У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Шевченко
Т.В.

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 9 жовтня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної
інстанцій, та касаційною скаргою ОСОБА_1 - особи, за заявою якої порушено
кримінальну справу, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 7
березня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 березня
2008 року,

в
с т а н о в и л а:

постановою прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ
слідчими органів прокуратури Одеської області від 27 січня 2005 року порушено
кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем службовими
особами ДП “Одесазовніштранс” при відчуженні частини будівлі по АДРЕСА_1 за
ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

7 березня 2008 року Приморський районний
суд м. Одеси, розглянувши скаргу директора ДП “Одесазовніштранс” ОСОБА_2 на
зазначену вище постанову, скасував її та відмовив у порушенні кримінальної
справи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19 березня 2008 року
апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, та заявника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову
Приморського районного суду м. Одеси - без змін.

У касаційному поданні прокурор та у
касаційній скарзі заявник ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність скасування
постанови про порушення кримінальної справи, а також на істотні порушення вимог
кримінально - процесуального закону, просять зазначені судові рішення
скасувати, провадження по скарзі закрити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали, на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної
справи, та матеріали провадження за скаргою ОСОБА_2, обговоривши
доводи касаційної скарги заявника ОСОБА_1, касаційного подання прокурора, а також заперечення ОСОБА_2, колегія суддів
вважає, що у задоволенні касаційної скарги та касаційного подання слід
відмовити.

Твердження заявника ОСОБА_1 та прокурора про те, що суд першої інстанції
безпідставно прийняв та розглянув скаргу ОСОБА_2 на постанову про порушення
кримінальної справи з огляду на те, що останній уже звертався до суду з
аналогічною скаргою на постанову про порушення кримінальної справи, провадження
по якій закрито й судове рішення набрало законної сили, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження
за скаргою ОСОБА_2, постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 18 липня 2007 року
скаргу ОСОБА_2 на постанову про порушення
кримінальної справи від 27 січня 2005 року залишено без розгляду й провадження
закрито у зв'язку з неявкою без поважної причини у судове засідання заявника.

Оскільки скарга ОСОБА_2 по суті судом не
розглянута, повторне прийняття та розгляд його скарги на цю ж постанову про
порушення кримінальної справи не суперечить закону.

Доводи ОСОБА_1 та прокурора про те, що суди першої та апеляційної інстанцій
зробили неправильні висновки про відсутність підстав до порушення кримінальної
справи, також не ґрунтуються на матеріалах справи.

За змістом ч.2 ст.94 КПК України
підставою до порушення кримінальної справи є достатні дані, які вказують на
наявність ознак злочину.

Як видно з постанови про порушення
кримінальної справи, на думку прокурора, при відчуженні ½
частини будівлі по АДРЕСА_1 службові особи ДП
“Одесазовніштранс” не дотрималися встановленого законодавством України порядку
погодження питання про продаж указаного майна, яке має статус національної
культурної спадщини.

Разом з тим. Як вбачається з матеріалів провадження за скаргою, наказ
Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 128
від 2 червня 1999 року, яким зазначена
будівля внесена до Державного реєстру національного культурного надбання,
наказом цього ж комітету № 51 від 17 березня 2000 року скасовано, а отже, й скасовано рішення про
внесення будівлі по АДРЕСА_1 до Державного реєстру.

За таких обставин 6 вересня 2004 року на момент відчуження будівля по
АДРЕСА_1 в Державному реєстрі національного культурного надбання не перебувала, а тому не мала статусу об'єкта
національного культурного надбання, хоча й перебувала під охороною держави.

За змістом ч.5 ст.75 Господарського кодексу України відчужувати
майнові об'єкти, що
належать до основних
фондів, державне комерційне підприємство
має право лише
за попередньою згодою
органу, до сфери
управління якого воно
належить.

Розглядаючи скаргу директора ДП “Одесазовніштранс” ОСОБА_2 на постанову про
порушення кримінальної справи, суд встановив, що у листі № 72-50/1 від 27 липня
2004 року за підписом Міністра економіки та з питань європейської інтеграції
України надано дозвіл на відчуження на конкурентних засадах нежилих приміщень
будинку по Приморському бульвару,7 у м. Одеса із указівкою про необхідність
спрямування отриманих від продажу коштів на інвестування виробничої діяльності
підприємства.

Продаж вказаних приміщень також погоджено з Державною службою охорони
культурної спадщини, оскільки будівля по АДРЕСА_1 перебуває під охороною
держави. Зокрема, у листі № 22-1248/24
від 4 серпня 2004 року за підписом голови Державної служби охорони культурної
спадщини надано дозвіл на продаж цієї будівлі.

Таким чином, надання дозволів на відчуження приміщень по АДРЕСА_1 не
наказами, а листами Міністра економіки
та з питань європейської інтеграції України та Голови Державної служби охорони
культурної спадщини, не є порушенням форми погодження з відповідними органами
цього питання.

Вказівка ОСОБА_1 та прокурора на те, що на момент відчуження спірного майна, воно перебувало під арештом,
спростовується даними довідки приватного нотаріуса ОСОБА_3, про те, що
відчужувані приміщення під забороною (арештом) не перебувають.

Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду м. Києва від 23 травня 2003
року, якою заборонено ліквідаційній комісії, що утворена відповідно до наказу
Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 25
березня 2003 року № 72, а також будь - яким іншим особам здійснення заходів
щодо ліквідації ДП “Одесазовніштранс” та вилучення з володіння цього
підприємства основних фондів, грошових коштів, іншого майна й активів
підприємства і передачу їх Міністерству
економіки та з питань європейської інтеграції України, є недоречним.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову про
порушення кримінальної справи та матеріалів, на підставі яких було прийнято
рішення про порушення кримінальної справи, ухвала винесена судом у зв'язку із
позовом ДП “Одесазовніштранс” до Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України, яке прийняло рішення про ліквідацію ДП
“Одесазовніштранс”. Однак наказом цього ж Міністрества від 19 грудня 2003 року
ліквідацію ДП “Одесазовніштранс” припинено, а наказ № 72 скасовано.

За таких обставин ухвала
Господарського суду м. Києва від 23 травня 2003 року не перешкоджала відчуженню
6 вересня 2004 року майна ДП “Одесазовгніштранс”.

Окрім того, правомірність угоди купівлі - продажу нежилих приміщень по
АДРЕСА_1 підтверджується рішенням апеляційного суду Одеської області від 7
листопада 2007 року.

З огляду на викладене передбачені
законом підстави для призначення справи до касаційного розгляду відсутні.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

відмовити у задоволенні касаційного подання прокурора, який брав участь у
розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, та касаційної скарги
особи, за заявою якої порушено кримінальну справу, - ОСОБА_1

Судді:

В.М.КОНОВАЛОВ О.Т. КУЗЬМЕНКО Т.В. ШЕВЧЕНКО