У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Коновалова
В.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Канигіної Г.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 8 лютого 2007
року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 і захисника
ОСОБА_2.

Вироком Коломийського
міськрайонного суду Івано-Франківської
області від 5 липня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
судимого 21.06.2004 р. Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської
області за ч.2 ст.188 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого на
підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 1 рік і 6 місяців,

засуджено за ч.
2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі
ст.71 КК України ОСОБА_1 остаточно призначеного покарання у виді 6 років
позбавлення волі.

Ухвалою
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2005 року апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляцію прокурора задоволено.
Вирок щодо ОСОБА_1 змінено та його дії перекваліфіковано з ч.2 на ч.1 ст.186 КК
України й призначено за цим законом покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено 5 років і 1 місяць позбавлення
волі.

З урахуванням
унесених апеляційним судом змін ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він у
стані алкогольного сп'яніння 01.03.2005 р. у с. Черемхів Коломийського району
Івано-Франківської області відкрито викрав мобільний телефон «Нокія - 1100»
вартістю 540 грн., який належав його родичу - ОСОБА_3

У касаційних
скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступені тяжкості
злочину та його особі внаслідок суворості, просить судові рішення змінити й пом'якшити
покарання;

- захисник
ОСОБА_2. просить судові рішення скасувати, а справу направити на нове
розслідування. На обґрунтування своїх вимог вона вказує на те, що у матеріалах
справи є окрема ухвала суду першої інстанції, яка підтверджує про порушення
органами досудового слідства права на захист засудженого, й на те, що ОСОБА_1
раніше лікувався у психіатричній лікарні й це ставить під сумнів його
осудність.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи скарг, колегія
суддів вважає, що у задоволенні касаційних скарг засудженого і захисника слід
відмовити.

Як видно з
касаційних скарг, ОСОБА_1 і захисник ОСОБА_2. судові рішення щодо обґрунтованості засудження й правильності кваліфікації дій першого не оскаржили, а тому касаційний суд згідно зі
ст.395 КПК України не повинен перевіряти їх у цій частині.

Твердження
захисника ОСОБА_2. у касаційній скарзі про те, що, оскільки у матеріалах справи
є окрема ухвала суду першої інстанції, в якій вказано про порушення органами
досудового слідства права на захист засудженого, то це є безумовною підставою
для скасування судових рішень щодо останнього, є непереконливими.

З матеріалів
справи вбачається, що суд, обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_1 за ст.186 ч.2 КК
України, не послався на докази (очні ставки між засудженим, потерпілим і
свідком), які органи досудового слідства отримали при проведенні слідчих дій
без участі захисника.

З урахуванням
того, що вина ОСОБА_1 підтверджується іншими наведеними у вироку доказами,
законність отримання яких не заперечується в касаційних скаргах, встановлене
судом порушення не є таким, яке суттєво
вплинуло на повноту і об”єктивність дослідження
обставин справи і доведеність винуватості ОСОБА_1 і не тягне за собою
безумовне скасування постановлених по справі судових рішень.

Не заслуговують на увагу й посилання захисника ОСОБА_2. у
касаційній скарзі на те, що, оскільки ОСОБА_1 лікувався у
психіатричній лікарні, то він можливо є неосудною особою.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно
проходив лікування у Івано-Франківській державній обласній психіатричній
лікарні НОМЕР_1 з діагнозом “перенесений
алкогольний делірій із судомами”. Зазначений діагноз не може ставити під сумнів
осудність ОСОБА_1

Що ж що доводів засудженого у касаційній скарзі про те, що
призначене йому покарання не відповідає ступені тяжкості злочину та його особі
внаслідок суворості, то вони є безпідставними.

З
матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 вдруге притягується до кримінальної
відповідальності. Належних висновків із попереднього
засудження з випробуванням він не
зробив і у період іспитового строку знову вчинив умисний злочин. Це свідчить про стійкість установки особи
на ведення злочинного способу життя й у подальшому.

За таких обставин суд призначив ОСОБА_1 як за окремий злочин, так і за сукупністю вироків, покарання у виді позбавлення волі, яке
відповідає вимогам ст.65 КК України та є необхідним для виправлення засудженого та попередження
вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для його пом'якшення немає.

З огляду на
викладене передбачені законом підстави для призначення справи до касаційного
розгляду відсутні.

Керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

відмовити у
задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2.

Судді:

КОНОВАЛОВ
В.М. КУЗЬМЕНКО О.Т. КАНИГІНА Г.В.