Справа № 297/1907/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 , (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі - ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/347/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Берегівського районного суду від 04 вересня 2014 року, якою вирок столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08.02.2010 року щодо ОСОБА_6 , з урахуванням постанови апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05 жовтня 2010 року приведено у відповідність із законодавством України.
Вироком столичного суду м. Будапешт від 08.02.2010 року, разом з постановою апеляційного суду м. Будапешт від 05.10.2010 року, ОСОБА_6 засуджено до 10 років позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених § 175/А (викрадення людини), §263/А (незаконне володіння вогнепальною зброєю), § 321 (грабіж), § 274 (підроблення офіційних документів) Кримінального кодексу Угорщини та додаткового покарання остаточне депортування з території Угорщини.

Рішення суду першої інстанції №11.В.874/2005/470 та вирок апеляційного суду №2.Вf.135/2010/64 стосовно ОСОБА_6 набрали законної сили 05 жовтня 2010 року.

ОСОБА_6 , є громадянином України та відбуває покарання у в`язниці м. Маріаностра, Угорська Республіка. Кінець відбуття строку покарання 12.03.2017 рік.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 в України - АДРЕСА_1 (а.с. 134).

Засуджений ОСОБА_6 висловив бажання бути переведеним в Україну, що підтверджується його письмовою заявою від 18.09.2013 року (а.с. 133).

У зв`язку цим, Міністерство юстиції України, у відповідності до вимог ст. 609,610 КПК України та ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, просило визначити статті та частини цих статей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнано винним вироком суду м. Будапешт від 08.02.2010 року, разом з постановою апеляційного суду м. Будапешт від 05.10.2010 року, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 на підставі вироку суду.

Ухвалою Берегівського районного суду від 4 вересня 2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено вважати засудженим за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 263 та за ч. 2 ст. 358 КК України й призначено покарання за ч. 3 ст. 146 КК України - десять років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України - сім років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - п`ять років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 358 КК України - три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 десять років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 08 лютого 2010 року.

Зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 перебування його в попередньому ув`язненні в період з 06.05.2004 року по 12.04.2007 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу суду змінити та вважати його засудженим: за ч.2 ст.146 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.358 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. З урахуванням положень ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 вважати засудженим до покарання у виді 8 років позбавлення волі. В обґрунтування доводів апеляції зазначав, що судом першої інстанції невірно визначено частини статей 146, 186 закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, вчинені ним на території Угорської Республіки, і, відповідно, строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави; не враховано, що події та обставини, встановлені вироком суду м. Будапешт від 08.02.2010 року, разом з постановою апеляційного суду м. Будапешт від 05.10.2010 року, мали місце ще навесні 2004 року. Крім того, засуджений звертає увагу апеляційного суду на позитивні дані про його особу та зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці він вже довів свою законослухняність.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 також заявив клопотання про застосування до нього Закон України «Про амністію».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 та просили таку задовольнити, промову прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду від 04.09.2014 року, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з наявних матеріалів, оскаржувана ухвала місцевого суду винесена суддею одноособово. Однак, у відповідності до ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів.

Зазначеної вимоги процесуального закону місцевим судом не дотримано.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 вважався засудженим за вчинення злочинів, кваліфікація яких за рядом статей, а саме: ч.3 ст.146, ч.4 ст.186, ч.1 ст.263 та ч.2 ст.358 КК України, допускає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі понад десять років, суддя провадив розгляд справи одноособово.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала місцевого суду винесена незаконним складом суду, тобто з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності зі ст. 412 ч.2 п.п. 3, 7 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону та на підставі п.1 ч.1 ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення і призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

В той же час доводи апеляційної скарги засудженого з приводу неправильного застосування кримінального закону та необхідності перекваліфікації його дій є неприйнятними, оскільки суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішує питання щодо винуватості особи, а отже, не вправі ревізувати висновки судів Угорської Республіки щодо установлених ними та викладених у вироку та постанові фактичних обставин справи і наданої юридичної оцінки дій засудженого, а тому суд держави виконання вироку повинен керуватись висновками щодо фактів вчинених злочинів, відображених у постановленому вироку, який набрав чинності.

Окрім цього, клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього Закону України «Про амністію» не підлягає до задоволення, оскільки діяння, вчинені засудженим, не підпадають під дію вищевказаного Закону.

Керуючись ст.ст.405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 4 вересня 2014 року про приведення вироку столичного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 08.02.2010 року щодо ОСОБА_6 , залишеного без змін постановою апеляційного суду м. Будапешт Угорської Республіки від 05.10.2010 року, у відповідність із законодавством України та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: