Справа № 592/869/15-к
Провадження № 1-кп/592/148/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року м.Суми
Ковпаківський районний суд міста Суми в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
· вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.07.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 200 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України,
ОСОБА_4 засуджений вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.07.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт, який вступив у законну силу. ОСОБА_4 був поставлений на облік кримінально-виконавчої інспекції Ковпаківського району м. Суми 08.09.2014 року. Цього ж дня до Лебединського районного суду Сумської області було надано відповідь про прийняття вироку до виконання та за домашньою адресою засудженого був направлений виклик про необхідність його явки до КВІ.
Порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт засудженому були роз`яснені 21.10.2014 р., про що свідчить підписана ним підписка. На підставі ч. 3 ст. 13 КВК України була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно якої засуджений ОСОБА_4 зобов`язаний з`являтись на реєстрацію до КВІ 1-й (перший), 2-й (другий). 3-й (третій) та 4-й (четвертий) вівторок кожного місяця. Також засудженому були доведені наслідки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Відповідно до врученого засудженому направлення до Комунального підприємства «Зелене будівництво» Сумської міської ради, шо розташоване за адресою: м. Суми, вул. Пролетарська, 77, він повинен був приступити до відпрацювання громадських робіт з 22.10.2014 року. З графіком роботи ОСОБА_4 був ознайомлений.
В подальшому, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання, без поважних причин, під штучним приводом хвороби ОСОБА_4 допустив прогули, чим порушив порядок і умови відбування покарання, а саме: 28.10.2014 року він відпрацював лише 2 год., з 08:00 до 10:00 год., 29.10.2014 року та 31.10.2014 року взагалі на місце відбування громадських робіт не з`явився. За вказані порушення порядку і умов відбування покарання ОСОБА_4 були винесені застереження у виді письмових попереджень, про отримання яких він поставив свій підпис.
Незважаючи на отримані застереження у виді письмових попереджень та роз`яснення наслідків ухилення від відбування покарання, засуджений ОСОБА_4 продовжив ухилятись від відбування покарання, а саме: у листопаді 2014 року (з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року) систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт та 03.12.2014 року не з`явився до КВІ за викликом. За усі ці порушення йому також були винесені застереження у виді письмових попереджень. Таким чином, ОСОБА_4 протягом листопада 2014 року не відпрацював жодної години громадських робіт з запланованих згідно графіку 80 год.
За усі факти порушення порядку та умов відбування покарання, ОСОБА_4 були винесені чергові застереження у виді письмових попереджень, факт отримання та ознайомлення з якими він затвердив своїм підписом. Загалом ОСОБА_4 було винесено 6 письмових попереджень.
З 22.10.2014 року по теперішній час ОСОБА_4 відпрацював лише 22 год. громадських робіт із встановлених обвинувальним вироком суду 200 год.
Відповідно до ст. 40 КВК України, ОСОБА_4 , не виконуючи свого обов`язку по реєстрації та допускаючи прогули робіт без поважних на те причин, допустив порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді громадських робіт, передбачені ст. 37 КВК України, чим умисно ухилився від відбування призначеного йому судом покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Таким чином, ОСОБА_5 , ухилився від відбування громадських робіт, будучи особою засудженою до цього покарання, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України.
Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 389 КК України у виді двох місяців арешту. За вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.07.2014 невідбута частина покарання становить 178 годин. На підставі ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.07.2014 року і призначити остаточне покарання у виді арешту строком 2 місяці і 5 днів.
Вирішуючи питання щодо можливості затвердження зазначеної угоди суд виходить з того, що зазначена угода про визнання винуватості відповідає вимогам до змісту таких угод, передбаченим ст. 472 КПК України, зокрема угода містить:
- формулювання підозри/обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
- істотні для відповідного кримінального провадження обставини;
- беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення;
- узгоджене покарання та згода обвинуваченого на призначення покарання;
- наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України;
- наслідки невиконання угоди;
- дата укладення угоди та підписи сторін.
Судом при опитуванні ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні встановлено, що останній розуміє:
1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
- мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України;
3) характер обвинувачення;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ознайомлений з кримінальною відповідальністю, передбаченою ст. 389-1 КК України «Умисне невиконання угоди про примирення або визнання винуватості».
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що рішення про укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що:
1) умови угоди не суперечать вимогам КПК України та/або закону, не допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваним чи обвинуваченим, а згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні серед іншого суд має право затвердити таку угоду.
Згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Як вбачається з наданих матеріалів, дії обвинуваченого ОСОБА_4 обгрунтовано кваліфіковані як кримінальне правопорушення, визначене ч. 2 ст. 389 КК України, яке, згідно з положеннями ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості. Обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнав беззастережно.
Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Умови угоди про визнання винуватості не суперечать інтересам суспільства та вимогам кримінального процесуального закону; міра покарання, про призначення якої дійшли згоди сторони угоди, визначена в межах санкції ч. 2 ст. 389, відповідно до ст. 71, 72 КК України також врахована невідбута частина покарання призначеного вироком Лебединського районного суду Сумської області від 30.07.2014 року у виді громадських робіт строком 178 годин. Необхідно зазначити, що ОСОБА_4 у скоєному щиро покаявся, своїми правдивими показаннями сприяв органу досудового розслідування у розкритті скоєного кримінального правопорушення, має молодий вік. Дані обставини суд визнає такими, що відповідно до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання. Обставин, які у відповідності до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд по справі не вбачає.
Також судом в підготовчому судовому засіданні прокурор пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України та просить суд затвердити зазначену угоду.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін, а покарання, яке узгоджене сторонами, є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам загальних засад призначення покарання. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , слід затвердити укладену між ОСОБА_4 та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.
Цивільний позов по справі не заявлений, судові витрати відсутні, речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 124, 371, 374, 469, 473, 474, 475 КПК України суд,
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України і призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці.
Відповідно до ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного ОСОБА_4 вироком від 30.07.2014 року Лебединського районного суду Сумської області у виді арешту на строк п`ять днів та призначити остаточне покарання у виді арешту на строк два місяці п`ять днів.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена;

шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1