АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х ВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 ,
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ст. 76 КК України.
Цим же вироком частково задоволено цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 та з ОСОБА_6 стягнуто на її користь 11 300 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_11 , 15.08.2014 року приблизно о 01.04 год., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 технічно справним автомобілем "Chevrolet Lacetti NF35B" д.н.з НОМЕР_2 , рухався в крайній правій смузі руху по вул. Кільцева дорога зі сторони пр-ту Перемоги в напрямку пл. Одеської в м. Києві зі швидкістю приблизно 120 км/год. У даному автомобілі в якості пасажирів знаходились: на передньому сидінні ОСОБА_12 , на задньому сидінні ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_10 .
Під`їжджаючи до будинку АДРЕСА_3 , водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "Chevrolet Lacetti NF35B" д.н.з НОМЕР_2 , не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги п. 1.5, п. 2.3 (б), п. 12.1, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, які діють з 15.04.2013 року, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортним засобом та здійснив виїзд за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на перешкоду - опору рекламного щита.

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи №1864/Е від 13.10.2014 року неповнолітньому ОСОБА_10 в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (за тривалістю розладу здоров`я на строк понад 21 добу).

Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням неповнолітньому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік.
В обґрунтування наведеного апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, а саме: призначення ОСОБА_6 виду покарання - позбавлення волі, яке не передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілого ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції для розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

При цьому апелянт посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону задовольнив цивільний позов по справі, не перевіривши зазначені представником потерпілого суми відшкодування, які не підтверджені належними доказами. Зокрема, в копіях чеків на суму 2700,00 грн. та 15,00 грн. (а.с. 11) в призначені платежу вказано «поповнення картки по номеру», що не може вважатися підтвердженням завданої шкоди, а в інших копіях чеків (а.с. 13-15) зазначені препарати для лікування шлунку та внутрішніх органів, що не відповідає характеру заподіяного ушкодження потерпілому внаслідок ДТП.
Крім того, обвинувачений вважає, що під час розгляду цивільного позову суд першої інстанції не залучив до розгляду справи страховика (МТСБУ) та не встановивобставини звернення потерпілого до страховика з вимогами про відшкодування заподіяної шкоди.

Заслухавши доповідача, прокурора та законного представника потерпілого, які підтримали апеляцію прокурора і заперечували проти задоволення апеляції обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляції обвинуваченого і прокурора, виступи сторін в судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи обговоривши апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не оспорюються.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції прокурора про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд неправильно застосував кримінальний закон, оскільки призначив за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі, яке не передбачено санкцією вказаної статті.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено основне покарання у виді штрафу, виправних робіт, арешту та обмеження волі.

Отже, вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання слід скасувати та призначити обвинуваченому основне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляції прокурора, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у виді обмеження волі. Оскільки обвинуваченому призначається не більш суворе основне покарання, ніж призначив суд першої інстанції, та додаткове покарання у тому ж виді і розмірі, що було призначено вироком суду першої інстанції, а також вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не скасовується, то відповідно до вимог ст. 420 КПК України у апеляційного суду немає правових підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для ухвалення нового вироку.

Також колегія суддів вважає слушними доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неповноти розгляду цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та необґрунтованість висновків суду, викладених у вироку, про підстави та розмір задоволення цивільного позову.

З журналу судового засідання убачається, що суд першої інстанції не досліджував докази, надані законним представником потерпілого ОСОБА_8 , на підтвердження заявлених нею позовних вимог.

Також з журналу судового засідання убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав позов законного представника неповнолітнього потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, але суд не з`ясував у обвинуваченого підстав, за яких він не визнав позов, та, відповідно не дослідив обставин стосовно відшкодування моральної шкоди.

Отже, цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 судом першої інстанції практично не розглядався.

Таке порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним в силу вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки воно перешкодило суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у даному випадку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 не ставиться питання про ухвалення нового вироку в частині цивільного позову, то апеляційна інстанція, не виходячи за межі апеляції, приймає рішення про скасування вироку суду в частині цивільного позову і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року у кримінальному провадженні №007096 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Цей же вирок в частині цивільного позову скасувати і призначити новий судовий розгляд у Святошинському районному суді м. Києва у порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11кп/796/481/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 286
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1