Справа №587/1904/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко
Номер провадження 11-кп/788/20/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0003950 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_5 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року, в якій він просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .

Даною ухвалою суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_6 скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України, в стані неосудності та застосував відносно нього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання ухвалою законної сили залишений попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» в с. Кудрявоє Охтирського району Сумської області.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує на допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час досудового розслідування та судового провадження не був залучений до участі в кримінальному провадженні законний представник недієздатного ОСОБА_6 , а тому всі докази, здобуті під час досудового розслідування, є недопустимими; суд, всупереч вимогам ч.4 ст.97 КПК України, врахував як доказ, показання з чужих слів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зі слів ОСОБА_6 про нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Крім того, вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, згідно висновків судово-імунологічних експертиз вилучених під час проведення огляду місця події речових доказів, сліди крові на змивах з гумового покриття собачої будки, на шматку шиферу, на ґрунті, джинсах і футболці потерпілого походять як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , слідів крові ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 виявлено не було, що в повній мірі спростовує покази вказаних свідків щодо причетності ОСОБА_6 до побиття потерпілого, та вказує на те, що бійка відбулася між потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 . Вказує, що покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є неправдивими та містять істотні суперечності з приводу обставин кримінального провадження. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки факту відсутності взуття на потерпілому під час його виявлення, що ставить під сумнів добровільність його виходу з будинку, а також не дослідив належним чином питання поведінки ОСОБА_15 вранці після подій, коли він, побачивши непритомного потерпілого, залишив його лежати на землі при низькій температурі в одній футболці, що, в свою чергу, свідчить про його обізнаність про обставини побиття ОСОБА_11 ОСОБА_13 та ОСОБА_18 та обізнаність про стан здоров`я потерпілого. Крім того, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції, задовольнивши спільне клопотання сторін обвинувачення та захисту про проведення слідчого експерименту з метою перевірки показів свідків та з`ясування обставин провадження, в подальшому необґрунтовано відмовився від його проведення. Також необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи виявленого на місці події фотознімку сліду взуття. З огляду на те, що у побитті ОСОБА_11 брало участь кілька осіб, зокрема, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та його підзахисний, для з`ясування хто саме наніс удар, який перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, захисник просить надати судове доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за участі всіх учасників події з метою встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень та перевірки спроможності їх пояснень, за результатами якого призначити комплексну судово-медичну криміналістичну експертизу з метою з`ясування питань, чи відповідають пояснення осіб, які вони дали під час слідчого експерименту, характеру та механізму нанесення тілесних ушкоджень, виявленим слідам на трупі та одязі потерпілого.

За ухвалою суду ОСОБА_6 , який виявляє ознаки хронічного душевного захворювання у формі шизоафективного розладу, маніакальний тип, та виявляв такі в період часу скоєння інкримінованого йому правопорушення, перебував у хворобливому стані, не був здатний усвідомлювати своїх дій та керувати ними, 21 квітня 2013 року увечері спільно із малознайомими ОСОБА_15 і ОСОБА_19 та своїми знайомими ОСОБА_16 , ОСОБА_14 і ОСОБА_20 , перебуваючи у домоволодінні останнього по АДРЕСА_2 , почав чіплятися до ОСОБА_15 , на що той вдарив ОСОБА_6 рукою один раз в обличчя. ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 з метою припинення конфлікту, взяли ОСОБА_15 під руки та вивели його із будинку. Слідом за ними вийшли ОСОБА_19 і ОСОБА_6 . Перебуваючи на вулиці, близько 22.00 год., між вище названими особами виникла коротка бійка, під час якої удари ОСОБА_15 нанесли інші учасники події, зокрема ОСОБА_14 та ОСОБА_20 . В цей час ОСОБА_19 став виказувати ОСОБА_6 претензії з приводу побиття ОСОБА_15 , внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт. Розлютившись на ОСОБА_19 , ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою помсти та завдання тілесних ушкоджень, почав наносити удари кулаками обох рук по голові та тілу потерпілого, спричинивши не менше 4 ударів. Після того, як потерпілий впав, ОСОБА_6 наніс йому не менше 5 ударів ногами в область тулуба та голови. На вимогу ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 виштовхали ОСОБА_6 та ОСОБА_19 за хвіртку, після чого ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_21 повернулись до будинку, де знаходився ОСОБА_15 та продовжили вживання спиртних напоїв. 22 квітня 2013 року близько 09.00 год. ОСОБА_19 з тілесними ушкодженнями виявлено місцевими мешканцями на АДРЕСА_2 . Під час госпіталізації до лікарні ОСОБА_19 помер у кареті швидкої допомоги. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_19 наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася крововиливами під тверду мозкову оболонку й ускладнилася розвитком набряку та стиснення головного мозку.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, захисника ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, представника потерпілих на підтримку апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.ст.409,410 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З протоколу судового засідання, а також з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду вбачається, що надані показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_6 містять суттєві розбіжності щодо обставин даного кримінального провадження. Зокрема, ОСОБА_6 , який на момент судового розгляду перебував у психіатричному закладі КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2», та в якого спостерігалась стійка ремісія (поліпшення), та який за психічним станом міг приймати участь у судовому засіданні, наголошував на тому, що не бив потерпілого ОСОБА_9 , а після бійки в дворі з ОСОБА_14 пішов додому. Тоді як, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_14 стверджували, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_19 відбулася бійка, в ході якої ОСОБА_6 наніс останньому не менше 4 ударів в обличчя та не менше 5 ударів в різні частини тіла. Свідок ОСОБА_20 пояснював, що безпосереднім очевидцем бійки між ОСОБА_6 та ОСОБА_19 не був, проте бачив через віконце та чув звуки конфлікту між ними. Свідок ОСОБА_15 пояснював, що не бачив як ОСОБА_6 бив потерпілого.

З метою усунення суперечностей в показаннях вказаних осіб, судом першої інстанції в порядку ст.333 КПК України ухвалою від 25 червня 2014 року було доручено слідчому відділу Сумського РВ УМВС України в Сумській області провести слідчі експерименти шляхом проведення на місці події відтворення дій, обстановки та обставин подій, що відбулися 21 квітня 2013 року в будинку та на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , в тому числі і механізму заподіяння потерпілому ОСОБА_19 виявлених у нього тілесних ушкоджень, слідчі експерименти провести з участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , підозрюваного ОСОБА_6 , з кожним окремо та з обов`язковою участю судово-медичного експерта.

Проте, пославшись на невизначеність строку виконання вказаного доручення, що ускладнює додержання вимог щодо дотримання розумності строків судового провадження, суд першої інстанції ухвалою від 24 липня 2014 року відмовив в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку для виконання вищевказаного судового доручення. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши необхідність проведення слідчих для встановлення істини по справі, сам же фактично з формальних підстав позбавив слідчі органи можливості виконання судового доручення, що, в свою чергу, призвело до неповноти судового розгляду.

Більш того, постановляючи ухвалу про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, суд розбіжностей та суперечностей в показаннях вищевказаних осіб в інший спосіб не усунув, та визнаючи повністю встановленою вину ОСОБА_6 у скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме в умисному спричиненні ОСОБА_19 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення вказує, що сторони кримінального провадження не позбавлені права вирішувати питання щодо причетності до події інших учасників у визначеному законом порядку, допустивши тим самим істотні суперечності у своїх висновках, що, в свою чергу, у відповідності до вимог ст.ст.409,411 є підставою для скасування судового рішення.

Ці встановлені порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними в силу положення, закріпленого ч.1 ст.412 КПК України, а тому ухвала про застосування до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи апеляційної скарги захисника підлягають ретельній перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Разом з тим, посилання захисника ОСОБА_5 на порушення права на захист ОСОБА_6 у зв`язку з не залученням у кримінальному провадженні законного представника підозрюваного, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно ч.1 ст.44 КПК України законний представник залучається до участі в справі, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною. ОСОБА_6 є повнолітнім, даних про визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним в матеріалах справи немає, а тому відсутні підстави для залучення законного представника.

Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи апеляційної скарги захисника з приводу надання судом апеляційної інстанції судового доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за участі всіх учасників події з метою встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень та перевірки спроможності їх пояснень, за результатами якого призначити комплексну судово-медичну криміналістичну експертизу з метою з`ясування питань, чи відповідають пояснення осіб, які вони дали під час слідчого експерименту, характеру та механізму нанесення тілесних ушкоджень, виявленим слідам на трупі та одязі потерпілого. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання, а в даному випадку захисник порушує питання не про повторне дослідження доказів, не про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, а про здобуття нових доказів по кримінальному провадженню, що кримінальним процесуальним законодавством не віднесено до повноважень суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,409,410,411,412,415,419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2014 року, якою до ОСОБА_6 застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом, скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в Сумському районному суді Сумської області в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» в с. Кудрявоє, Охтирського району, Сумської області, продовжити строком на два місяці до 20 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3