Дата документу Справа № 318/1272/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/254/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 121 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
Єдиний унікальний № 318/1272/14к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.11.2014 року з апеляційною скаргою від 15.12.2014 року /т. 2 а.п. 137-139/ та доповненнями до неї від 04.02.2015 року /т. 2 а.п. 156-157/ та від 01.04.2015 року /т. 2 а.п. 179-180/ звернувся захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України і призначити йому покарання в межах санкції ст. 119 ч. 1 КК України, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання.

В обґрунтування скарги апелянт послався на наступне:

- ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , допитані як свідки та на показання яких посилається суд, - не бачили, чи дійсно ОСОБА_7 бив потерпілу ОСОБА_11 , тобто фактично вони не є свідками, так як надавали показання з чужих слів, а потерпіла ОСОБА_12 дізналася про подію кримінального правопорушення від іншого свідка, проте, суд визнав їх показання допустимими доказами в порушення положень ч. 2 ст. 97 КПК України та не врахувавши положення п. п. 1, 5, 6;

- суд, відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України, мав право визнати показання з чужих слів допустимими доказами у винятковому випадку і був зобов`язаний врахувати інші докази, проте в порушення зазначених приписів суд не мотивував у вироку значення показань з чужих слів для розуміння інших відомостей, можливість спростування ОСОБА_7 показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 , співвідношення показань з чужих слів з інтересами осіб, які ці показання надали, а саме потерпіла ОСОБА_12 є матір`ю померлої потерпілої ОСОБА_11 , і, відповідно до п. п. 19, 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, має процесуальний статус особи, що належить до сторони обвинувачення, в той час як обвинувачений ОСОБА_7 має процесуальний статус особи, що належить до сторони захисту;

- експерт ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_11 поступила до Кам`янсько-Дніпровської ЦРЛ із множинними гематомами, маючи садна на тулубі та голові, частина тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не могла бути наслідком падіння, їх походження вказує на множинний вплив тупим твердим предметом, при цьому зазначений експерт не зміг пояснити у суді, які саме травми виникли під час падіння, а які внаслідок впливу тупого твердого предмету, тобто експерт не дійшов висновку про можливість розрізнити походження кожного тілесного ушкодження, а отже неможливо встановити, чи була травма, що призвела до смерті ОСОБА_11 , отримана потерпілою саме внаслідок удару ОСОБА_7 ;

- згідно з висновками експертів № 80/Д від 11.04.2014 року, № 133 від 21.02.2014 року, № 134 від 21.02.2014 року, не виключається, що закрита черепно-мозкова травма ОСОБА_11 могла утворитися від одного удару в обличчя, а походження крові, виявленої на светрі ОСОБА_7 , наволочці та халаті, не виключається від ОСОБА_11 , тобто, зазначені висновки містять лише припущення, а не встановлені факти і обставини, а тому є сумнівними щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тому відповідно до ч.4 ст.17 КПК України тлумачаться на користь обвинуваченого, чого не врахував суд;

- судом не допитувався свідок ОСОБА_14 , який знаходився на місці події під час вчинення кримінального правопорушення, натомість, суд послався у вироку на протокол проведення слідчого експерименту, під час якого свідок ОСОБА_14 показав, як наносилися удари потерпілій ОСОБА_11 , в якому фактично містяться показання свідка ОСОБА_14 , які надавалися ним під час досудового розслідування, тому суд, зазначивши у вироку, що свідок ОСОБА_14 показав механізм нанесення ударів, фактично використав його показання, надані слідчому, тобто порушив положення ч .4 ст. 95 КПК України;

- свідок ОСОБА_14 , згідно з показаннями ОСОБА_7 , перебував у неприязних стосунках з обвинуваченим на ґрунті ревнощів, тому внаслідок зазначених стосунків між ОСОБА_14 і ОСОБА_7 виникла бійка, під час якої ОСОБА_11 впала на підлогу, тобто у ОСОБА_14 були достатні підстави обмовити ОСОБА_7 , але під час досудового розслідування не проводився спільний допит ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , а під час судового розгляду - ОСОБА_14 не допитувався, тому, за таких обставин, протокол слідчого експерименту є сумнівним доказом винуватості ОСОБА_7 , але суд вдруге порушив положення ч. 4 ст. 17 КПК України щодо тлумачення на користь особи усіх сумнівів доведеності її вини;

- за наявності суперечливих доказів, а саме показань експерта ОСОБА_13 , протоколу слідчого експерименту, висновків експертів № 80/Д від 11.04.2014 року, № 133 від 21.02.2014 року, № 134 від 21.02.2014 року, в діях ОСОБА_7 не вбачається умислу на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілої, які суд кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України, та, натомість, ОСОБА_7 був повинен і міг передбачити, що наслідком нанесення ОСОБА_11 удару може стати травма, несумісна із життям, але не передбачав її настання, тобто виявив злочинну недбалість, що передбачає кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 119 КК України

Також апелянт просить призначити ОСОБА_7 покарання з урахуванням трьох обставин, які пом`якшують його покарання та які не взяв до уваги суд відсутність матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується непред`явленням цивільного позову, наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, а також вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного діями потерпілої, які обвинувачений вважав аморальними відносно нього.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою вироком суду до набрання ним законної сили залишений без змін, строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання з 07.07.2014 року.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як вказано у вироку суду, 04.01.2014 року, близько 16 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в зальній кімнаті домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, кулаком правої руки наніс один удар потерплій ОСОБА_11 , в результаті чого остання впала на підлогу. ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, підійшов до потерпілої зліва, яка цей час лежала на підлозі на животі, та наніс їй ще не менше одного удару стопою лівої ноги по голові зправа зверху-вниз, та не менш одного удару правою ногою по лівій боковій поверхні тулубу, чим спричинив ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 34 від 11.02.2014 року, закриту внутрішньочерепну травму, яка призвела до набряку головного мозку, що підтверджується рубцем синцем в області голови, крововиливом з помірними реактивними змінами, ділянками резорбції, вираженим пери фокальним набряком, нерівномірним кровонаповненням головного мозку, від чого в подальшому настала смерть потерпілої.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи скарги з доповненням захисника, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги з доповненням, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненням до неї, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження та є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України, що його дії слід перекваліфікувати на ст. 119 ч. 1 КК України є необґрунтованими і спростовуються доказами зазначеними у вироку суду, які ним були досліджені та перевірені при розгляді провадження у суді першої інстанції.

Так, у суді першої інстанції і в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що 04.01.2014 року він під час бійки зі ОСОБА_14 також наніс потерпілій ОСОБА_11 , яка намагалася відтягнути його від ОСОБА_14 , наніс удар по обличчю в область надбрів`я, після чого вона впала.

Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції пояснила, що 04.01.2014 року після 12 години до них додому приїхав ОСОБА_7 , попросив самогону та поїхав, але приблизно через годину знову приїхав, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Почав бити ОСОБА_11 , в її присутності він наніс ОСОБА_11 один удар по голові.

Згідно висновку експерта № 80/Д від 11.04.2014 року закрита черепно-мозкова травма ОСОБА_11 , що призвела до набряку головного мозку, могла утворитися від одного удару правою рукою ОСОБА_7 в обличчя потерпілої, а саме в область правого надбрів`я.

Згідно висновку експерта № 34 від 06. 03. 2014 року смерть ОСОБА_11 настала в результаті закритої внутрішньочерепної травми, що призвела до набряку головного мозку що підтверджується рубцем синцем в області голови, крововиливом в м`які покриви волосистої частини голови, очаговим внутрішньомозковим крововиливом, з помірними реактивними змінами, ділянками резорбції, вираженим перифокальним набряком, нерівномірним кровонаповненням головного мозку. Вказані пошкодження утворилися від ударного травматичного впливу тупим твердим предметом в область голови та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя під час нанесення, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, у даному конкретному випадку потягли за собою смерть.

Відповідно до показів експерта ОСОБА_13 , даних ним у суді першої інстанції, ОСОБА_11 поступила 05.01.2014 року у стані коми до Кам`янсько-Дніпровської ЦРЛ. Під час проведення експертизи у ОСОБА_11 була виявлена внутрішня мозкова гематома, яка призвела до набряку головного мозку, внаслідок чого настала її смерть. У ОСОБА_11 була виявлена велика кількість тілесних ушкоджень, які не могли бути наслідком падіння, їх походження вказує на множинний вплив тупим твердим предметом.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що смерть ОСОБА_11 настала у зв`язку з її падінням на підлогу, тобто ОСОБА_7 вбив її через необережність.

Також є необґрунтованими доводи скарги, про те, що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону послався у вироку на протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 , а показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 визнав їх покази допустимими доказами, оскільки зазначене не суперечить вимогам цього закону.

Доводи захисника про те, що суд в порушення вимог ч.4 ст.95 КПК України безпосередньо в судовому засіданні не допитав свідка ОСОБА_14 є безпідставними, оскільки суд відповідно до ч. 3 ст.97 КПК України визнав допит свідка неможливим у зв`язку з не встановленням його місцезнаходження.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій ОСОБА_7 зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 119 ч. 1 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання і призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, яке є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 від 15.12.2014 року з доповненням до неї від 04.02.2015 року в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4