Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/59/15 Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 3ст.185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2014 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Гайворон, Кіровоградської області, українцю, гр. України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженому, не працюючому, проживаючому: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз 15.09.2011 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні його заяви про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році»,
ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2014 року йому відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.07.2006 року за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 11 місяців позбавлення волі та за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області 26.09.2011 року за ч.2 ст. 185. ч.1 ст. 263. ч.3 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Тобто, за вчинення злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як умисні тяжкі.
Згідно ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Пунктом «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Враховуючи вищевказану заборону застосування амністії до осіб, які мають дві судимості за вчинені умисні тяжкі злочини, районний суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього амністії.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Доводи своєї апеляції мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що на момент прийняття закону про амністію він вже відбув половину строку покарання, має заохочення та позитивно характеризується з боку адміністрації колонії.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Так, дійсно 19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України №1185-VІІ від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році».
Відповідно до п. «а» ст. 9 вказаного Закону, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Згідно із ст. 8 цього Закону, амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Пунктом «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Як видно з долучених до матеріалів клопотання документів, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, а саме:
- вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.07.2006 року за ч.3 ст. 186 та ст. 71 КК України на 5 років 11 місяців 3 дні позбавлення волі;
- вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2011 року за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 185 КК України на 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Враховуючи, що вчиненні засудженим ОСОБА_7 злочини є умисними, згідно із ст. 12 КК України - тяжкими, вказані судимості згідно чинного законодавства не зняті та не погашені, а тому районний суд правильно врахував вимоги п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відповідно до якого амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього амністії.
З цих же підстав не можуть бути задоволені і доводи апеляції засудженого про застосування до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», якою передбачено можливість скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1 5 цього Закону.
Більше того, відповідно до п. «б» ст. 8 вказаного Закону амністія не застосовується також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Як видно з долученої до матеріалів клопотання копії вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області 15.09.2011 року, ОСОБА_7 вироком цього ж суду від 03.04.2001 року був засуджений за ч.2 і 3 ст. 140 КК України (в ред.1960р.) на 5 років позбавлення волі, але 04.07.2005 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 19 днів.
Однак, в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисний тяжкий злочин, за що його засуджено вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.07.2006 року за ч.3 ст. 186 та ст. 71 КК України на 5 років 11 місяців 3 дні позбавлення волі.
Тому, враховуючи вищезазначені обставини до скаржника неможливо застосувати Закон України «Про амністію в 2014 році», а відтак не можуть бути враховані і доводи його апеляції про те, що на момент прийняття закону про амністію він вже відбув половину строку покарання, має заохочення та позитивно характеризується з боку адміністрації колонії.
За таких обставин, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а тому ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2014 року стосовно нього слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 8, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2014 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4