Справа № 556/2782/14-к

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2015 року. Володимирецький районний суд Рівненської області під головуванням судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за ч.2 ст. 240 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до обвинувального акту від 18.12.2014 року, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 02.08.2014 року, о 03 год., в урочищі «Юкмань», що між с. Жовкині та смт. Володимирець, за допомогою мотопомпи на базі двигуна марки « Марседес Бенц», шляхом вимивинання грунту під тиском води, займався незаконним видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення, а саме бурштину-сирцю, де був виявлений працівниками Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненські області. При огляді місця події, працівниками Кузнецовського МВ (з обслуговування м. Кузнецовськ та Володимирецького району) УМВС України в Рівненській області, поблизу вимитої ями а саме в підсаках виявлено камінці бурого кольору, які, згідно висновку експертизи №68/14 від 12.08.2014 року є камінням сирцю-бурштину загальною вагою після промивання та відсортування 11,83 грам, вартість якого на момент видобутку становить 03,51 грн. Відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 та Постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», бурштин являється корисною копалиною загальнодержавного значення, дорогоцінним камінням органогенного утворення.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
12 січня 2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме: 450 (чотириста п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч.2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 240 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що прокурор та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 240 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 12 січня 2015 року про про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України і призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді - 450 (чотириста п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу в дохід держави, тобто 7650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят ) гривень.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
11,83 грами каміння бурштину-сирцю конфіскувати в дохід держави.
Автомобіль марки «УАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 світлого кольору конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Прокурору, обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1