Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/328/15-к Провадження № 1-кп/499/38/15
В И Р О К

Іменем України

20.05.2015 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , та його законного представника ОСОБА_5 , обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження № 0000450 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ, Волочитського району Хмельницької області, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньотехнічною освітою, не одруженого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_6 (далі- обвинувачений), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2103», державний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль), рухаючись по вулиці Генерала Плієва в селі Червонознам`янка, Іванівського району Одеської області допустив порушення підпункту «а» п.2.9, п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), які виразилися в тому, що він, рухаючись у вищевказаному напрямку, не забезпечив безпечну швидкість руху та маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на мотоцикл «Мустанг МТ 150-4», державний номер НОМЕР_2 (далі мотоцикл), під керуванням водія ОСОБА_4 (далі потерпілий) якому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Обвинувачений свою вину у скоєному діянні визнав повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб здійснення інкримінованого діяння і додатково показав, що він в повному обсязі обставини не пам`ятає, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння, що привело до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), в скоєному щиро розкаявся, в подальшому порушувати ПДР намірів не має.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень обвинуваченого, суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений, 07 вересня 2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, рухаючись на автомобілі по вулиці Генерала Плієва в селі Червонознамянка, Іванівського району Одеської області порушив ПДР , допустив наїзд на мотоцикл в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тому вчинене ним діяння суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання, а також факт вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладених вище обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також даних про обвинуваченого, як про особу, з посередньою характеристикою, пенсіонера, з урахуванням думки потерпілого, який вважав, що слід обвинуваченому призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого, без відбування покарання у виді обмеження волі із встановленням випробування, у зв`язку з чим, застосовує до обвинуваченого ст.ст.75, 76 КК України.

Обговорюючи питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходив з такого.

Згідно ст. 12 КК України злочин за ч.1 ст. 286 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.

З ст. 77 КК України вбачається, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», пленум роз`яснив, що частиною 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення лише від відбування основного покарання з випробуванням. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається.

За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання за ст. 75 КК України не може здійснюватись.

З ч.1 ст.93 КПК України вбачається, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

В обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченого додаткового покарання прокурор зазначив, що, здійснення управління автомобілем не являється засобом отримання доходу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений та потерпілий погодилися з позицією прокурора.

Таким чином, оскільки обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості проти безпеки дорожнього руху, що у поєднанні з характером (змістом) допущеного ним порушення правил дорожнього руху та наслідками цього настання необоротних наслідків винного діяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, до обвинуваченому слід призначити додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку встановленому ст.55, ч.1 ст. 286 КК України.

Цивільний позов по справі не поданий.

Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 2211 гривень 30 копійок слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

З ч.5, 9 ст.100 КПК України вбачається, що речові докази надані суду, зберігаються в суді. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що речові докази на підставі розпискок були повернуті законним володільцям, тому слід вважати речові докази повернутими законним володільцям.

Стороною обвинувачення клопотань про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого не заявлялось.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 369, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 (два) роки 7 (сім) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.

У відповідності зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за залучення експерта на користь держави у розмірі 2211 (дві тисячі двісті одинадцять) гривень 30 копійок.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1