Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9.,

суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

засуджених ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

захисників ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянула у судовому засіданні в м. Києві 12 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року щодо ОСОБА_5

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 205 КК України до штрафу в розмірі 613581 грн.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє 08.12.2011 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 70 КК України до штрафу в розмірі 3400 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно - організаційних та господарських функцій на підприємствах будь - якої форми власності, строком на 1 рік,

засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України до штрафу в розмірі 59500 грн.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України до штрафу в розмірі 59500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він у жовтні 2010 року з метою прикриття незаконної діяльності, придбав суб'єкт підприємницької діяльності - приватне підприємство «Венсан» без офіційного оформлення, та у період часу з 5 грудня 2011 року по 1 березня 2012 року здійснював конвертацію безготівкових грошових коштів у готівкові, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі у виді ненадходження до бюджету 613580 грн. 67 коп. податку на додану вартість.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 засуджено за те, що вони шляхом заздалегідь обіцяного приховування слідів злочину та предметів, здобутих злочинним шляхом, сприяли ОСОБА_1 у незаконній діяльності ПП «Венсан», по конвертації безготівкових грошових коштів у готівкові у період часу з 5 грудня 2011 року по 1 березня 2012 року, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі у виді ненадходження до бюджету 613580 грн. 67 коп. податку на додану вартість.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та справу направити на нове розслідування. Посилається на ту обставину, що вирок ґрунтується на неналежних доказах, що є істотним порушенням кримінально - процесуального закону. Також, зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про те, що злочином було завдано велику шкоду. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 377 КПК України, оскільки у ній не зазначено підстав, з яких доводи його апеляції визнано необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, пояснення засуджених та їх захисників, які скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 підтримали, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 323 КПК України вирок суду має бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 334 КПК України передбачає, що мотивувальна частина вироку повинна містити докази на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблені судом на підставі доказів, які, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, були досліджені і перевірені під час розгляду справи та їм дана належна оцінка.

Зокрема, суд виходив з показань засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2, які в процесі проведення досудового слідства вину визнавали, чітко та послідовно викладали обставини вчинення інкримінованих злочинів, вказували на роль та ступінь участі кожного з них у їх вчиненні. Допити проводились у присутності захисників, скарг на порушення кримінально-процесуального закону в процесі досудового слідства не надходило. Обставини вчинення засудженими злочинів в стадії досудового слідства, в процесі розгляду справи судом, підтверджені показаннями свідків, письмовими доказами по справі, в тому числі даними, що містяться у висновках судово-економічної експертизи, якою підтверджено завдання державі великої матеріальної шкоди, судово - почеркознавчої експертизи, тощо.

Судом першої та апеляційної інстанцій перевірялися доводи ОСОБА_5 та його захисника про недоведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. У судових рішеннях наведені підстави за яких судами було відкинуті докази, які, на думку захисника доводять невинуватість засудженого та прийняті інші, які доводять його вину, викладені мотиви прийнятого рішення.

При розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_5 кваліфіковані правильно.

На вимогу ст. 377 КПК України, при перегляді справи апеляційним судом, належним чином перевірені наведені в апеляції захисника засудженого доводи та прийнято рішення із зазначенням мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У той же час, відповідно до закону України від 15 листопада 2011 року № 4025-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 4025-VI), який набрав чинності 17 січня 2012 року, безальтернативним основним покаранням, передбаченим ч. 2 ст. 205 КК України, є штраф від трьох тисяч до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в ч. 2 ст. 53 КК України встановлено спеціальне правило призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , а саме - розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої злочином, або отриманого внаслідок вчинення злочину доходу, незалежно від граничного штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Оскільки ч. 2 ст. 53 КК України в редакції Закону № 4025-VI порівняно з попередньою її редакцією від 15 квітня 2008 року, погіршує становище особи, тому в цій частині Закон № 4025-VI не може вважатись таким, що пом'якшує кримінальну відповідальність і, з огляду на положення ч. 3 ст. 5 КК України, мати зворотну дію в часі.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» злочин, передбачений ст. 205 КК України, вважається закінченим з моменту державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) або набуття права власності на нього.

Дії ОСОБА_1, які полягали в придбанні суб'єкту підприємницької діяльності в жовтні 2010 року з метою прикриття незаконної діяльності у період часу з 5 грудня 2011 року по 1 березня 2012 року, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі, були кваліфіковані за ч. 2 ст. 205 КК України в редакції Закону № 4025-VI від 15 листопада 2011 року, із призначенням засудженому покарання у виді штрафу в розмірі завданої шкоди, з урахуванням положень ч. 2 ст. 53 КК України в редакції цього Закону.

Зважаючи на викладене, призначене ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 205 КК України повинно бути визначене у межах санкції статті в редакції Закону № 4025- VI від 15 листопада 2011 року, проте без урахування положень ч. 2 ст. 53 КК України.

Враховуючи те, що приймаючи рішення про покарання засудженому, суд допустив помилку у правозастосуванні, судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягають зміні в порядку ч. 2 ст. 395 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не встановлено.

Керуючись ст. 394, 395, 396 КПК України (в ред. 1960 р.), пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 4 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити в порядку ч. 2 ст. 395 КПК України.

Призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 205 КК України у виді штрафу в розмірі п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.

У решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_6 ОСОБА_7