Справа №1-199/10 20.05.2010 20.05.2010 20.05.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-296-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Безпрозваний О.В.
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач: Пустовар М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Царюка В.В.,

суддів Значок І.С., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Максимишина О.П.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

20 травня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захиника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2010 року, яким:

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше судимий: 1). 16.08.2005 р. Корабельним райсудом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі; 2). 29.11.2005 р. тим же судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Миколаївської області від від 28.02.2006 р. покарання помякшено до 4 років позбавлення волі. Звільнений 11.06.2009 р. за відбуттям покарання;

- засуджений за ст.186 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі;

і

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий 25.11.2009 р. Корабельним райсудом м. Миколаєва за ст.198 КК України на 2 місяці арешту;

- засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком від 25 листопада 2009 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбуття - 4 роки позбавлення волі.

За вироком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими у тому, що 2 жовтня 2009 року, приблизно о 22 год. 30 хв., вони, знаходячись біля підїзду будинку № 49 по вул. Васляєва у м. Миколаєві, діючи за попередньою змовою з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, побили ОСОБА_5, завдавши йому ударів руками в обличчя, після чого заволоділи майном потерпілого: мобільним телефоном «ОСОБА_6 W601I», вартістю 1079 грн., з сім-картою «Лайф», вартістю 25 грн., кепкою, вартістю 50 грн., запальничкою, вартістю, 30 грн., гаманцем, вартістю 25 грн., грошима у сумі 13 грн., а також студентським білетом, іконкою та банківською карткою, що не становлять ціності, завдавши ОСОБА_5 збитків загальною вартістю 1222 грн.

3 жовтня 2009 року, приблизно о пів на першу ночі, вони ж, знаходячись біля будинку № 51 по пр-кту Жовтневому у м. Миколаєві, діючи за попередньою змовою з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоровя потерпілого, побили ОСОБА_7, завдавши йому ударів руками у різні частини тіла, після чого заволоділи майном потерпілого: мобільним телефоном «Алькатель Е205С», вартістю 180 грн., мобільним телефоном «Нокіа 2100», вартістю 150 грн., сім-картою «Київстар», вартістю 25 грн., та грошима у сумі 5 грн., завдавши ОСОБА_7 збитків загальною вартістю 360 грн.

В апеляції захисник ОСОБА_4 просить застосувати до покарання засудженого ОСОБА_2 положення ст.75 КК України.

Посилається на щире каяття засудженого, повне визнання вини, сприяння у розкритті злочинів, добровільне відшкодування завданих збитків, а також, що ОСОБА_2 має молодий вік, постійне місце проживання, навчається у професійному училищі, де характеризується позитивно, злочини вчинив під впливом ОСОБА_1, який раніше судимий і старший за віком.

Засуджений ОСОБА_2 у своїй апеляції просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням, посилається на обставини, аналогічні викладеним в апеляції захисника, а також на думку потерпілих, які не наполягали у суді на ізоляції його від суспільства.

Засуджений ОСОБА_1 в апеляції просить застосувати до покарання положення ст.69-1 КК України. Зазначає, що винним себе визнав повністю, покаявся, збитки потерпілім відшкодовані і останні до нього претензій не мають.

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених та захисника на підтримку апеляцій, думку захисника ОСОБА_3 про задоволення апеляцій, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів визнає всі апеляції такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто грабежу чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Вирок у частині доведеності вини та кваліфікації дій вчиненого апелянтами не оспорюється.

Що стосується призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання, то воно визначене у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, у відповідності з вимогами ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням суспільної небезпеки скоєного (тяжкий злочин), обставин, що помякшують покарання (визнання вини, каяття), даних про особу засудженого, який характеризується задовільно, працює.

ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення аналогічного корисливого насильницького злочину, вчинив новий тяжкий злочин протягом нетривалого часу після звільнення з кримінально-виконавчої установи, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Тому рішення районного суду про необхідність обрання йому покарання у виді позбавлення волі з відбуванням в умовах ізоляції від суспілства та на визначений у вироку строк колегія суддів визнає вірним, відповідним обставинам справи, характеристиці особи і достатньо вмотивованим.

Покарання ОСОБА_2 призначене у нижчій межі санкції кримінального закону, з урахуванням вчинення тяжкого злочину, помякшуючих покарання обставин - визанння вини, каяття, відшкодування завданих злочином збитків, даних про особу засудженого - позитивної характеристики, відсутності судимості на момент скоєння злочинів по чинній справі, навчання у професійному учбовому закладі.

Зважаючи на скоєння ОСОБА_2 кількох злочинних епізодів, а також їх вчинення під час притягнення до відповідальності по іншій кримінальній справі, є належним висновок суду 1-ї інстанції про необхідність обрання засудженому покарання у виді позбавлення волі та на строк, який є достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначене обом засудженим покарання, його розмір та спосіб відбування колегія суддів визнає відповідним вимогам закону, оскільки судове рішення у цій частині грунтується на фактичних обставинах справи та характеристиці особи кожного із засуджених.

Твердження в апеляціях про наявність помякшуючих покарання обставин та позитивні дані, що характеризують особу засуджених, є несуттєвими, оскільки вони вже враховані судом при постановлені вироку, внаслідок чого ОСОБА_1 покарання призначене нище від максимальної межі, а ОСОБА_2 - у нижчій межі санкції ч.2 ст.186 КК України та з поглиненням покарання за попереднім вироком при застосуванні ч.4 ст.70 КК України.

Що стосується молодого віку ОСОБА_2, сприяння у розкритті злочину і позиції потерпілих стосовно покарання засуджених, ці обставини не є такими, що істотно знижують суспільну небезпеку засуджених та вчинених ними злочинів, тому не можуть бути підставами для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням чи для помякшення призначеного покарання ОСОБА_8

Враховуючи наведене, вирок суду 1-ї інстанції, як постановлений згідно з вимогами кримінально-процесуального закону, зміні у частині покарання, про що просять апелянти, не підлягає.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2010 року у відношенні засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - без зміни.

Головуючий

Судді: