року м.Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської
головуючого судді ГОШОВСЬКОГО Г.М.
суддів КОНДОРА Р.Ю., ДІДИКА В.М.
за участю прокурора ФРИЦЮКВ.В.
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2.
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційним
по­данням ст. помічника Ужгородського
міжрайонного прокурора Грамотника В.В. на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 червня 2О0б р.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця та мешканця
АДРЕСА_1, Ужгородського р-ну
Закарпатської обл., україн­ця, гр-на
України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та мешкан­ця
АДРЕСА_2; Ужгородського р-ну Закарпатської обл., українця, гр-на Украї­ни, не працює, як зазначено у вироку - „судимого
20.01.2003 р. Ужгородським районним судом за ст. 296 ч. 2 КК України, умовно, з
випробувальним термі­ном на і рік",
засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до позбавлення волі із застосуванням
ст. бд КК України строком на 5 років кожного із
звільненням їх на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, якщо ніхто з них протягом з-річного
іспитового строку не вчи­нить нового злочину.
ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, кримінальну справу закрито на підставі ст. 6 п. 8 КПК
Справу розглянуто під головуванням судді Ужгородського
міськрайонного суду Лемак О.В.
Під час апеляційного розгляду справи, за результатами якого оскаржува­ний вирок скасовано, а справу направлено прокурору
для організації додаткового розслідування, виявлені істотні порушення
закону, допущені під час її розгляду су­дом.
03.08.2005 р. в Ужгородському РВ УМВС України в
Закарпатській обл. зареєст­ровано
заяву ОСОБА_4. про хуліганські дії, що мали місце 02.08.2005р. біля кафе-бару за адресоюАДРЕСА_3. За результатами перевірки заяви було порушено
кримі­нальну справу за фактом спричинення
ОСОБА_5. тяжких тілесних ушкоджень за ознаками
злочину, передбаченого ст. 121ч. 2 КК України.
24.08.2005 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6. та ОСОБА_7., яким були спричинені тілесні ушкодження, в даній кримінальній
справі було визнано потерпі­лими.
Потерпілі показали, що бійка виникла внаслідок знущання ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_1 та ОСОБА_8. над неповнолітнім ОСОБА_9.,
Справа № 11-2/2007
Головуюча у 1-й інстанції ЛЕМАК О.В.
Доповідач КОНДОР Р.Ю. 1
стали, з різною отупінню участі в бійці завдавали тілесних ушкоджень по­терпілим
усі четверо вищезазначених осіб, що не суперечить і показанням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_4., ОСОБА_10
Допитані в якості підозрюваних ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
ОСОБА_1. та ОСОБА_8, а перші троє - також і в
якості обвинувачених, дали суперечливі пока­зання про обставини справи.
Незважаючи на те, що за обставинами справи необхідним
було встановлення ступеня участі
кожного з обвинувачуваних у бійці, з'ясування, зокрема, того, хто саме, з яких мотивів, кому та які тілесні ушкодження
заподіяв, а, отже - і усунення відпові­дних суперечностей, перевірки показань,
у справі в якості захисника ОСОБА_11., ОСОБА_3. і ОСОБА_1 брав участь адвокат ОСОБА_11. Всупереч
вимогам ст. 44ч. 5, ст. 6і ч. з КПК України, одна і
та ж особа була допущена в якості захисника учасни­ків процесу, інтереси захисту яких суперечили одні одним,
до того ж і без прийняття рішення про це слідчим та судом шляхом винесення
відповідних постанов.
Постановою від 26.09.2005 р. на підставі ст. 6 п. 2 КПК
України було відмовле­но в
порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_11., ОСОБА_3., ОСОБА_1 та ОСОБА_8. за ознаками злочину, передбаченого ст.
296 КК України. Слідчий ви­знав
встановленим, що між сторонами виникли неприязні відносини в момент спіл­кування до бійки, в діях цих 4-х осіб вбачається
склад злочину, вчиненого відносно життя
та здоров'я особи. Проте, встановивши водночас, що ОСОБА_8 завдав кілька ударів по обличчюОСОБА_7., слідчий, мотивуючи тим,
що даний конфлікт був припинений, а
ОСОБА_5 той побоїв не спричиняв, відмовив на підставі ст. 6 п. 2 КПК України в порушенні кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України
Отже, слідчим прийняті необгрунтовані та суперечливі
процесуальні рішення. Питання „неприязних відносин, що раптово виникли" та
інші істотні обставини спра­ви
на час їх прийняття належно не були з'ясовані, а ОСОБА_8 в подальшому як сві­док не допитувався і навіть не був зазначений в
якості такого в обвинувальному ви­сновку.
Притягнувши ОСОБА_11., ОСОБА_3. та ОСОБА_1 в якості
обвинува­чених у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, слідчий у відповід­них постановах не зазначив належним чином місце вчинення
злочину, не вказав, хто з
обвинувачених та якими конкретно діями спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5, що
стало причиною „раптово виниклих неприязних відносин" та бійки, отже - не
вказав спосіб та інші обставини, що характеризують склад злочину та пред'явив
неко­нкретне обвинувачення. Аналогічно
складено й обвинувальний висновок. Ці процесу­альні документи не відповідають вимогам ст.ст. 130,132,
223 КПК України. Незважа-ючи
на визнання потерпілими також ОСОБА_6. і ОСОБА_7., питання
за­подіяння їм шкоди, кваліфікація
відповідних дій відображення в обвинуваченні не знайшли, хоча рішення про зміну їх статусу як потерпілих,
про закриття кримінальної справи в цій частині тощо - не приймалися. В якості
обвинувачених ОСОБА_2.,_ ОСОБА_3. та ОСОБА_1. показання по суті не давали,
пославшись на попередні.
Попередній розгляд справи проведено суддею всупереч
вимогам ст. 240 КПК України без участі прокурора та без ведення протоколу
судового засідання.
Формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд у вироку
продублював пред'явлене ОСОБА_2., ОСОБА_3. та
ОСОБА_1 обвинувачення та не вказав належним
чином місце вчинення злочину, не зазначив істотні обставини, що харак­теризують склад злочину, вчиненого кожним з
В судовому засіданні усі троє підсудних вину у вчиненні злочину визнали
частково, а заподіяння потерпілому ОСОБА_6.тяжких тілесних
жоден з них. Проте, у вироку суд, не навівши показань засуджених, зазначив,
щоОСОБА_11 і ОСОБА_1. свою вину визнали та
підтримали свої показання на досудовому слід­стві.
Вирок обґрунтовано й показаннями допитаних на досудовому
слідстві свідків ОСОБА_4. і ОСОБА_10, висновком судово-медичної експертизи та
іншими мате­ріалами справи. Однак, з протоколу судового засідання вбачається,
що ці показання судом не оголошувалися, а зазначені
у вироку докази та матеріали справи не дослі­джувалися. Посилається суд у вироку також і на показання
свідка ОСОБА_7., хоча останній був допитаний в якості потерпілого.

Підсудним слово для участі в судових дебатах надане не було.

Питання про запобіжний захід засудженим до набрання
вироком законної си­ли судом не вирішене.

Відповідно до ст.ст. 273, 282 КПК України, якщо під час
судового розгляду справи буде
встановлена підстава для її закриття, передбачена п. 8 ст. 6 КПК України, суд своєю постановою закриває справу за винятком
випадку, коли провадження в справі
необхідне для реабілітації померлого. Всупереч цим вимогам закону, суд за­крив кримінальну справу щодо померлого ОСОБА_3.
вироком і, крім того, за­ходів
для з'ясування думки його близьких родичів щодо закриття справи з нереабілі-туючої підстави не вживав.

Положення ст.ст. 22, 114, 130 КПК України передбачають,
що кримінальна справа має бути розслідувана
всебічно, повно і об'єктивно, а постанови слідчого ма­ють бути законними і обґрунтованими. Відповідно до ст.ст.
323-324 КПК України, суд, забезпечивши
належний розгляд кримінальної справи, постановляє законний вирок, обґрунтовуючи його належно дослідженими і
перевіреними в судовому засіданні до­казами. Підставами для повернення справи на додаткове розслідування є такі
непов­нота та неправильність досудового
слідства, що не можуть бути усунуті в судовому за­сіданні (ст. 2і8, ст. 374 ч. і п.п. і, 4 КПК України).
Істотні порушення вимог криміна­льно-процесуального закону, що унеможливлюють
постановлення вироку, передба­чені
ст. 370 ч. 2 п.п.3, 10, 13 КПК України, і є безумовними підставами для його
скасу­вання.

Ні органом досудового слідства, ні судом у справі не
з'ясовані обставини, що відповідно
до ст. 64 КПК України мають значення для предмету доказування в ній, суттєві прогалини у ній та суперечності в доказах
не усунуті. Суд першої інстанції не звернув увагу на грубі порушення
кримінально-процесуального закону органом досу­дового слідства і в свою чергу
теж припустився грубих порушень, що в сукупності унеможливлювало постановлення вироку в справі. Недоліки
досудового слідства пе­решкоджали й
призначенню кримінальної справи до судового розгляду.

Неслав суд на час вирішення справи і достатніх підстав
для застосування доза-суджених норм ст.ст. 69, 75 КК
України.

Таким чином, досудове слідство в справі проведено, а
вирок постановлено з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Ці факти не
можуть залишатися без реагування.

Керуючись
ст.ст. 365, 366 КПК України, -

ухвалив:

Звернути увагу голови Ужгородського
міськрайонного суду та Ради суддів Закарпатської області на виявлені факти
порушення закону при розгляді справи судом першої інстанції для відповідного
реагування.