АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/102/15 Справа № 695/4545/14-к Категорія: ч. 2 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Таврійськ Херсонської області, проживає по АДРЕСА_1 , освіта середня, не одружений, не працює, раніше судимий:

1) 04 липня 2013 року Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1 020 грн.;

2) 10 лютого 2014 року Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт,

визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, до покарання у виді одного року обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік; на підставі ст. 76 КК України на нього покладені зобов`язання повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції; запобіжний захід залишений у виді особистого зобов`язання,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 був визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи засудженим 10 лютого 2014 року Золотоніським міськрайонний судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт та перебуваючи з 04 квітня 2014 року на обліку в Золотоніському міськрайонному підрозділі кримінально-виконавчої інспекції ДДУ ПВП в Черкаській області, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про наслідки ухилення від відбування покарання та про передбачену КК України відповідальність, був направлений до відбування покарання у виді громадських робіт до Золотоніського МВ, діючи умисно в період часу з 07 квітня 2014 року ухилився від відбування покарання, ігноруючи встановлені графіки відпрацювання, допустив невиходи на роботу без поважних причин, не відпрацювавши 100 годин громадських робіт.

Не погодившись з вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосування закону про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді одного року обмеженні волі; на підстав ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2014 року у виді десяти днів обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 1 року і 10 днів обмеження волі; на підстав ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строк тривалістю один рік, а також покласти на нього обов`язки, передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції при постановленні вироку безпідставно не застосував положення ст. 71 КК України щодо призначення особі покарання за сукупністю вироків, адже новий умисний злочин ОСОБА_7 вчинив до повного відбуття призначеного йому Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 10 лютого 2014 року покарання у виді 100 годин громадських робіт.

У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній указані.

Обвинувачений не мав заперечень проти позиції прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вбачає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України мав застосувати положення КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, й, не зробивши цього, порушив вимоги п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вбачає необхідним постановити новий вирок в частині призначення обвинуваченому покарання, призначивши таке покарання згідно з вимогами КК і КПК України.

Колегія суддів вважає слушною позицію прокурора стосовно доцільності призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді одного року обмеженні волі; на підстав ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2014 року у виді десяти днів обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 1 року і 10 днів обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строк тривалістю один рік, а також покласти на нього обов`язки, передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, одному дню обмеження волі відповідає 8 годин громадських робіт.

Колегія судді погоджується з позицією прокурора щодо доцільності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з одночасним покладенням на нього зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України, враховуючи характер та обставини вчиненого діяння, особу обвинуваченого; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

В частині запобіжного заходу вирок суду першої інстанції не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 75, 76 КК України, ст. ст. 370, 404, 409, 413 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Постановити в цій частині новий вирок.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2014 року у виді 10 днів обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_7 сукупне покарання у виді 1 року і 10 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 зобов`язання повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :