Справа № 457/198/14-к
провадження №1-кп/457/3/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Трускавецький міський суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
та адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, гр. України, не працюючого, не одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 17 квітня 2005 року близько 22 год. 30 хв. в групі осіб з невстановленою слідством особою із застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, підбіг ззаду до ОСОБА_7 , який йшов по вул. Чорновола у м. Бориславі неподалік МПП «Тейлор», штовхнув його рукою в плечі внаслідок чого останній упав та наніс йому ще один удар рукою в обличчя, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа із зміщенням, саден в ділянці чола справа, на спинці носа зліва, садна та синця навколо них, на верхній повіці лівого ока, синців на слизовій оболонці верхньої губи та лівої щоки в ділянках правого стегна та правої гомілки, на підборідді зліва, в ділянках правого плеча та лівого ліктьового суглобу, синця з поверхневим осадненням в ділянці лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №396 від 21.04.2005 року, відносяться до категорії легких, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а всі інші ушкодження - до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів мобільних телефоном потерпілого ОСОБА_7 марки «Моторола», вартістю 190 грн.

Таким чином, як вказують органи досудового розслідування, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала напад, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що органами досудового розслідування не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, вчинене ОСОБА_6 , тому обвинувачений на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України підлягає виправданню за ч.2 ст.187 К України з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не моя ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також і припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в пред`явленому йому органами досудового розслідування обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України своєї вини не визнав та показав, що він ніякого злочину 17 квітня 2005 року не скоював. В цей день біля 22 год. 20 хв. він повертався додому. Біля під`їзду будинку, в якому проживає, його зустрів незнайомий йому мужчина, який безпідставно почав його бити і вимагав телефон. Після цього, цей мужчина став тягнути його за куртку на світло і говорити, що хоче побачити його обличчя, тому, що його побили забрали телефон, при цьому порвав його куртку. Незнайомий мужчина був у нетверезому стані, був старший, сильніший і вищий за нього. Він показував цьому чоловіку свій телефон, але він нічого не хотів слухати. Він пропонував цьому викликати міліцію, однак, мужчина продовжував його шарпати. Тоді він сказав йому, щоб вони пішли на швейну фабрику, яка знаходиться поряд, щоб швидше викликати міліцію. Міліція не приїхала. Тоді він зателефонував своєму начальнику ОСОБА_8 , в якого працював, пояснив ситуацію, що незнайомий мужчина напав на нього, веде себе неадекватно, п`яний, нічого не розуміє, б`є його, вимагає телефон, який нібито в нього вкрали, що міліція не хоче їхати. Коли приїхав ОСОБА_8 на таксі і став запитувати в незнайомого їм мужчини, що він від нього хоче, цей чоловік став говорити, що його хтось його побив. Потім став говорити, що пропав його мобільний телефон, і він думає, що цей телефон в нього могли забрати хлопці, що били його. Він побачив, що ОСОБА_6 йде до під`їзду, піймав його, так як подумав, що він міг бути з тими хлопцями, і тягнув до світла, щоб подивитись на нього. ОСОБА_8 запропонував мужчині поїхати до нього додому, щоб вияснити, чи був в нього телефон, чи він просто придумав. Мужчина сказав, що він брудний і до себе додому не поїде. Тоді ОСОБА_6 побіг до себе в квартиру і виніс води, щоб цей чоловік помився. Після цього він, ОСОБА_8 і цей чоловік сіли в таксі і поїхали додому до цього мужчини, щоб вияснити, чи був у нього телефон, тому що закралась підозра, що мужчина все придумує. Батьки цього мужчини, побачивши свого сина, зразу ж задали йому питання: «що ти знову натворив?». Вони розказали ситуацію і спитали в батьків, чи був в нього телефон. Однак батьки не захотіли відповісти, чи був у їх сина телефон і який саме. Тоді його начальник ОСОБА_8 викликав міліцію. Однак дільничний міліції ОСОБА_9 , не став виясняти, чи був у мужчини телефон, а десь з ним поїхав. Після цього ОСОБА_9 вирішив перекласти всю вину на ОСОБА_6 став чинити психологічний тиск. Він переконав його, що якщо він не напише розписку, що купить телефон, то він зробить все, що в тюрму сяде і його начальник ОСОБА_8 . Він не хотів писати розписку, пояснював, що мужчина безпідставно напав на нього, коли він хотів зайти в свій під`їзд, наніс йому удар, а коли він запитав за що його б`є, то мужчина сказав, що думає, що він міг взяти його телефон і став тягнути його за куртку на світло, порвав йому куртку. Ним було написано таке пояснення, але ОСОБА_9 порвав його і сказав, що він знає як було і став стверджувати, що за нього сяде невинна людина, тобто його начальник ОСОБА_8 . Він, переживаючи за свого начальника, за його сім`ю, написав розписку під диктовку ОСОБА_9 , після цього ОСОБА_9 склав від його імені, явку з повинною і став вимагати, щоб він її підписав. Він не хотів підписувати і тоді ОСОБА_10 його переконав, що якщо він підпише явку з повинною, то буде на підписці про невиїзд, а якщо не підпише, то він зробить так, що він з міліції не вийде і його арештують. ОСОБА_9 став говорити, що все, що написано в явці з повинною йому розповів ОСОБА_7 і будуть вірити потерпілому, а не йому. При цьому ОСОБА_9 постійно говорив, що 190 гривень це не гроші і для нього краще віддати ОСОБА_7 190 грн., - вартість телефону, і підписати явку з повинною для нього єдиний варіант, щоб вийти з міліції. Будучи стомленим і психологічно подавлений він вирішив все підписати, щоб тільки відпустили додому тому що зрозумів, що поки він все не підпише, його з міліції не випустять. ОСОБА_9 йому продиктував, щоб він написав, що з його слів записано все вірно і він так написав. Він надіявся, що зможе оскаржити незаконні дії щодо себе, як тільки він вийде з міліції. Після цього він написав заяву на ім`я начальника Бориславського МВ УМВСУ у Львівській області і на ім`я прокурора м. Борислава та вірив в те, що в усьому розберуться. Його заяви ніхто не розглянув, і його притягнули до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.186 КК України, а пізніше перекваліфікували на ч.2 ст. 1 87 України. Він не винен, злочину не скоював. З 2005 року органи досудового розслідування не встановили особу, яка нібито з ним в групі скоїла злочин, не встановили, чи у потерпілого ОСОБА_7 був якийсь телефон, а на припущені його притягнуто до кримінальної відповідальності за ч 2 ст.187 КК України.

Потерпіла ОСОБА_11 показала, що з лютого 2005 року по 12 травня 2005 року вона була в м. Москві. Коли приїхала додому в м. Борислав, то зі слів брата ОСОБА_7 їй стало відомо, що 17.04.2005 року, неподалік швейної фабрики по вул. Чорновола в м. Бориславі його наздогнали два хлопці вдарили по голові, забрали телефон, і побігли в напрямку будинку, а біля під`їзду він наздогнав того, що на його думку в нього вкрав телефон, і там вони почали шарпатися та пішли в сторону швейної фабрики. Чи саме обвинувачений ОСОБА_6 викрав у брата телефон та побив його вона не виясняла.

Свідок ОСОБА_12 показала, що по даній справі їй нічого не відомо. Від працівників міліції вона дізналася, що на подвір`ї будинк АДРЕСА_2 була якась бійка.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 17.04.2005 року до нього зателефонував ОСОБА_6 і сказав, що незнайомий мужчина напав на нього, веде себе неадекватно, вимагає телефон, який нібито в нього вкрали. Він приїхав на таксі і став запитувати в незнайомого мужчини, що він від нього хоче. Той став говорити, що пропав його мобільний телефон, і він думає, що цей телефон в нього могли забрати хлопці, що били його. Він побачив ОСОБА_6 , який йшов до під`їзду, піймав його, так як подумав, що він міг бути з тими хлопцями. ОСОБА_8 запропонував мужчині поїхати до нього додому, щоб вияснити, чи був в нього телефон, чи він просто придумав. Вони всі разом сіли в таксі і поїхали додому до цього мужчини, щоб вияснити, чи був у нього телефон. Приїхавши, вони розказали ситуацію і спитали в батьків, чи був в нього телефон. Однак батьки не захотіли відповісти, чи був у їх сина телефон і який саме. Тоді він викликав міліцію.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в 2005 році працював дільничим Бориславського МВ ГУМВСУ у Львівській області і 18.04.2005 року він складав протокол явки з повинною гр. ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на гр. ОСОБА_7 . Ніякого психологічного чи фізичного тиску на обвинуваченого не чинилося. Чи писав скарги ОСОБА_6 на нього йому не відомо. Потерпілий ОСОБА_7 сказав, що претензій до ОСОБА_6 не має.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що у 2005 році працював на посаді першого заступника начальника Бориславського МВ ГУМВСУ у Львівській області. Йому відомо, ОСОБА_6 з 2005 року був оголошений в розшук. Очевидцем подій, вказаних в обвинувальному акті він не був.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що в 2005 році працювала слідчим СВ Бориславського МВ ГУМВСУ у Львівській області. До неї ДІМ Бориславського МВ ГУВСУ у Львівській області ОСОБА_9 були скеровані матеріали щодо ОСОБА_6 , на підставі яких було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 187 КК України. Підставою була заява потерпілого ОСОБА_7 та явка з повинною ОСОБА_6 .

Згідно висновку судової медичної експертизи №396 від 21.04.2005 року, вбачається, що у гр. ОСОБА_7 , малися тілесні ушкодження: закритий перелом носа із зміщенням, садна в ділянці чола справа, на спинці носа зліва, садна та синець навколо них, на верхній повіці лівого ока, синці на слизовій оболонці верхньої губи та лівої щоки, в ділянках правого стегна та правої гомілки, на підборідді зліва, в ділянках правого плеча та лівого ліктьового суглобу, синець з поверхневим осадненням в ділянці лівого колінного суглобу. Вказані ушкодження виникли внаслідок ударної взаємодії з тупими їй предметами, не виключено в термін вказаний освідуваним та зазначений в медичних документах. Тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носа разом із саднами в цій ділянці, як місцями прикладання травмуючої сили, що малось у ОСОБА_7 по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких, що викликало короткочасний розлад здоров`я, всі інші ушкодження, що мались у нього - до категорії легких тілесних ушкоджень /т.1. а.с.10-11/

Даними у висновку судово-медичної експертизи №398 від 19.04.2005 року, встановлено, що у гр. ОСОБА_6 , малися тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі зліва, в ділянці носа, лівого колінного суглобу, синця на спинковій поверхні правої китиці. Вказані ушкодження виникли внаслідок взаємодії з тупими твердими предметами не виключено в термін вказаний освідуваним і по ступеню тяжкості і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень./т.1 а.с. 15/

При оцінюванні на предмет допустимості, у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України від 13.04.2012 року, як докази протоколу явки з повинною від 18.04.2005 року та розписки від 18.04.2005 року ОСОБА_6 , що він зобов`язується відшкодувати збитки за викрадений мобільний телефон або повернути такий телефон, судом встановлено, що лише в протоколі явки з повинною від 18.04.2005 року ДІМ Бориславського МВ ГУ МВС України ОСОБА_9 зазначив, що саме ОСОБА_6 скоїв розбійний напад 17.04.2005 року на потерпілого ОСОБА_7 , а обвинувачений ОСОБА_6 в розписці зазначив, що він зобов`язується відшкодувати збитки за мобільний телефон, який він вирвав у потерпілого ОСОБА_7 .

Однак, протягом усього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на своїй непричетності до інкримінованого йому розбійного нападу. Інших об`єктивних даних, інших доказів, крім протоколу явки з повинною та розписки ОСОБА_6 , про причетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, органами досудового розслідування не зібрано, як і не стверджено цього і із показань у суді потерпілої ОСОБА_11 , яка подавала до суду письмові заяви, в яких вважає, що даний злочин вчинений не ОСОБА_6 , обвинувачення відносно нього є надуманим і претензій до останнього не має.

Крім цього, органи досудового розслідування з 19.04.2005 року так і не забезпечили ефективного розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього психологічного насильства при складенні протоколу явки з повинною ДІМ Бориславського МВ ГУМВС України ОСОБА_9 , тому протокол явки з повинною від 18.04.2005 року та розписку від 18.04.2005 року суд відкидає як недопустимі докази, так як вони отримані з порушенням КПК України 1960 року, а також суд не бере до уваги і показання свідка ОСОБА_9 - колишнього ДІМ Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області про те, що він жодного психологічного тиску при складенні протоколу явки з повинною 18.04.2005 року на ОСОБА_6 та написанні ним розписки 18.04.2005 року не чинив, а на сто процентів впевнений що саме ОСОБА_6 скоїв розбійний напад на потерпілого ОСОБА_7 , оскільки такі покази суперечать вищенаведеним доказам.

Як неможна зробити однозначний висновок про те, які саме тілесні ушкодження, коли і ким, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №396 від 21.04.2005 року, були заподіяні потерпілому ОСОБА_7 саме 17.04.2005 року, оскільки із висновку судової медичної експертизи вбачається, що тілесні ушкодження заподіювались потерпілому і 17 квітня, і 18 квітня 2005 року, а із роз`яснень висновку судової медичної експертизи, встановлено, що які саме тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому ОСОБА_7 17.04.2005 року та час їх заподіяння визначити не можливо.

Крім того, до даного часу органами досудового розслідування не встановлено особу, яка нібито з обвинуваченим ОСОБА_6 вчиняла злочин передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Тому є недоведено, що кримінальне правопорушення за ч.2 ст.187 КК України є вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 .

Оскільки пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочину за ч.2 ст. 187 КК України ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить положенням ч.3 ст.62 Конституції України, тому є не доведено, що дане кримінальне правопорушення за ч.2 ст.187 КК України є вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 .

Керуючись ст.370, ч.1.ч.2 ст.371, п.2 ч.1 ст.373, ст.374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 187 КК України та виправдати ОСОБА_5 за ч.2 ст. 187 КК України.

Видатки в сумі 23 160 грн. 80 коп. ЦА МВС України на проведення екстрадиції із Чеської Республіки громадянина України ОСОБА_6 прийняти на рахунок держави.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1