В И Р О К

Іменем України

30 грудня 2013 року Франківський
районний суд м. Львова в складі :

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській
С.Ю.

за участю прокурора Олексів О.В.

адвокатів ОСОБА_1
ОСОБА_2 ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Львові
кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 24 жовтня 2011 року , близько 04
год. 10 хв. , керуючи автомобілем «АУДІ
- 100» державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Окружній
до перехрестя з вулицею
Кульпарківська у м. Львові, при
режимі роботи світлофора з жовтим
сигналом, порушив вимоги Р1 п. 1.5; Р
2п.2.3 б), д); Р 16 п..п. 16.3, 16.11 Правил
дорожнього руху України та вимоги п.
2.1 Додатку вказаних Правил, що
виразилися у неуважності до
дорожньої обстановки та її змін.
Виїжджаючи із другорядної дороги на
головну дорогу - вул.. Кульпарківську,
не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1
« Дати дорогу» , не зупинився при
вїзді на перехрестя нерівнозначних
доріг, не дав дорогу автомобілю ЗАЗ
ТF 699Р державний номерний знак НОМЕР_3
під керуванням водія ОСОБА_5 , який
рухався по головній дорозі - вулиці
Кульпарківській у м. Львові у
напрямку за межі міста та в салоні
якого перебувала пасажир ОСОБА_4, що
призвело до дорожньо - транспортної
пригоди та зіткнення вказаних двох
автомобілів.

В наслідок дорожно - транспортної
пригоди транспортні засоби зазнали
технічних пошкоджень, а водій ЗАЗ ТF
699Р державний номерний знак НОМЕР_3
ОСОБА_5 та пасажир його автомобіля
ОСОБА_4 отримали тілесні
ушкодження.

Дані дії підсудного органами
досудового слідства кваліфіковані
за ч. 1 ст. 286 КК України з
урахуванням висновків
судово-медичних експертиз № 471/11 від
24.11. 2011 року та № 529/11 від 25.11.2011 року,
згідно з якими, у потерпілої
ОСОБА_4 була травма тіла у вигляді
рани та синця на обличчі зліва, забою
лівої половини грудної клітки, забою
мяких тканин лівої гомілки з
крововиливом в суглоб. Травма лівої
гомілки ускладнилася порушенням
відтоку лімфи та порушенням
розгинальної функції колінного
суглобу з утворенням контрактури.
Всі ушкодження заподіяні тупими
предметами чи при ударі об такі. Вони
могли утворитися 24 жовтня 2011 року в
момент дорожньо - транспортної
пригоди та відносяться до тілесного
ушкодження середньої важкості за
ознакою тривалого розладу функції
лівої ноги.

Враховуючи, що з висновків експертиз
№ 471/11 від 24 листопада 2011 року та
529/11 від 25 листопада 20-1 року, що
проводилися експертом ОСОБА_7 за
матеріалами медичних документів
вбачається, що нібито всі тілесні
ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_4, у
тому числі й синці на обличчі зліва,
забій лівої половини грудної клітки ,
забій мяких тканин лівої гомілки з
крововиливом в суглоб , відносяться
дог тілесних ушкоджень середньої
важкості за ознакою тривалого розладу
функції лівої ноги ( т. 1 ас. 134 -138), в
ході судового розгляду справи, за
клопотанням адвоката підсудного,
у відповідності до постанови суду
від 09 квітня 2012 року судом було
призначено повторну, комісійну
судово - медичну експертизу, а 08
травня 2013 року відповідно до ухвали
суду за клопотанням потерпілої та
її адвоката - додаткову комісійну
судово - медичну експертизу.

Згідно з висновками судової
експертизи № 235 від 15.02.2012 року (т. 2 ас.
18 -21) та висновками судової
експертизи № 92 від 16.09.2013 року (т.2 ас.
72-76) відповідно до яких, комісія
вважає, що у громадянки ОСОБА_4 згідно
записів медичних карт стаціонарного
і амбулаторного хворого,

враховуючи результати додаткових
інструментальних обстежень, а саме
(УЗД і МРТ лівого колінного суглобу)
мала місце травма лівого колінного
суглобу у вигляді часткового
пошкодження передньої схрещеної
зв'язки з випотом в колінний суглоб, що
підтверджується і даними МРТ від 15
квітня 2013 року. Крім того, у гр. - ки
ОСОБА_4 були відмічені рана і
крововилив в мякі тканини на
обличчі і синець на лівій гомілці.
Рана і крововилив в мякі тканини на
обличчі і і травма лівого колінного
суглобу відносяться до легкого
тілесного ушкодження з короткочасним
розладом здоровя. Синець на лівій
гомілці відноситься до легкого
тілесного ушкодження.

Тривале лікування гр. - ки ОСОБА_4 в
амбулаторних умовах пов'язане зі
скаргами потерпілої на болі в
суглобах лівої ноги і її набряк, з
проведенням повторних контрольних
клінічних обстежень з метою уточнення
діагнозу. Як правило , вище зазначена
травма ділянки колінного суглобу не
потребує більш тривалого лікування
ніж три тижні. ( т. 2 ас 18 - 21; 72 - 76).

Дані висновки підтвердили також
допитані в судовому засіданні
експерти ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

Таким чином, судом встановлено, що
потерпілій ОСОБА_4 в наслідок
дорожньо - транспортної пригоди, що
мала місце 24 жовтня 2011 року за
участю водія -ОСОБА_6 заподіяно
тілесні ушкодження, а саме: травма
лівого колінного суглобу у вигляді
часткового пошкодження передньої
схрещеної зв'язки з випотом в колінний
суглоб; рана і крововилив в мякі
тканини на обличчі і синець на
лівій гомілці, які відносяться до
легкого тілесного ушкодження.

Виходячи із встановлених
результатів судового слідства, слід
прийти до висновку, що в діях ОСОБА_6
відсутня кваліфікуюча ознака вини у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1
ст. 286 КК України - спричинення
потерпілому середньої тяжкості
тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_6 свою вину у
порушенні ним 24 жовтня 2011 року
вимог Р1 п. 1.5; Р 2п.2.3 б), д); Р 16 п..п. 16.3, 16.11
Правил дорожнього руху України та
вимоги п. 2.1 Додатку вказаних Правил,
що виразилися у неуважності до
дорожньої обстановки та її змін,
визнав повністю та пояснив, що 24
жовтня 2011 року близько 16 год.
виїжджаючи із другорядної дороги на
головну дорогу - вул.. Кульпарківську,
не зупинився при вїзді на
перехрестя нерівнозначних доріг, не
дав дорогу автомобілю ЗАЗ ТF 699Р
державний номерний знак НОМЕР_3 під
керуванням водія, як йому стало
відомо пізніше, ОСОБА_5 , що рухався
по головній дорозі - вулиці
Кульпарківській у м. Львові у
напрямку за межі міста та в салоні
якого, перебувала пасажир ОСОБА_4, що
призвело до дорожньо - транспортної
пригоди та зіткнення вказаних двох
автомобілів.

Що стосується його обвинувачення в
інкримінованому злочині,
передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України,
то своєї вини не визнає, оскільки
вважає не встановленим , що його
діями потерпілій ОСОБА_4 було
заподіяно середньої тяжкості
тілесні ушкодження. Просить
вибачення у потерпілих, готовий
понести адміністративну
відповідальність та відшкодувати
заподіяну потерпілим шкоду, у тому
числі й здоровю ОСОБА_4

Неодноразово допитана в судовому
засіданні потерпіла ОСОБА_4, покази
дані обвинуваченим підтвердила,
однак категорично заперечує
висновки експертів щодо відсутності
у неї тілесного ушкодження
середньої тяжкості, звертає увагу
суду, що і на даний час у неї є
проблеми із здоровям , погіршення
якого, відбулося з вини ОСОБА_6
Підтримує свого адвоката, що
висновки експертиз слід оцінювати
критично, оскільки вони протирічать
один одному. На її думку, як і на
думку адвоката, слід брати до уваги
висновки експерта ОСОБА_7, які вона
робила на першочерговому етапі
досудового слідства. Просить
визнати ОСОБА_6 винним та
постановити обвинувальний вирок.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому
засіданні підтвердив покази
обвинуваченого, підтримує позицію
потерпілої ОСОБА_4 та її адвоката,
щодо прийняття рішення , покладається
на суд.

Адвокат обвинуваченого в судовому
засіданні звернув увагу суду на те,
що предявляючи обвинувачення ОСОБА_6.,
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1
ст. 286 КК України, органи досудового
слідства не врахували, вказаних
обставин та неналежно сформулювали
питання експерту ОСОБА_7 , яка і
підтвердила це в судовому засіданні.
Дана помилка була виправлена в ході
судового розгляду справи щляхом
призначення повторних комісійних
експертиз, за результатами яких, у
потерпілої відсутні тілесні
ушкодження середньої тяжкості. Що
стосується зауважень адвоката
потерпілої то він не є фахівцем, а
крім того, експерти попереджені про
кримінальну відповідальність.

Вважає, що порушення вимог правил
дорожнього руху, за відсутності у
потерпілого тілесних ушкоджень
середньої тяжкості, не містить ознак
злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 286 КК
України. Просить постановити
виправдувальний вирок за відсутністю
в діях його підзахисного ознак
злочину, що інкримінований у вину.

Суд дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи учасників процесу
та пояснення допитаних в судовому
засіданні експертів ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_9. приходить до висновку, що
судом вжито всіх можливих заходів
для розгляду справи повно, всебічно
і об'єктивно.

Суд визнає висновки комісійних
експертиз про відсутність у
потерпілої тілесних ушкоджень
середньої тяжкості, та наявність
тілесних ушкоджень, що відносяться до
легких, оскільки експертиза
проводилася висококваліфікованими
спеціалістами які мають вчені звання
в галузі медицини і не довіряти
експертам у суду не має підстав.

За таких обставин, висновки
комісійних експертиз у співставленні
з рештою матеріалів кримінальної
справи суд визнає належними та кладе
в основу вироку.

При цьому, суд враховує, що однією
із засад судочинства є, зокрема,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості (п. 4 ст. 129 Конституції
України). Принцип змагальності
конкретизовано і в ст.. 16 -1 КПК України
( в редакції 1960 року) де визначено, що
розгляд справ у судах відбувається
на засадах змагальності; суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для виконання сторонами їх
процесуальних обов'язків і здійснення
наданих їм прав.

Відповідно до вимог ст. 62
Конституції України, ніхто не
зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно із ст.. 327 КПК України ( в
редакції Закону 1960 року) вирок суду
може бути обвинувальний або
виправдувальний.

Виправдувальний вирок
постановляється у випадках , коли в
діянні підсудного не має складу
злочину.

Аналогічний зміст містить ст..2 КПК
України ( в редакції Закону 1960 року),
яка визначає завдання кримінального
судочинства, а саме, «завданням
кримінального судочинства є охорона
прав та законодавчих інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть
в ньому участь а також швидке і
повне розкриття злочинів, викриття
винних та забезпечення правильного
застосування Закону з тим, щоб кожний,
хто вчинив злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний.

Відповідно до статті 323 КПК
України, вирок суду повинен бути
законним і обґрунтованим, а оцінка
доказів має ґрунтуватися на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності. Згідно з ч. 2 ст. 327 КПК
України, обвинувальний вирок не може
ґрунтуватися на припущеннях і
постановляється лише за умови, коли в
ході судового розгляду винність
підсудного у вчиненні злочину
доведена.

Така позиція також знаходить своє
відображення і в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 29 червня
1990 року № 5 «Про виконання судами
України законодавства з питань
судового розгляду кримінальних справ
і постановлення вироку».

Відповідно до п. 23 вказаної
постанови, є недопустимим
обвинувальний ухил при вирішенні
питання про винність чи невинність
підсудного. Всі сумніви щодо
доведеності обвинувачення, якщо їх
неможливо усунути, повинні
тлумачитись на користь підсудного.

Коли всі зібрані по справі докази
не підтверджують обвинувачення і всі
можливості збирання додаткових
доказів вичерпані, суд зобов'язаний
постановити виправдувальний вирок.

Згідно п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 червня
1990 року № 5 « Про виконання судами
України законодавства з питань
судового розгляду кримінальних справ
і постановлення вироку», резолютивна
частина виправдувального вироку
повинна містити рішення суду про
визнання підсудного невинним у
вчиненні злочину, передбаченого
статтею (пунктом, частиною статті)
кримінального закону, за якою його
було віддано до суду, із зазначенням
передбаченої законом підстави
виправдання.

Приймаючи рішення з постановленням
виправдувального вироку у даній
справі, суд бере до уваги обов'язок
дотримуватися розумних строків
розгляду справи.

При цьому суд зважає на практику
Європейського суду, зокрема на справу
"Федорченко та Лозенко проти України"
(Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, де

Європейським судом зверталася увага
на фактах неможливості встановити
"поза розумним сумнівом" причетність до
вчинення злочину, відтак констатувано
порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2
Конвенції в її процесуальному аспекті,
у зв'язку з непроведенням державними
органами розслідування можливих інших
мотивів, а також на справу "Зароченцев
проти України" (Заява N 39327/06) 10 січня 2013
року, де Європейський суд встановив
порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з
незабезпеченням національними
органами розгляду справи упродовж
розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
кожен, кого обвинувачено у вчиненні
кримінального правопорушення ,
вважається невинуватим доти, доки
його вину не буде доведено в
законному порядку.

Вважаючи достатньо забезпеченим в
ході судового процесу процесуальні
права прокурора та потерпілих на
надання ними додаткових доказів у
підтвердження доведеності вини
обвинуваченого, суд також виходить
із принципів реалізації права особи
на справедливий суд яке закріплено в
ст. 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, згідно якої,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи у
продовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом , встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
права та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь - якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

Висновки й аргументи Європейського
суду з прав людини повністю
співпадають з відповідними
положеннями національного
законодавства Кримінально -
процесуального закону України ( в
редакції Закону 1960 року) та
Конституції України, і зокрема ст..
62, згідно з якою, особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Обвинувачення не може
ґрунтуватися на припущеннях. Усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 46 Конвенції та ст. 2
Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
Рішення Європейського суду з прав
людини є обов'язковими для виконання
Україною.

З урахуванням аналізу встановлених
судом фактичних обставин кримінальної
справи, суб'єктивну і об'єктивну
сторони інкримінованого злочину, суд
приходить до беззаперечного
висновку, що вина підсудного не
доведена і такий підлягає
виправданню за відсутністю в його
діях складу злочину, передбаченому ч. 1
ст. 286 КК України.

У зв'язку із виправданням
підсудного з підстав відсутності в
його діях складу злочину, виходячи з
вимог ст.. 328 КПК України ( в редакції
Закону 1960 року) та наявності у
потерпілої легких тілесних
ушкоджень, суд вважає, що цивільний
позов підлягає залишенню без
розгляду, роз'яснивши право
потерпілій звернутися з цивільним
позовом у порядку цивільного
судочинства.

Медичні документи потерпілої
ОСОБА_4, після набрання вироком
законної сили підлягають поверненню.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст. 321-325, 327, 328, 330 - 335, 339, 341 КПК
України ( в редакції закону 1960 року),
суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у пред'явленому
йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК
України визнати невинним та по суду
виправдати з підстав відсутності в
його діях складу злочину.

Цивільний позов залишити без
розгляду.

Після набрання вироком законної сили,
оригінали медичних документів
повернути потерпілій ОСОБА_4

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Львівської області
протягом 15 діб з моменту його
проголошення.

Суддя
В. Кузь