ВИРОК

іменем України

16 грудня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Щербини-Почтовик
І.В.

при секретарі - Штонді О.О.

за участі прокурора - Кісельова О. М.

за участі обвинуваченої ОСОБА_1 та її
захисника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому
судовому засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська кримінальне
провадження № 0000056 відносно
обвинуваченої:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки
України, уродженки м. Дніпропетровська,
з вищою освітою, раніше до кримінальної
відповідальності не притягувалася,
зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1,
проживаючої у будинку АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінального
правопорушення, відповідальність за
який передбачена ч.1 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська перебуває
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_1

В підготовчому судовому засіданні
прокурор заявив клопотання про
затвердження угоди про визнання
винуватості, за якою, ОСОБА_1 29.02.2012 за
невстановлених слідством обставин, не
обіймаючи посади директора ДП
«ДДСМТС», будучи відстороненою з
посади директора ДП «ДДСМТС»
відповідно до ухвали Господарського
суду Дніпропетровської області від
26.07.2010 у справі №Б 15/3 81-07, в порушення ч.
5, 6 ст. 22, 98 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ч. 5 ст. 75 Господарського кодексу
України, умисно внесла завідомо
неправдиві відомості щодо
підпорядкування їй як директору ДП
«ДДСМТС» до офіційного документу, а
саме в договір про відступлення права
вимоги від 29.02.2012 за №29/02 між ДП
«ДДСМТС» - первісний кредитор, ТОВ
«Дніпро І К - 2006/2» в особі директора
ОСОБА_3 - новий кредитор та ТОВ «ПХ ГРУП»
в особі директора філії ОСОБА_4 -
боржник, підписавши його як директор ДП
«ДДСМТС», засвідчивши тим самим
фіктивний запис щодо наявності в ДП
«ДДСМТС» права вимоги за договором
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності від 15.02.2012 №
12/02-4744-ОД, укладеного між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України у Дніпропетровській області в
особі заступника начальника
регіонального відділення ОСОБА_5 та ТОВ
«ПХ Груп» в особі директора ОСОБА_6,
підробивши зазначений договір таким
чином, з метою використання його іншою
особою, а саме ТОВ «Дніпро І К - 2006/2» в
особі директора ОСОБА_3, який набув
право вимоги від ТОВ «ПХ ГРУП» за
договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності від
15.02.2012№ 12/02-4744-ОД.

В судовому засіданні обвинувачена
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
кримінального правопорушення при
обставинах, викладених вище, визнала
повністю і у вчиненому щиро розкаявся,
не оспорюючи фактичні обставини
справи, підтвердила обставини про час і
місце вчиненого кримінального
правопорушення. Просила суд затвердити
угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченої просив суд
затвердити угоду.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК
України питання про можливість
затвердження даної угоди про визнання
винуватості, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні прокурор надав
укладену з обвинувачуваним угоду про
визнання винуватості за ч. 1 ст. 358 КК
України. За змістом цієї угоди, що
відповідає приписам ст. 472 КПК України,
обвинувачена беззастережно визнала
свою винуватість у вчиненні злочину за
встановлених вище обставин відповідно
до формулювання обвинувачення,
висунутого в обвинувальному акті, та
погодилася на призначення покарання,
узгодженого сторонами угоди, у виді 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян у сумі 1 700.00 гривень.

Також угода містить домовленості щодо
співпраці обвинуваченої з
правоохоронними органами у розкритті
вчиненого кримінального
правопорушення. Суд не вбачає в угоді
взятих на себе обвинуваченою
зобов'язань, які вона, очевидно, не мала
би можливості виконати.

Сторонам угоди роз'яснено вимоги ст. 476
КПК України про наслідки невиконання
укладеної ними угоди.

Сторони угоди, підтвердили свою
обізнаність з обмеженнями в праві
оскарження вироку внаслідок укладення
цієї угоди та затвердження її судом, що
передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Як
вбачається з угоди, її сторони на свій
розсуд вільно розпорядилися лише
своїми правами, що відповідає принципу
диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК
України, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про відсутність порушень
прав, свобод чи інтересів сторін
кримінального провадження або інших
третіх осіб, яких умови цієї угоди не
стосуються.

Обвинувачена в судовому засіданні
пояснила суду, що угоду вона уклала
добровільно без впливу будь-якої
обставини, необумовленої в угоді.
Стверджувала, що скарги на органи
досудового розслідування та прокурора
під час кримінального провадження не
подавала і нині таких не має.
Відповідно, суд переконався у судовому
засіданні в добровільності укладення
угоди за відсутності, поза всяким
розумним сумнівом, обґрунтованих
підстав стверджувати про протилежне.

Добуті об'єктивні відомості про
предмет злочину у своїй сукупності з
відомостями про обстановку його
виявлення прямо викривають ОСОБА_1 у
причетності до підробленні офіційного
документа, виключаючи будь-які
сумніви в істинності та в
добровільності її зізнання, яке
відповідно до ст. 18 і ч. 2 ст.95 КПК
України може бути покладене в основу її
обвинувачення як вільне самовикриття.

Суд, оцінивши всі обставини справи, за
своїм внутрішнім переконанням дійшов
висновку про достатність належних і
допустимих доказів для встановлення
фактичних підстав для визнання
винуватості ОСОБА_1 у скоєному.

Умисні дії ОСОБА_1, що виразилися у
підробленні офіційного документа,
правильно сторонами угоди
кваліфіковані злочином невеликої
тяжкості за ч. 1 ст. 358 КК України ,
потерпілі від її дій відсутні, позов не
заявлено, і щодо якого допускається
укладення угоди згідно з ч. 4 ст. 469 КПК
України.

Вивченням особи обвинуваченої
з'ясовано, що ОСОБА_1 своїми щирими
показаннями активно сприяла
проведенню кримінального провадження
стосовно неї та швидкому розслідуванню
всіх обставин вчиненого нею злочину, на
обліку у лікарів нарколога та
психіатра не перебуває, до
кримінальної відповідальності не
притягувалася.

Таким чином, прокурор при укладенні
угоди та при узгодженні покарання
врахував характер і тяжкість
обвинувачення та інші обставини на
загальних засадах призначення
покарання за ст.ст. 1, 65 КК України, як
того вимагає ст. 470 КПК України, чим
визначається відповідність умов угоди
інтересам суспільства, в тому числі, у
невідворотності справедливого
покарання та забезпечення швидшого
судового провадження.

Суд, перевіривши законність угоди, за
стійким внутрішнім переконанням
вважає за можливе її затвердити з
ухваленням цього вироку, оскільки в
судовому засіданні не встановлені
обставини, які би тому перешкоджали
відповідно до ст. 474 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 474,475 КК України, суд -

ПРИСУДИВ:

Угоду про визнання винуватості у
кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_1 внесену в Єдиний реєстр
досудових розслідувань за № 0000056 -
задовольнити.

ОСОБА_1 визнати винуватою у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст. 358 КК України і
призначити їй покарання у виді штрафу в
сумі 1 700.00 гривень.

Долучити до обвинувального акта
матеріали кримінального провадження у
2 томах на 249 і 160 аркушах відповідно.

На вирок можуть бути подані
апеляційні скарги протягом 30 днів з дня
його проголошення до судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська, з підстав
порушення порядку розгляду угоди і
призначення неузгодженого покарання.

Вирок набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після ухвалення рішення
апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська
І.В.
Щербина-Почтовик