ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2013 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ПЕРЕДЕРКА Д.П.;

при секретарі РОМАНОВОЇ Л.О.;

за участю прокурора ЛЕПЕТЮКА С.Г.;

захисника обвинуваченого ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1-кп/521/162/13 щодо:

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Теплиця Арцизського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останній раз 24.05.2010 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 3, 69 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі, звільнений 24.09.2012 р. за відбуттям покарання,-

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченного ст. 185 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

22.02.2012 року, приблизно о 7 годині, ОСОБА_2, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії залишаться не поміченими, шляхом пошкодження кватирки вікна, проник до квартири АДРЕСА_2, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «FIY DS185», вартість 400 гривень, який належав ОСОБА_3

Заволодівши майном ОСОБА_3, ОСОБА_2 з місця скоєння злочину втік.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2, свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ст. 185 ч.3 КК України не визнав, на пропозицію суду дати пояснення з приводу обвинувачення відмовився, але скористувавшись своїми процесуальними правами, передбаченими ст.42 КПК України у суді заявив, що на місті затримання він опинився випадково, оскільки йшов додому від свого знайомого за ім`ям ОСОБА_7. Крадіжку він не скоював, речі, які згідно протоколу затримання були внього вилучені в дійсності йому не належали та внього не вилучалися, у час затримання співробітниками патрульної служби міліції до нього було застосовано табельну зброю, з загрозою її використання, до нього були застосовані спецзасоби у вигляді наручників, при затриманні йому були нанесені удари в область тулуба. Коли він лежав на землі, співробітник міліції обшукав кармани його одягу, після чого його у наручниках посадили до патрульної машини, куди один з співробітників міліції приніс його особисті речі, серед яких були стамеска та телефон. Безпосередньо на місті затримання його обшук не проводився.

На досудовому слідстві ОСОБА_2 визнавав вину у скоєнні злочину. Відповідаючи на питання суду про причини зміни свої показань, обвинувачений пояснив, що у скоєні злочину він зізнався через застосування до нього физичного насильства з боку співробітників міліції.

Оцінюючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_2, яки були надані ним у суді, суд визнає ці свідчення непереконливими та нелогічними. При цьому, суд вважає, що такі свідчення обвинуваченого є наміром завести суд в оману та уникнути відповідальності за скоєння злочину.

Відхиляючи свідчення обвинуваченого, суд визнає доведеною вину обвинуваченого у скоєні крадіжки на підставі доказів, визнаних судом спроможними, а саме:

- свідчень потерпілої ОСОБА_3 про те, що 22.02.2013 року, приблизно о 7 годині, знаходячись всебе дома, вона прокинулася від звуків з коридору та подумала, що це приїхав її син з відрядження. Вона спитала чи він це. Оскільки відповіді не надійшло, вона вийшла на кухню, де побачила відкрите вікно. Виглянувши з вікна вона побачила співробітника міліції, який спитав внеї, чи вкрали з дома будь яки речі. Вона побачила, що з кухні зник мобільний телефон. Після цього у неї вдома був проведений огляд і вона разом з співробітниками міліції і свідками проїхала до відділення міліції, де вкрадений телефон був їй повернутий. З слів співробітників міліції належний їй мобільний телефон був вилучений у затриманної особи, яку она бачила у відділу міліції.

- показів свідка ОСОБА_4 про те, що 22.02.2013 року, приблизно 6 годині 30 хвилин, він прокинувся і попрямував на балкон, щоб перекурити . Знаходячись на балконі, він побачив, як раніше невідомий йому чоловік ходить під вікнами будинку, який розташований навпроти. Цей чоловік знаходився від нього на відстані приблизно 50-60 метрів. Потім цей чоловік підійшов до вікна квартири на першому поверсі будинку. Він відразу покликав свою дружину ОСОБА_5, щоб вона подивилася, як чоловік стоїть на вікні. Дружина вийшла і вони разом стали спостерігати за діями цього чоловіка, який після того як заліз до вікна, поліз у кватирку вікна , щоб відкрити його. При цьому, коли чоловік ліз у вікно, його дружина здійснювала фотозйомку на приналежний їй мобільний телефон. На його прохання дружина зателефонувала до міліції. Через 5-6 хвилин перебування у квартирі, чоловік виліз з квартири і пійшов вздовж будинку. Не дійшовши до кута будинку, біля поштового відділення, цей чоловік був зупинений співробітниками міліції, яки його і затримали.

Відповідаючи на запит учасників судового розгляну, свідок наполягав, що співробітниками міліції був затриманий саме той чоловік, який проникав через вікно до квартири. Будь-яких засобів физичного впливу до затриманного не застосовувалось, опір робітникам міліції він не чинив.

- аналогічнми показами свідка ОСОБА_5;

Оцінюючи показання потерпілої та свідків на предмет їх достовірності, суд не знаходить підстав для їх критичної оцінки і визнає ці свідчення логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження, у зв'язку із чим кладе їх в основу обвинувального вироку, як основні докази вини ОСОБА_2;

Крім свідоцьких показів, вина ОСОБА_2 у скоєні крадіжки підтверджується:

- повідомлення оператора служби « 102» від 22.02.2013 року (а.с. 2);

- рапортом командира взводу 2 роти полку патрульної служби міліції УМВС України в Одеській області ОСОБА_8 (а.с.3);

- протоколом заяви про вчинення кримінального правопорушення від потерпілої ОСОБА_3 (а.с. 4-5);

- протоколом огляду міста події від 22.02.2013 року (а.с. 7-10);

- протоколом затримання особи від 22.02.2013 року (а.с. 17-20);

- протоколом огляду предметів від 22.02.2013 року (а.с. 26-31);

Таким чином, дії ОСОБА_2 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України за ознаками: таємне заволодіння чужим майном (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

При призначенні ОСОБА_2 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, зазначеними в ст. 65 КК України.

Обставин, що пом'якшують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 суд визнає рецидив злочинів.

Крім цього, при призначенні покарання ОСОБА_2 суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово був засуджений за злочини проти власності громадян. Скоїння ним чергового злочину у період непогашеної судимості свідчить про стійкість тенденції до скоєння ним злочинів та небажання становитися на шлях виправлення.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_2 злочину, наведених даних про особистість обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_2 неможливо без ізоляції від суспільства, у зв'язку із чим, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_2 залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_2, а саме з 22.02.2013 року.

Речові докази вважати повернутими за належністю їх власнику.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ПЕРЕДЕРКО Д.П.