Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004474 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, суд визначив ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Цим же вироком суд задовольнив цивільний позов ОСОБА_8 та стягнув з ОСОБА_7 на його користь 114 (сто чотирнадцять) гривень 46 копійок.

Крім цього, судом прийнято рішення щодо речових доказів.

Судом ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 13.04.2014 року, приблизно о 20 годин 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , розпочала словесну сварку. В подальшому, під час сварки, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 наблизилась до ОСОБА_9 та нанесла останньому удар ножем в область живота, чим спричинила тяжке тілесне ушкодження, у вигляді рани на передній черевній стінці зліва по середнє-ключичній лінії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, зліва направо, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає у черевну порожнину з пораненням тонкої кишки, брижі тонкої кишки, товстої кишки, явищами внутрішньочеревної кровотечі.

Крім того, 12.05.2014 року о 16 годині ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні кафе «Золоте», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом вирішила відкрито заволодіти алкогольними напоями, які належали ОСОБА_8 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , зайшовши за барну стойку кафе «Золоте», яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Перова, 26, маючи вільний доступ, на очах у продавця ОСОБА_10 , відкрито заволоділа алкогольними напоями, а саме: двома пляшками коньяку об`ємом 0,25 л. та двома пляшками коньяку об`ємом 0,5 л., загальною вартістю 114 грн. 46 коп., спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на вказану суму.

Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених змін та доповнень, просить

вирок суду щодо неї змінити; звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України та звільнити її з-під варти в залі суду, а в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи своєї вини та формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, посилається на те, що призначене їй покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, як зазначається у скарзі, суд першої інстанції хоча і прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані про її особу та обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття та тяжкий стан здоров`я), проте, як вважає обвинувачена, необґрунтовано призначив їй п`ять років позбавлення волі, не обговоривши можливості її звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, ОСОБА_7 також звертає увагу на те, що вона на обліку в лікарів психолога та нарколога не перебуває; за місцем проживання скарг на неї немає, свій молодий вік, а також те, що вона раніше не судима та не притягувалась до кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачена посилається на те, вона інвалід 2-ї групи, тяжкий стан здоров`я, який потребує медичного обстеження кожних 3 місяці, а також на смерть її рідного брата, який був головним свідком по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, яку подала остання; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та вважав необхідним вирок суду залишити без змін, а скаргу без задоволення; провівши судові дебати; надавши обвинуваченій останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та яким суд надав відповідну правову оцінку.
Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_11 не оспорюються фактичні обставини кримінальних правопорушень, правова кваліфікація, а також її вина у вчиненні інкримінованих їй злочинів, колегія суддів, у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, не вбачає підстав для перегляду судового рішення суду першої інстанції поза межами поданої скарги, тобто в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, правової кваліфікації кримінальних правопорушень та належності і допустимості доказів на підтвердження встановлених судом обставин.
Разом з тим, переглядаючи судове рішення щодо ОСОБА_11 в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої містить достатньо підстав для зміни судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції з метою пом`якшення призначеного їй покарання через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Зокрема, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винної.
Також суд прийняв до уваги, що обвинувачена ОСОБА_11 визнала свою вину у скоєному, хворіє на тяжкі захворювання, є інвалідом другої групи, що є пом`якшуючою обставиною по справі, а також її характеристики, те, що вона не працює, не одружена та раніше не судима.
Крім цього, як зазначено у вироку, суд врахував, що ОСОБА_11 скоїла тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, обставини скоєння злочинів, із застосуванням насильства та відкрито, скоїла злочин у стані алкогольного сп`яніння, а також завдала збитків, які не відшкодовано.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства і що міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі, але, з урахуванням всіх обставин, у мінімальних межах санкцій інкримінованих статей КК України.
Отже, незважаючи на те, що у мотивувальній частині вироку суду, відповідно до вимог, передбачених ст. 65 КК України, наведені відповідні мотиви, якими керувався суд при призначенні покарання, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої в тій частині, що призначене їй покарання, принаймні за ч. 1 ст. 121 КК України, внаслідок неналежної оцінки ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винної та обставин, що пом`якшують покарання, є явно несправедливим внаслідок суворості.

Згідно вимог, які передбачені ч. 2, 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу, якою зокрема встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як вбачається із вироку суду та підтверджено обвинуваченою ОСОБА_7 в її апеляційній скарзі та поясненнях в суді апеляційної інстанції, вона повністю визнала свою вину та щиро розкаялась, хворіє на тяжкі захворювання, являється інвалідом другої групи та вперше притягується до кримінальної відповідальності, що, з урахуванням вимог, передбачених ст. 66 КК України, дозволяє визнати наведені обставини такими, що пом`якшують покарання.
Приймаючи до уваги наявність обставин, які прямо передбачені ч. 1 ст. 69 КК України та які, з урахуванням всіх інших обставин кримінального правопорушення та особи винної, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 цього Кодексу, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 вказаної статті.
Водночас, не дивлячись на наявність достатніх підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає їх недостатніми для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, тобто для прийняття рішення про звільнення її від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки майже як через місяць після вчинення тяжкого умисного злочину, вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинила новий, хоча і менш тяжкий, умисний злочин, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, зокрема спиртними напоями, що дозволяє стверджувати про можливість досягнення мети покарання, у тому числі запобігання вчиненню злочинів, як засудженою, так і іншими особами, лише в умовах її ізоляції від суспільства та поміщення на визначений строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
За таких обставин, приймаючи до уваги наявність достатніх підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме для пом`якшення призначеного їй покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, а також за сукупністю злочинів, у відповідності до положень ст. 70 КК України, без звільнення останньої від його відбування з випробуванням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 може бути задоволена лише частково, оскільки, незважаючи на її доводи, суд апеляційної інстанції не знайшов достатніх підстав для висновку про можливість застосування до засудженої ст. 75 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання, призначене за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_3 ) ( ОСОБА_2 )

Справа № 11-кп/796/880/2015

Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1