У х в а л а

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Кліменко М.Р.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 5 серпня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

встановила:

вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 1 липня 2005
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця міста Рівного, такого, що не
має судимості, -

засуджено
за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення
волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з
виконанням адміністративно-господарських і організаційно-розпорядчих функцій,
строком на 3 роки.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на підставі
вимог ст. 76 КК України обов'язки не виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці
органи про зміну місця проживання і періодично з'являтися на реєстрацію.

Судом відмовлено в задоволенні цивільного позову Рівненського обласного
управління ВАТ „Державний ощадний Банк України” до ОСОБА_1 про стягнення коштів
на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2005 року
вирок щодо ОСОБА_1 було залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного
Суду України від 23 листопада 2006 року ухвалу апеляційного суду скасовано з
направленням справи на новий апеляційний розгляд.

При повторному апеляційному розгляді Апеляційний суд Рівненської області
ухвалою від 8 травня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінив - прийняв рішення
вважати його засудженим за ч. 3 ст. 365 КК України до міри покарання,
визначеної судом. Згідно з вимогами ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирок у частині
відмови в задоволенні цивільного позову
Рівненського обласного управління ВАТ „Державний ощадний Банк України”
до ОСОБА_1 про стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди скасовано,
а справу направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він, обіймаючи посаду
директора Приватного підприємства „Компанія ОЛВІЗ Трейдінг” перевищив свої
службові повноваження, а саме 14 березня 2001 року він від імені очолюваного
підприємства уклав із Рівненським обласним управлінням ВАТ „Державний ощадний
Банк України” кредитний договір на суму 50 000 гривень строком на 6
місяців на придбання пально-мастильних
матеріалів під заставу товарів у обороті та переробці (бензин різних марок та
кількості). 10 травня 2001 року було укладено ще один кредитний договір між
тими ж особами на суму 200 000 гривень на строк 6 місяців під заставу товарів у
обороті (бензин різних марок та кількості). Однак, порушуючи умови укладених договорів, а також вимоги
чинного законодавства України, ОСОБА_1 реалізував заставлене майно, не
попередивши про це установу банку, яка надавала кредит, і не поновив запаси
заставлених пально-мастильних матеріалів. Кошти за продані товари на рахунок ПП
„Компанія ОЛВІЗ Трейдінг” не надійшли, в зв'язку з чим зазначене підприємство
не повернуло кредит установі банку, чим спричинено шкоди на суму 250 000
гривень, що є тяжкими наслідками.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про скасування постановлених
у справі судових рішень із закриттям провадження. Свою вимогу він обґрунтовує
тим, що його засуджено незаконно, злочину він не вчиняв, усі відносини, які
склалися між очолюваним ним підприємством та банком, носили цивільно-правовий
характер, жодного перевищення службових повноважень він не вчиняв. У даному
випадку він хотів урятувати підприємство від банкрутства. Розрахуватися за
кредитами підприємство не могло, оскільки мало дебіторську заборгованість.
Також ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду про необхідність вирішення
питання стягнення з нього коштів у порядку цивільного судочинства, оскільки
повторного стягнення коштів з фізичної особи законом не передбачено.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги
засудженого мають бути перевірені в касаційному порядку з повідомленням
учасників судового розгляду.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за його касаційною скаргою призначити до
касаційного розгляду в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України на 10-у годину 16 вересня 2008 року, про що повідомити
прокуратуру, засудженого ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), а також представника цивільного
позивача - начальника Рівненського обласного управління Державного ощадного
Банку України Озімковського А.В. (33000, м. Рівне, вул. С.Петлюри, 16), якому
надіслати копію касаційної скарги.

Судді:

Паневін В.О. Глос Л.Ф. Кліменко М.Р.