгляду справи відповідають
дійсності.

Згідно зі ст.375 КПК України, після скасування вироку (постанови)
апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу відповідно до вимог
глав 25 - 28 КПК України.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 30 червня 2005 року було скасовано постанову Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2005 року про направлення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на додаткове розслідування, а
справу направлено на новий судовий розгляді у той же суд. Слухання справи
неодноразово відкладалося і відбулося лише 7 вересня 2007 року, коли й
постановлено вирок відносно ОСОБА_1. Із протоколу судового засідання від 7
вересня 2007 року видно, що вимоги ст.ст.286, 294, 297, 298 КПК України дійсно
не виконувались, про що стверджує у касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції. Крім того, в основу вироку суд
дійсно поклав деякі докази, які, згідно із зазначеним протоколом, не були
досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційного подання про неправильне застосування кримінального
закону при призначенні ОСОБА_1 покарання та звільненні від його відбування теж
є цілком справедливими.

Постановляючи вирок, суд зазначив лише, що обставиною, яка пом'якшує
покарання підсудного, є розкаяння у вчиненому, що він у силу закону не має
судимості, та що з урахуванням наведеного суд вважає за необхідне обрати підсудному
покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати положення ст.ст.75, 76, 69
КК України. При цьому у резолютивній частині вироку суд не послався на статтю
69 КК України, не призначивши ОСОБА_1 за ч.2 ст.307 КК України обов'язкове
додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, натомість звільнив його від
покарання з випробуванням із посиланням на ст.69 КК України. Також, усупереч
вимогам ст.75 КК України, суд звільнив ОСОБА_1 не від відбування покарання, а
від самого покарання.

Однак чинний закон вимагає від суду мотивувати своє рішення про призначення
особі більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, і звільняти особу від
відбування покарання з випробуванням лише за умови, якщо суд дійде висновку про
можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Крім того,
положення ст.69 КК України дозволяють суду вийти за межі санкції статті
(санкції частини статті) тільки за наявності декількох обставин, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням
особи винного.

Ці вимоги кримінального закону судом не дотримані.

За таких обставин, вирок відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд, при якому суду належить
постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального і
кримінально-процесуального закону та призначити
ОСОБА_1 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і
попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.395, 396 КПК України, -

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити.

Вирок Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 7 вересня 2007
року відносно ОСОБА_1 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

судді:

Синявський О.Г.
Косарєв В.І.
Гриців М.І.