Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/312/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 345 (189-2, 189-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного 15 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720 стосовно ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою загальною освітою, одруженого, працюючого механізатором в ТОВ ім. Фрунзе, на утриманні має неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_9 за те, що він 14 жовтня 2014 року близько 22 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неподалік домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, усвідомлюючи, що старший інспектор ВДАІ з обслуговування Новоукраїнського району капітану міліції ОСОБА_7 та інспектор ВДАІ з обслуговування Новоукраїнського району лейтенант міліції ОСОБА_8 , які були одягнуті в форму працівників міліції - ДАІ та на службовому автомобілі ВДАІ з проблисковими маячками та розпізнавальними знаками ВДАІ несли службу, згідно планом - розтановки сил та засобів ВДАІ з обслуговування Новокураїнського району, є працівниками правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків, на пропозицію пройти до службового автомобіля для складання адміністративного протоколу, кулаком лівої руки наніс один удар в область лівого око капітану міліції потерпілому ОСОБА_7 та намагався нанести ще один удар правою рукою в обличчя, проте ОСОБА_7 відштовхнув обвинуваченого ОСОБА_9 від себе та не дав йому нанести удар.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_9 не реагуючи на зауваження ОСОБА_7 , як працівника правоохоронного органу, продовжуючи словесні погрози в адресу працівників ВДАІ, висловлюючись грубою, брутальною лайкою в їх адресу, підійшов до лейтенанта міліції ОСОБА_8 та наніс останньому один удар кулаком правої руки в ніс.

Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 спричинив капітану міліції потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця під лівим оком, крововиливу в білкову оболонку лівого очного яблука, ссадини щелепної дуги зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 164 від 15.10.2014 року за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 , спричинив лейтенанту міліції потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді ссадини в області перенісся, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 165 від 15.10.2014 року за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що призначене судом ОСОБА_9 покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а також положенням Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2013 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки не надано належної оцінки особі обвинуваченого та обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого злочину, безпосереднім об`єктом якого є нормальна діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, а також свідчить про приниження їх значущості для забезпечення законності та громадського порядку у суспільстві.

Крім того, при призначені ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався лише на те, що останній раніше не судимий та на утриманні має неповнолітню дитину, а тому дійшов висновку про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. Проте, не враховано, що наявність на утриманні дітей та відсутність притягнення до кримінальної відповідальності не відносяться до обставин, які знижують суспільну небезпеку вчиненого злочинного діяння. Так як, ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння не зважаючи на наявність на потерпілих форменого одягу, їх пересуванні на службовому автомобілі із розпізнавальними знаками, на вимогу представитись, наніс їм тілесні ушкодження. А тому, на думку прокурора, призначена міра покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст. 75 КК України може сприяти уявленню про безкарність вчиненого кримінального правопорушення.

Стверджує про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з відбуттям покарання у виді позбавлення волі.

Провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого, потерпілих та оголошення характеризуючи даних ОСОБА_9 , заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили вирок суду першої інстанції залишити в силі і не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 345 КК України.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_9 в умисному спричиненні капітану міліції - потерпілому ОСОБА_7 та лейтенанту міліції - потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень під час виконання ними службових обов`язків, при обставинах, викладених в обвинувальному акті є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгоджених між собою та досліджених судом доказах, які відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 345 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

При призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на утриманні має неповнолітню дитину, обставину, яка обтяжує ОСОБА_9 покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, під час перегляду справи свою вину визнав, розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, які не наполягали на суворості призначеного йому покарання і просили суд дати ОСОБА_9 можливість виправитись, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на утримає має неповнолітню дитину.

При фактичних обставинах даної справи, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного судом покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим стоком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також породження вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні ОСОБА_9 покарання у виді 3 років обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком судом не достатньо враховано його особу та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенні покарання, судом першої інстанції враховані.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 345 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4