Справа № 369/2188/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/743/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 21.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
21 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Києво - Святошинського району Київської області ОСОБА_7 на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярки, Києво Святошинського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який не має місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2014 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, -

засуджено за ч.1 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_8 застосовано у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили та покладено обов`язки проживати за вказаним місцем проживання, не виїжджати із вказаного місця проживання без дозволу судді та з`являтись по першій вимозі судді, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вчиненого за наступних обставин.

17.02.2015 року близько 11 години ОСОБА_8 , перебуваючи на вул. Лінійній в м. Боярка Києво Святошинського району Київської області умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здійснення дзвінка, взяв у ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «NOKIA 1280», IMEI НОМЕР_1 вартістю 399 грн. з сім-карткою оператора «Life» № НОМЕР_2 вартістю 13 грн., який в подальшому не повернув, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 412 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2014 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не враховано повною мірою дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , а саме той факт, що обвинувачений будучи раніше судимим за вчинення умисного кримінального правопорушення, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, перебуваючи на іспитовому терміні, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення. Таким чином, судом у даному випадку не враховано такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочину та у порушення вимог закону не наведено мотивів такого рішення у вироку. Окрім того, суд не звернув уваги на положення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якого у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги в частині скасування вироку та призначення провадження до нового судового розгляду, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , вищевказаним вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та належним чином зазначеної правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак в ньому належним чином не зазначено правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки зазначено лише посилання на частину та статтю кримінального закону, а також не зазначено належне формулювання обвинувачення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції належним чином не враховано, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення будучи раніше судимим та в період іспитового строку, з корисливих мотивів. Суд першої інстанції не зазначив обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання рецидив злочинів, не обґрунтувавши свій висновок належним чином.

Також, суд першої інстанції не врахував вимоги ст.ст. 71,72 КК України щодо призначення покарання засудженим, які після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинили новий злочин

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу занадто м`яким, та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі винного та обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Києво - Святошинського району Київської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Копія вірна: суддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2