Ухвала іменем україни
14 липня 2015 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

за участю прокурора ОСОБА_7.

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 3 липня 2013 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

- за ч. 4 ??. 191 ?? ??????? на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ст. 76 ?? ??????? .

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Лада Лубни» 86 500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 9 588 грн. судових витрат.

У справі вирішено долю речових доказів.

Апеляційним судом м. Києва 15 квітня 2015 року вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання скасовано та призначено засудженому покарання за ч. 4 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-розпорядчих і організаційно-господарських функцій строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 ухвалено рахувати в порядку звернення вироку до виконання, передбаченому ст. 404 КПК України 1960 року.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

Судом ОСОБА_1 засуджено за те, що він, будучи генеральним директором ПП «Машспецавто», використовуючи своє службове становище, привласнив чуже майно в великих розмірах.

У жовтні 2007 року між ТОВ «Лада-Лубни» в особі директора ОСОБА_3 та ПП «Машспецавто» в особі генерального директора ОСОБА_1, яке здійснювало господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1, була досягнута усна домовленість на поставку на ТОВ «Лада-Лубни» двох автомобілів ВАЗ-21154 та одного автомобіля ВАЗ-21214 за умов стовідсоткової передплати, на виконання якої 10 жовтня 2007 року ТОВ «Лада-Лубни» перерахувало ПП «Машспецавто» кошти на суму 135 500 грн. 30 листопада 2007 року ОСОБА_1 поставив ТОВ «Лада-Лубни» один автомобіль ВАЗ-21214 (Нива) на суму 47 500 грн.

ОСОБА_1, зловживаючи службовим становищем, маючи право розпорядження грошовими коштами, достовірно знаючи про перерахування грошових коштів з рахунку ТОВ «Лада-Лубни», умисно не виконав зобов'язання згідно домовленості та не поставив два автомобілі ВАЗ-21154 ТОВ «Лада-Лубни», а грошові кошти на загальну суму 88 000 грн. привласнив та розпорядився ними на власний розсуд.

У касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, які є аналогічними за змістом, порушується питання про зміну вироку апеляційного суду щодо засудженого з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Скаржники вважають необгрунтованим рішення апеляційного суду про необхідність скасування вироку суду першої інстанції, яким ОСОБА_1 був звільнений від відбування покарання з випробуванням. Звертають увагу на те, що судом у вироку не зазначено початок строку відбування покарання, рішення щодо цивільного позову, судових витрат, не вирішено долю речових доказів, порядок оскарження вироку. Просять звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка вважала, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій не оспорюються у касаційних скаргах.

Доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд необгрунтовано дійшов висновку щодо неможливості виправлення ОСОБА_1 та без відбування покарання, у зв'язку з чим обрав йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, є безпідставними.

З вироку вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок за апеляцією прокурора, який посилався на мʼякість призначеного ОСОБА_1 покарання, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не врахував обставини, що впливають на покарання засудженого. Зокрема, поза увагою суду першої інстанції залишилися ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до тяжких, те, що злочин був спрямований проти власності у великому розмірі, що свідчить про суспільну небезпечність особи ОСОБА_1 Крім того, апеляційний суд правильно звернув увагу на те, що суд першої інстанції не розмежував у вироку мотивів призначеного покарання та звільнення засудженого від його відбування, не обґрунтував свого рішення про застосування ст. 75 КК України. Крім того, апеляційним судом не було встановлено обставин, які свідчили б про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування призначеного покарання. За таких обставин, висновок апеляційного суду про необхідність скасування вироку районного суду в частині призначеного покарання є правильним.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. Скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування щодо ОСОБА_1 ст. 75 КК України, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення.

Покарання, призначене ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 65 КК України, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості немає.

Не є підставою для скасування або зміни вироку апеляційного суду те, що в його резолютивній частині не зазначено початок строку відбування покарання, рішення щодо цивільного позову, судових витрат, не вирішено долю речових доказів, оскільки цим вироком було скасовано вирок місцевого суду лише в частині призначеного покарання, а в решті він залишений без зміни.

Відсутність у резолютивній частині вироку апеляційного суду вказівки про порядок і строк його оскарження не позбавило засудженого та захисника можливості оскаржити вирок та не вплинуло на обгрунтованість судового рішення в цілому, а тому не є обставиною, що ставить під сумнів законність вироку.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду м. Києва 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4