Справа № 1/2506/220/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2011 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого - судді - Самусь Л.В.

при секретарі - Сидорець Ю.В.

з участю прокурора - Коваленко Л.М.

потерпілого - ОСОБА_1

та захисника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, -

в с т а н о в и в :

24.11.2010 р. близько 22.00 год. підсудний ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись у підїзді будинку №25-А по вул. Червоногвардійській в м. Чернігові, в ході раптово виниклого конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс два удари ногою в область голови потерпілому ОСОБА_1, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому передньої стінки лобної пазухи зліва, струсу головного мозку, синця та забиття мяких тканин обличчя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя.

Підсудний, допитаний у судовому засіданні, вину у предявленому обвинуваченні за ст. 122 ч.1 КК України, визнав повністю, у повному обсязі підтримав свої попередні свідчення, які давав у ході досудового слідства та повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину, викладені в обвинуваченні. У скоєному щиро розкаявся, жалкував щодо вчиненого та просив суворо не карати. Завдану потерпілому шкоду відшкодував добровільно і той претензій не має. Позов прокурора визнав.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав свої попередні свідчення та пояснив, що матеріальних претензій до підсудного не має, оскільки той добровільно відшкодував завдану шкоду, просив того суворо не карати, призначити покарання, не повязане з позбавленням волі.

Враховуючи свідчення підсудного, потерпілого, а також те, що фактичні обставини справи, розмір цивільного позову, доведеність вини підсудного, кваліфікація його дій ніким не оспорюються, суд відповідно до ст. ст. 299 ч.3, 301-1 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів і знаходить, що предявлене обвинувачення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії підсудного правильно кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, а його вина у скоєному стверджується у повному обсязі.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного його вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність негативних характеристик та попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, дані щодо притягнення до адміністративної відповідальності, враховує думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання та, навпаки, просив не призначати тому суворого покарання та відсутність у нього претензій матеріального порядку до підсудного, обставини, які помякшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, у звязку з чим доходить висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, але в мінімальних межах санкції ст. 122 ч.1 КК України, якою передбачене покарання за вчинений підсудним злочин, разом з тим, вважає за можливе виправлення підсудного без відбування покарання, тобто про прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України, що є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заявлений прокурором позов про відшкодування підсудним витрат, у звязку з перебуванням потерпілого на лікуванні, обґрунтований на законі, підтверджується матеріалами справи, не заперечується підсудним, а тому підлягає задоволенню, а саме, належить стягнути з підсудного 4006 грн. зазначених витрат, але на користь Чернігівського обласного бюджету.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винним за ст. 122 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

В силу ст. 76 КК України зобовязати засудженого повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Чернігівського обласного бюджету 4006 грн. витрат за лікування потерпілого ОСОБА_1 в Чернігівській обласній лікарні.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб із моменту його проголошення.

Суддя Л.В. Самусь