Ухвала іменем україни 10 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,

суддів ОСОБА_17, ОСОБА_18,

при секретарі судового засідання ОСОБА_19,

за участю прокурора ОСОБА_20,

захисника ОСОБА_1,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2

Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2014 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця смт. Летичів, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено:

· за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

· за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

· за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Ухвалою апеляційного суду вирок в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 263 КК скасовано і кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 185 КК, за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, скасовано і на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження в цій частині закрито у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості, та пом'якшено йому покарання до позбавлення волі на строк 3 роки.

За вироком суду, з внесеними апеляційним судом змінами, ОСОБА_2 повторно, таємно з проникненням у житло та інше приміщення викрав чуже майно, а саме: 14 лютого 2012 року в період з 20.00 по 23.00 годину з приміщення житлового будинку розташованого по АДРЕСА_2 майно ОСОБА_13 на загальну суму 5500 грн; в ніч на 07 вересня 2012 року з магазина «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_3 майно ОСОБА_14 на загальну суму 2015 грн; в ніч на 09 березня 2013 року з житловий будинку по АДРЕСА_4 майно ОСОБА_15 на загальну суму 8000 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду та про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, оскільки апеляційним судом в достатній мірі не враховані всі обставини, що пом'якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримання доводів касаційної скарги, думку прокурора, який просив скаргу захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, захисник у касаційній скарзі не оскаржує.

Що стосується доводів захисника про те, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд дотримався зазначених положень закону та обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_2 у виді 3 років позбавлення волі.

Між тим, колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду щодо неможливості виправлення засудженого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі є непереконливими.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, потерпілі у справі претензій матеріального характеру не мають та просили суд не призначати йому суворе покарання.

Враховуючи наведене, відсутність обставин, які обтяжують покарання, конкретні обставини справи, наслідки скоєного, дані про особу засудженого та його поведінку після вчинення злочинів, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції ОСОБА_2 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК.

Керуючись статтями 433-436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 серпня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_2 в період іспитового строку без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати за межі України на постійне проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ __________________

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18