Теофіпольський районний суд Хмельницької області
Справа № 1-103 2010 року
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2010 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в особі: головуючого - судді СТЕЦЮКА І.С.

при секретарі: ГУДЗЯК В.Д.

з участю: прокурора РАДЧИШИНА В.О.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теофіполі справу про обвинувачення ОСОБА_2, яка народилася 5 січня 1982 року у с. Лєрмонтовка Тамбовського району Амурської області Російської Федерації, проживає у с. Волиця - Польова Теофіпольського району Хмельницької області, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово не працює, не одружена, засудженої 1 листопада 2007 року цим же судом за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, від відбування покарання звільнена з випробуванням із призначенням іспитового строку один рік, постановою цього ж суду від 11 червня 2008 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасоване з направленням засудженої для відбування покарання; 20 лютого 2009 року умовно-достроково звільнена на строк три місці 29 днів, судимість не погашена; у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 8 травня 2010 року біля 19 години у приміщенні Теофіпольського РВ УМВС України у Хмельницькій області будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно ст.. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення тяжкого злочину достовірно знаючи що у неї ніхто грошей та мобільного телефону не викрадав, тілесних ушкоджень не заподіював, усвідомлюючи неправдивість свого повідомлення умисно повідомила дільничного інспектора райвідділу як співробітника органу дізнання про те що 6 травня 2010 року біля 15 години в кафе «Свіже пиво» у смт. Теофіполі Хмельницької області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нанесли їй удари по голові і заволоділи мобільним телефоном та грішми в сумі 100 грн. про що написала та підписала відповідну заяву тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

На досудовому слідстві підсудна вину свою повністю визнала. Із її показань встановлено що 6 травня 2010 року її сестра ОСОБА_5 дала їй 120 грн. для отримання паспорта і мобільний телефон. Однак гроші вона витратила на придбання спиртних напоїв у кафе-барі «Свіже пиво» та у барі «ТЮК» які розпивала разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Оскільки їй стало погано вона потрапила у Теофіпольську районну лікарню звідки повідомила сестру ОСОБА_5 про те що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побили її та забрали гроші і телефон а 8 травня 2010 року разом із ОСОБА_5 прийшла у райвідділ міліції де у кабінеті повідомила дільничному інспектору ФЕДОРУКУ О.М., яким була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин, про те що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 побили її та викрали 100 грн. і телефон. Про це вона тут же написала відповідну заяву і підписала її.

Крім власного визнання вина ОСОБА_2 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дільничного інспектора Теофіпольського РВ УМВС України в Хмельницькій області свідка ОСОБА_6, свідка ОСОБА_5 на досудовому слідстві, дослідженими у судовому засіданні, іншими доказами у справі.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку про те. що у діях підсудної ОСОБА_2, є ознаки суспільно небезпечного винного діяння передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України тобто завідомо неправдивого повідомлення у правоохоронні органи про скоєння відносно неї тяжкого злочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент скоєння злочину страждала та у теперішній час страждає органічним розладом особистості внаслідок епілепсії з частими судомами, дисфоріями та помірними змінами а тому не могла та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними тобто відносно скоєного і на теперішній час є неосудною і потребує примусового лікування в психіатричній лікарні з загальним режимом нагляду.

Частиною 2 ст. 19 КК України встановлено, що не підлягає покаранню особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги тяжкість суспільно-небезпечного діяння, а також те, що підсудна на момент вчинення злочину і на даний час є неосудною суд прийшов до висновку про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 19, 92-94, КК України, районний суд

ПОСТАНОВИВ

Застосувати до ОСОБА_2 яка потребує застосування примусових заходів медичного характеру оскільки страждає органічним розладом особистості внаслідок епілепсії з частими судомами, дисфоріями та помірними змінами і є неосудною примусове лікування у психіатричній лікарні із загальним режимом нагляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 скасувати.

Постанова може бути оскаржена у Хмельницький апеляційний суд через районний суд протягом семи діб.

Головуючий: