В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2014 Справа №607/1871/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004567 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда 2-ої групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1). 19 березня 1997 року Тернопільським міським судом за ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 44, 46-1 КК України (в редакції 1960 року) звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;

2). 11 грудня 1997 року Тернопільським районним судом за ч.2 ст.140, ч.2 ст.229-2, ст.ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

3). 30 вересня 1998 року Тернопільським міським судом за ч.2 ст.140, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, на підставі с.14 КК України (в редакції 1960 року) застосовано примусове лікування від наркоманії, звільненого 28 жовтня 2000 року умовно-достроково з не відбутим терміном 8 місяців 29 днів на підставі постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2000 року;

4). 09 вересня 2002 року Тернопільським міським судом за ч.2 ст.141, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 21 липня 2005 року не відбутий термін замінено на 1 рік 7 місяців обмеження волі, звільненого 02 грудня 2005 року умовно-достроково з не відбутим терміном 1 рік 1 місяць 25 днів обмеження волі на підставі постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2005 року;

5). 28 квітня 2007 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст.309, ст.ст. 71, 72 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 14 серпня 2009 року по відбуттю строку покарання;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 13 грудня 2013 року упродовж дня обвинувачений ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 перебували за місцем проживання останнього в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спільно розпивали алкогольні напої. Цього ж дня близько 23 год. між вказаним обвинуваченим та потерпілим розпочався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи вищевказаний злочинний умисел, 13 грудня 2013 року близько 23 год. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_7 , маючи на меті спричинити йому тілесні ушкодження, почав наносити останньому численні удари руками, ногами та металевою ліктьовою милицею в різні частини тіла, в процесі чого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 один удар вказаною металевою милицею в праву половину передньої черевної стінки, внаслідок якого спричинив ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: закриту травму живота у вигляді поширеного синця, крововиливу в підлеглі м`які тканини верхньої та середньої третин правої половини передньої черевної стінки, відриву великого сальника від великої півкружності шлунка з повним розривом сальникових гілок правої шлунково-сальникової артерії, тріщини капсули та паренхіми вісцеральної поверхні правої долі печінки, що призвело до масивної внутрішньочеревної кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких ОСОБА_7 у подальшому в приміщенні лікувального закладу помер.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не визнав та пояснив, що 13 грудня 2013 року він, ОСОБА_3 , вийшовши з будинку АДРЕСА_3 , зустрів свого сусіда, ОСОБА_7 , після чого, згодом, а саме близько 15 год. того ж дня він, ОСОБА_3 , зайшов в квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , надалі залишившись в ОСОБА_7 , з метою з ним «посидіти». Коли він, ОСОБА_3 , зайшов до квартири ОСОБА_7 , то останній почував себе добре, на обличчі жодних видимих тілесних ушкоджень не мав, на стан свого здоров`я не скаржився. Тоді ОСОБА_7 вживав алкогольні напої, а він, обвинувачений, сидів з ним та розмовляв, при цьому не вживаючи алкогольних напоїв. Невдовзі, він, ОСОБА_3 , помітив, що батарея його мобільного телефону розрядилась та звернувся до ОСОБА_7 із проханням позичити зарядку до мобільного телефону, на що останній погодився і тоді, ОСОБА_7 попросив його встановити мобільний телефон на зарядку в іншій кімнаті, оскільки в розетці кімнати, в якій вони знаходились, був увімкнений телевізор, на що він, ОСОБА_3 , погодився. Пробувши в квартирі ОСОБА_7 ще близько двох годин він, обвинувачений, зібрався йти додому і хотів забрати свій телефон з кімнати, в якій раніше його залишив, однак не виявивши його там, запитав у ОСОБА_7 , де його, ОСОБА_3 мобільний телефон, на що ОСОБА_7 пояснив, що йому це не відомо. Однак, в цей час в кишені штанів ОСОБА_7 засвітився мобільний телефон і тоді він, ОСОБА_3 , сказав ОСОБА_7 , щоб той повернув йому мобільний телефон. Тоді, коли вони знаходились в коридорі квартири АДРЕСА_4 , перебуваючи в положенні обличчям один до одного, між ними розпочався фізичний конфлікт, який в подальшому тривав близько п`яти хвилин. Так, він, ОСОБА_3 , маючи намір забрати свій мобільний телефон нахилився до ОСОБА_7 , який відштовхнув його, ОСОБА_3 , від чого він похилився на шафу, яка знаходилась при вході до кімнати. Тоді, коли він, ОСОБА_3 , почав підніматися, ОСОБА_7 розпочав наносити йому удари руками в різні части тіла, зокрема, в голову, від яких у нього розпочалась кровотеча з носа, однак, свідомість від заподіяних тілесних ушкоджень він не втрачав та на підлогу не падав. В ході фізичного конфлікту, він, ОСОБА_3 , був переконаним в тому, що ОСОБА_7 , маючи фізичну перевагу над ним, оскільки він, ОСОБА_3 , являється інвалідом та йому важко самостійно пересуватись, може заподіяти йому, тяжкі тілесні ушкодження, вирішив захищатись та розпочав з метою самозахисту наносити руками удари ОСОБА_7 , не маючи при цьому умислу на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень. Так, він, ОСОБА_3 , категорично ствердив та настояв на тому, що ударів ОСОБА_7 в голову не наносив, однак допускає те, що міг нанести останньому удар палицею в руку. Також, вказав на те, що ОСОБА_7 від нанесених йому ударів свідомості не втрачав та на підлогу не падав. В подальшому, у коридор квартири зайшла квартирантка ОСОБА_8 , яка була свідком конфлікту, а ОСОБА_7 , маючи намір вибігти з квартири, перечепився та впав на підлогу, однак одразу піднявся і вибіг на сходову клітку. Надалі, він, ОСОБА_3 , вийшов із квартири, наздоганяючи ОСОБА_7 , зустрів сусідку ОСОБА_9 , якій повідомив, що ОСОБА_7 викрав його мобільний телефон, на що вона пояснила, що зараз викличе працівників міліції. Після цього, він, ОСОБА_3 , ліфтом спустився на перший поверх, і в цей момент, будучи переконаним в тому, що ОСОБА_7 ще не вибіг із під`їзду, залишився чекати його там. Почекавши декілька хвилин в під`їзді на першому поверсі він, ОСОБА_3 , знову піднявся до квартири ОСОБА_7 , де подзвонивши в дзвінок, до дверей квартири підійшла квартирантка ОСОБА_8 , яка відмовилась відчинити двері. Тоді, він, ОСОБА_3 , дочекався допоки через 10-15 хв. прибули працівники міліції, яким він, обвинувачений, повідомив, що ОСОБА_7 викрав його мобільний телефон, а вони йому пояснили, що він, обвинувачений, може наступного дня прийти до відділу міліції і написати заяву за фактом викрадення ОСОБА_7 його мобільного телефону. Після цього, він, ОСОБА_3 , пішов додому, а наступного дня був затриманий працівниками міліції. Після затримання він, ОСОБА_3 , не звертався для проведення йому медичного обстеження на предмет наявності заподіяних йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, оскільки був необізнаним в необхідності вчинення таких дій. Також, він, обвинувачений, пояснив, що йому невідоме походження тілесних ушкоджень, виявлених за результатами судово-медичної експертизи в ОСОБА_7 , однак припускає, що останній міг їх отримати від падіння на сходах, де були виявлені сліди крові. При цьому він, обвинувачений, доповнив, що показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які останні давали в процесі судового розгляду, вважає такими, що спрямовані на те, щоб оговорити його, ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення. Так, свідок ОСОБА_9 своїми показаннями, як він, обвинувачений, вважає, покриває свого чоловіка, який є працівником міліції, а свідок ОСОБА_8 не була присутня під час всього фізичного конфлікту, який мав місце між ним, ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 , а тому їй невідомі обставини з приводу яких вона давала показання.

Незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться сукупністю доказів, що були зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, які були проаналізовані та оцінені судом у судовому засіданні, які повністю доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення:

· показаннями допитаної в процесі судового розгляду потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що ОСОБА_7 , який проживав в АДРЕСА_5 являвся їй батьком. Так, 13 грудня 2013 року, коли вона, потерпіла, перебувала по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_6 , близько 23 год. на мобільний телефон зателефонувала сусідка її батька ОСОБА_9 , яка їй повідомила про те, що ОСОБА_3 побив її батька і останній лежить в коридорі на підлозі. Після цього, вона, ОСОБА_6 , викликавши таксі, поїхала до будинку АДРЕСА_5 , побачила працівників міліції та батька, ОСОБА_7 , який в цей час лежав на підлозі коридору на спині, без свідомості із закривавленим обличчям. Крім цього, в тій же квартирі перебувала квартирантка ОСОБА_8 разом із своєю дочкою, а ОСОБА_3 тієї ночі вона, потерпіла, не бачила. В подальшому, працівники міліції викликали швидку медичну допомогу, яка прибула на місце події через 10 хв. та госпіталізувала ОСОБА_7 в Тернопільську університетську лікарню до відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Надалі, вона, потерпіла, поїхала до Тернопільської університетської лікарні, пробувши там всю ніч, де близько 05 год. лікарі повідомили, що її, ОСОБА_6 , батько помер;

· показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що станом на 13 грудня 2013 року вона орендувала кімнату в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_7 . Так, близько 15 год. того ж дня в квартиру ОСОБА_7 прийшов ОСОБА_3 , після чого вони з ОСОБА_7 , у подальшому, протягом тривалого часу, в житловій кімнаті квартири розпивали спиртні напої. В процесі цього вона, свідок, почула сварку, яка виникла між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , під час якої їй було чітко чути, що ОСОБА_3 кричав ОСОБА_7 , щоб останній повернув йому мобільний телефон, а ОСОБА_7 пояснював, що не знає, де його, ОСОБА_3 , мобільний телефон. При цьому, в приміщені квартири не були присутні треті особи, які могли брати участь у конфлікті, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Приблизно через 15 хв., коли сварка ще тривала, вона, свідок, зайшла в кімнату, в якій знаходились ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з метою з`ясувати обставини конфлікту, де побачила, як ОСОБА_7 сидів на стільці, а ОСОБА_3 стояв біля нього та шарпав його, вхопивши руками за плечі, а ОСОБА_7 намагався відштовхнути його від себе. Пробувши в кімнаті близько 10 хв. та зробивши ОСОБА_3 і ОСОБА_7 декілька зауважень, на які вони не зважали, вона, ОСОБА_8 , пішла до своєї кімнати, де знаходилась її шестилітня донька. В подальшому, коли вона перебувала в своїй кімнаті, їй було добре чути, що сварка із кімнати перемістилася до коридору, де тривала шарпанина та крики, а також було чітко чути звуки ударів. Тоді, вона, свідок, вийшла в коридор і побачила, як ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 близько трьох ударів палицею для ходьби в область правої ділянки лоба, від яких останній залишився стояти на ногах. Надалі, вона, ОСОБА_8 , попросила ОСОБА_3 та ОСОБА_7 припинити конфлікт, пояснивши, що викличе працівників міліції, на що останні погодились. Надалі, вона, свідок, зайшла до своєї кімнати, щоб заспокоїти доньку, а з коридору продовжували лунати крики та було чути шарпанину і звуки ударів, по яких вона зрозуміла, що ОСОБА_3 побив ОСОБА_7 . Тоді, вона, свідок, знову вийшла на коридор, де побачила ОСОБА_7 , який залишався сидіти на підлозі, закриваючи обличчя руками, в якого з правої брови текла кров, а ОСОБА_3 в цей час вийшов із квартири на сходову клітку. Далі, в коридор з кімнати вийшла її донька і вона, ОСОБА_8 , одразу завела останню до кімнати, щоб заспокоїти. Надалі, вона, свідок, почула, як через приблизно 30 хв. в квартиру знову зайшов ОСОБА_3 і в коридорі квартири знову розпочався конфлікт, лунали крики, було чути шарпанину і звуки ударів, по яких вона, свідок, зрозуміла, що ОСОБА_7 впав на підлогу і йому стало погано. Заспокоївши дитину, коли ОСОБА_3 покинув приміщення квартири, вона, ОСОБА_8 , вийшла з кімнати в коридор для того, щоб надати ОСОБА_7 допомогу і побачила, що останній лежав на землі із закритими очима, на що, вона, свідок, перевірила наявність пульсу в ОСОБА_7 і зрозуміла, що він ще живий;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_7 і 13 грудня 2013 року у вечірню пору доби, а саме близько 23 год. до неї прийшла її сусідка ОСОБА_10 , яка їй повідомила про те, що в квартирі АДРЕСА_4 , в якій на той час проживав ОСОБА_7 , лунають крики. В подальшому, вона, свідок, разом із ОСОБА_10 пішли до квартири АДРЕСА_4 , з метою з`ясувати, що сталось в сусідній квартирі. Тоді, ОСОБА_10 , постукала у двері, однак їх ніхто не відчинив, при тому, що в цей час з тієї квартири лунали крики, зокрема, їй, свідку, було чітко чути голос ОСОБА_3 , якого вона знала раніше, як товариша ОСОБА_7 , до якого часто навідувався гості. Після цього, вона, ОСОБА_9 , ще раз постукала в двері та повідомила, що, якщо вони не відкриють двері, то вона викличе працівників міліції. В цей час, їй було чітко голос ОСОБА_3 , який сказав ОСОБА_7 , щоб він відчинив двері, оскільки йому, ОСОБА_3 , непотрібні неприємності із працівниками міліції. Тоді, вона, свідок, та ОСОБА_10 відійшли від дверей квартири, з якої вийшов ОСОБА_3 із палицею для ходьби в руках, та говорив, що ОСОБА_7 забрав його мобільний телефон, при цьому жодних видимих тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_3 вона, свідок, не помітила. Надалі, ОСОБА_3 зайшов в ліфт, а вона, ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 пішли до квартири ОСОБА_7 , де, зайшовши в квартиру вона, свідок, побачила ОСОБА_7 , який лежав спиною на підлозі в коридорі біля дверей із закривавленим обличчям від розбитого носа, при цьому почував він себе погано та перебував у стані алкогольного сп`яніння, інших тілесних ушкоджень вона не помітила, оскільки він був одягнутий. Також в цей час в квартирі, окрім неї перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та її малолітня донька. Зрозумівши, що ОСОБА_7 живий, вона, ОСОБА_9 , викликала працівників міліції та зателефонувала дочці ОСОБА_7 ОСОБА_6 . Пробувши в квартирі близько 15 хв., не дочекавшись приїзду ОСОБА_6 та працівників міліції, які прибули через тривалий проміжок часу, а також швидкої медичної допомоги, яких в подальшому викликали працівники міліції, вони покинули приміщення квартири. Через 20 хв. вона, свідок, почула, як приїхав ліфт і вирішила, що це працівники міліції, яких вона викликала, однак вийшовши на коридор, побачила ОСОБА_3 , який стукав в двері квартири АДРЕСА_4 і кричав, щоб йому їх відчинили, бо зараз прибудуть працівники міліції. В подальшому, вона, свідок, ОСОБА_3 більше не бачила, оскільки повернулась до себе в квартиру;

- показаннями допитаної в судовому засідання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_8 і 13 грудня 2013 року у вечірню пору доби, близько 22-23 год., вона, свідок, почула крики, зокрема, чоловічі голоси, із квартири АДРЕСА_4 , в якій на той час мешкав ОСОБА_7 , що межує з її квартирою через стіну. Зачекавши близько 10 хв. вона, свідок, вийшла із своєї квартири та направилась до квартири ОСОБА_7 , яка знаходиться з її квартирою на одній площадці, з метою з`ясування обставин конфлікту. Взявшись за клямку дверей вона, ОСОБА_10 , виявила, що останні замкнені, а клямка забруднена кров`ю, при цьому із квартири продовжували лунали крики, зокрема, чоловічі голоси. Тоді, вона, свідок, на підлозі площадки коридору виявила краплі крові і занепокоївшись, одразу попрямувала до квартири своєї сусідки ОСОБА_9 , щоб разом з нею ще раз піти до квартири ОСОБА_7 . Зайшовши до квартири ОСОБА_11 , вона, ОСОБА_10 , пояснила ОСОБА_9 , що відбувається в квартирі АДРЕСА_4 , після чого разом із нею вирушили до квартири ОСОБА_7 , підійшовши до дверей якої вона, ОСОБА_10 , постукала в двері, однак їх ніхто не відчинив, при тому що з квартири продовжували лунати крики. Тоді ОСОБА_9 ще раз постукала в двері сказавши, що, якщо вони не відчинять дверей, то вони, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , викличуть працівників міліції. В цей момент, вона, ОСОБА_10 чітко почула, як ОСОБА_3 , якого вони знають раніше, як товариша ОСОБА_7 , з яким останній перебував в добрих відносинах та розпивав спиртні напої, сказав ОСОБА_7 , щоб той віддав ключі від дверей квартири, бо йому, ОСОБА_3 , не потрібні неприємності з працівниками міліції. Також, коли вони перебували під дверима квартири АДРЕСА_4 , то вона, ОСОБА_10 , чула, як ОСОБА_3 неодноразово говорив ОСОБА_7 , щоб той повернув мобільний телефон. Надалі, вони, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , злякавшись відійшли від дверей вказаної квартири та піднялись на поверх вище. Після цього, вона, ОСОБА_10 побачила, як з квартири ОСОБА_7 вийшов ОСОБА_3 із палицею для ходьби в руках, при цьому жодних видимих тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_3 вона, свідок, не помітила. ОСОБА_3 вийшовши з квартири говорив, що він купив новий телефон, а ОСОБА_7 його забрав. Надалі, ОСОБА_3 зайшов в ліфт, а вона та ОСОБА_9 пішли до квартири ОСОБА_7 , зайшовши в яку, побачила господаря, який лежав спиною на підлозі в коридорі біля дверей із закривавленим обличчям від розбитого носа, при цьому почував він себе погано та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Будь-які інші тілесні ушкодження їй, свідку, помітні не були, оскільки ОСОБА_7 буд одягнутим. Тоді, вона, свідок, щось запитала у ОСОБА_7 , на що він їй відповів, з чого їй стало зрозуміло, що ОСОБА_7 ще живий. На підлозі квартири, зокрема, в коридорі були помітні краплі крові. В цей час в квартирі, окрім неї та ОСОБА_9 , також перебувала квартирантка ОСОБА_8 разом із своєю донькою. Тоді, вона, свідок, поцікавилась в ОСОБА_8 , що трапилось в квартирі, однак остання їй відповіді на поставлене запитання не надала. В подальшому, ОСОБА_9 зателефонувала своєму чоловіку, який працює в ОВС, щоб той викликав працівників міліції. Після цього, пробувши в квартирі близько 10 хв., не дочекавшись приїзду працівників міліції, які прибули через тривалий проміжок часу, та швидкої допомоги, яких в подальшому викликали працівники міліції, вони покинули приміщення квартири. Надалі, вона, ОСОБА_10 , повернулась в квартиру ОСОБА_7 , коли туди приїхала його донька ОСОБА_6 із своїм чоловіком. Коли вона, свідок, повторно зайшла в квартиру, то помітила ОСОБА_7 , який не розмовляв та намагався піднятись з підлоги, однак цього зробити йому не вдалось;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що працює лікарем-ургентним хірургом Тернопільської університетської лікарні. Так, 14 грудня 2013 року, коли він, свідок, перебував на чергуванні, близько 00 год. 15 хв. на його мобільний телефон зателефонував черговий лікар-хірург ОСОБА_13 , який повідомив, що у приймальне відділення Тернопільської університетської лікарні поступив пацієнт, як в подальшому було встановлено ОСОБА_7 , у вкрай важкому стані. З приймального відділення хворий був негайно переведений у відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Огляд хворого проводився групою лікарів в складі: лікаря-ургентного хірурга, тобто його, ОСОБА_12 , чергового лікаря-хірурга ОСОБА_13 , лікаря-терапевта ОСОБА_14 та лікаря-нейрохірурга ОСОБА_15 . При огляді хворого, ОСОБА_7 , було встановлено, що він поступив до лікарні без свідомості в стані термінальної коми, з вираженою блідістю шкірних покривів, зіниці розширені, пульс 115 ударів на хвилину, при вимірюванні артеріального тиску констатовано дистонічний шок, частотою дихання 38-40 дихальних рухів на хвилину, що свідчило, про неможливість його організму самостійно себе забезпечувати киснем, живіт здутий та запавший, приймав участь в актах дихання. Під час огляду тіла хворого, в районі печінки було виявлено гематому у вигляді синця шириною 2-3 см і довжиною 7-8 см, заподіяну від удару тупим предметом. Такі синці, садна були виявлені по всьому тілу хворого, довжиною 1-2 см і шириною 6-8 см, без відкритих ран. При огляді живота хворого було виявлено вільну рідину в черевній порожнині, як в подальшому встановлено висновком судово-медичної експертизи, цією рідиною була кров. Підтвердити чи спростувати факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння він, ОСОБА_16 , не може, оскільки до його компетенції не належить проведення забору крові для визначення вмісту алкоголю в крові особи, однак пояснив, що згадану процедуру проводить лікар у приймальному відділені при поступленні особи до лікуючого закладу. За результатами проведеного медичного обстеження пацієнту було поставлено діагноз «Політравма» ушкодження двох або більше анатомічних ділянок тіла, зокрема, закрита черепно-мозкова травма, закрита травма органів черевної порожнини, закрита травма грудної клітки, забій серця, а лікарем-терапевтом діагностовано гострий інфаркт-міокарда. У зв`язку з важким станом хворого, одразу були розпочаті не лікувальні, а реабілітаційні процедури. Так, потерпілому ОСОБА_7 було підключено штучну вентиляцію легень, проведено консервативну терапію, спрямовану на підвищення артеріального тиску, проведено інкубацію трахеї, вжито заходів для зупинки внутрішньої кровотечі за допомогою засобів згортання та розгортання крові, поставлено сечовий та венний катетери і проведено переливання крові, а також вжито інших реанімаційних заходів для збереження життя та здоров`я ОСОБА_7 , однак стан хворого, за результатами проведених реабілітаційних процедур, не покращився. 14 грудня 2013 року о 03 год. 40 хв. було констатовано клінічну смерть ОСОБА_7 у зв`язку із чим лікарями вживались відповідні реабілітаційні заходи, а о 04 год. 10 хв. було діагностовано біологічну смерть хворого. Також він, свідок, вказав, що станом на 13-14 грудня 2013 року Тернопільська університетська лікарня була забезпечена всім необхідним технічним обладнанням для проведення реабілітаційних та лікувальних процедур та висококваліфікованими працівниками, які мають великий досвід роботи в сфері медицини. Тому, працівниками Тернопільської університетської лікарні було вжито всіх необхідних реабілітаційних заходів для збереження життя та здоров`я хворого ОСОБА_7 , однак у зв`язку із отриманням важких травм, зокрема вказаної політравми, а також значної крововтрати та невчасного поступлення до лікувального закладу настала смерть хворого. При цьому, він, свідок, ствердно пояснив та настояв на тому, що смерть ОСОБА_7 настала у зв`язку із важкістю отриманих травм і ніяк не пов`язана із рівнем алкоголю в крові хворого, який в ситуації, що мала місце, не мав вирішального значення для настання летальних наслідків.

Крім наведених доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, об`єктивно повністю стверджується також документами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

· карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону від 14 грудня 2013 року, з якої слідує, що того дня о 01 год. 10 хв. лікар повідомив працівників міліції про те, що до них БШД із діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, алкогольне сп`яніння доставлено ОСОБА_7 , жителя АДРЕСА_5 ;

(т.2, а.м.к.п.10)

· протоколом огляду місця події разом з таблицею ілюстрацій до нього від 14 грудня 2013 року, відповідно до якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме під`їзд будинку по АДРЕСА_3 , а також приміщення квартири АДРЕСА_4 в цьому ж будинку, де зафіксовано обстановку, вилучено змиви та зшкреби речовини темно-бурого кольору;

(т.2, а.м.к.п. 19-33)

· протоколом огляду трупа з таблицею ілюстрацій до нього від 15 грудня 2013 року, за яким слідчим в присутності судово-медичного експерта оглянуто труп ОСОБА_7 , зафіксовано тілесні ушкодження на ньому;

(т.2, а.м.к.п. 34-39)

· протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2013 року разом із таблицею ілюстрацій до нього, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_3 на місці вчинення кримінального правопорушення відтворив те, яким саме чином він 13 грудня 2013 року в приміщенні квартири АДРЕСА_2 та в загальному коридорі наносив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, який суд приймає до уваги в частині визнання ОСОБА_3 того, що він дійсно наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;

(т.2, а.м.к.п. 98-106)

· протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2013 року разом із таблицею ілюстрацій до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 на місці вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення відтворила те, яким саме чином ОСОБА_3 13 грудня 2013 року в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , наносив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, в результаті отримання яких останній помер;

(т.2, а.м.к.п. 107-114)

- висновком судово-медичної експертизи №805 від 18 грудня 2013 року, з якого слідує, що кров ОСОБА_3 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерелогічною системою АВ0;

(т.2, а.м.к.п. 119-120)

- протоколом огляду речей від 14 січня 2014 року, відповідно до якого слідчим оглянуто одяг ОСОБА_3 , в якому він був одягнутий на момент вчинення кримінального правопорушення: куртку, штани та светр, де на куртці та светрі виявлено сліди бурого кольору, а також зафіксовано ознаки;

(т.2, а.м.к.п. 121-122)

- висновком судово-медичної експертизи №806 від 26 грудня 2013 року, з якого вбачається, що в слідах на куртці та светрі ОСОБА_3 знайдена кров людини, при серелогічному дослідженні якої виявлений антиген В та ізогемаглютинін анти-А за ізосерелогічною системою АВ0, що не виключає можливості її належати ОСОБА_7 і не належить ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 125-128)

- протоколом огляду речей від 15 січня 2014 року, згідно якого слідчим оглянуто металеву палицю сірого кольору для підтримання рівноваги під час ходьби, яка належить ОСОБА_3 , якою він спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_7 13 грудня 2013 року, зафіксовано її ознаки та виявлено нашарування речовини бурого кольору;

(т.2, а.м.к.п.140)

- висновком судово-медичної експертизи №218 від 25 грудня 2013 року, за яким в речовині бурого кольору, розташованій на поверхні милиці (палиці для підтримання рівноваги під час ходьби) знайдено кров особи, при встановленні групової належності якої виявлено антиген В системи АВ0, походження якої від ОСОБА_7 не виключається, з виключенням її походження від ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 143-145)

- висновком судово-медичної експертизи №222 від 27 грудня 2013 року, згідно якого в тампонах змивів з рук ОСОБА_3 знайдено епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності яких виявлено антигени А і В системи АВ0, які можуть походити за рахунок змішування власних клітин ОСОБА_3 та клітин ОСОБА_7 ;

(т.2, а.м.к.п. 150-153)

- висновком судово-медичної експертизи №219 від 27 грудня 2013 року, за яким в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_7 знайдена кров та епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі, при серологічному дослідженні яких визначено антиген В системи АВ0, походження яких від самого ОСОБА_7 не виключається. При цьому, клітин, які б могли належати ОСОБА_3 - не знайдено;

(т.2, а.м.к.п. 156-159)

- висновком судово-медичної експертизи №220 від 27 грудня 2013 року, згідно якого в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_3 знайдено епітеліальні клітини особи чоловічої генетичної статі, при серологічному дослідженні яких визначено антигени А і В системи АВ0, які можуть походити за рахунок змішування власних клітин ОСОБА_3 та клітин ОСОБА_7 ;

(т.2, а.м.к.п. 162-165)

- висновками судово-медичних експертиз №19 від 15 січня 2014 року та №29 від 16 січня 2014 року, відповідно до яких у зішкрябах речовини, вилученої під час проведення огляду місця події знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген В та ізогемаглютинін анти-А, належність якої ОСОБА_7 не виключається, з виключенням її належності ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 180-182, 229-231)

- висновками судово-медичних експертиз №20 від 20 січня 2014 року, №22 від 22 січня 2014 року, №23 від 16 січня 2014 року, №24 від 14 січня 2014 року, №25 від 15 січня 2014 року, №26 від 15 січня 2014 року, №27 від 17 січня 2014 року, №28 від 20 січня 2014 року, згідно яких в слідах на марлевих тампонах зі змивами, вилученим під час проведення огляду місця події знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген В, належність якої ОСОБА_7 не виключається, з виключенням її належності ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 185-187, 190-191, 194-196, 199-201, 204-206, 209-211, 214-216, 219-221, 224-226)

- протоколом огляду речей від 23 січня 2014 року, згідно якого слідчим оглянуто бавовняний рушник, належний ОСОБА_7 , зафіксовано його ознаки та виявлено плями бурого кольору;

(т.2, а.м.к.п.233)

- висновком судово-медичної експертизи №18 від 22 січня 2014 року, відповідно до якого в слідах на рушнику знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антиген В, належність якої ОСОБА_7 не виключається, з виключенням її належності ОСОБА_3 ;

(т.2, а.м.к.п. 236-238)

- висновком судово-медичної експертизи №851 від 13 січня 2014 року, з якого слідує, що при знаходженні на протязі чотирьох годин 14 грудня 2013 року ОСОБА_17 у КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня», у ході проведення судово-медичної експертизи його трупа встановлені такі зовнішні та внутрішні травматичні зміни: голови - синець, садно та крововилив у м`які тканини волосистої частини правої скроневої ділянки; два садна та крововилив у м`які тканини правої половини чола; синець, садно та крововилив у м`які тканини лівої половини чола; синець та глибоке садно зовнішнього кінця лівої брови; синці повік правого ока та крововилив у зовнішній сегмент білкової оболонки правого ока; садно і синець спинки носа; синець основи носа; три крововиливи у слизову оболонку верхньої губи; синець і садно центру підборіддя та підборідочної ділянки; шиї - синець і крововилив у підлеглі м`які тканини верхньої третини правої бокової поверхні шиї, розрив зчленування (перелом) правого ріжка під`язикової кістки з її тілом; грудей - поширений синець правої бокової поверхні грудей, в проекції реберної дуги по середній пахвовій лінії, у його проекції повні поперечні переломи 7,8,9-го правих ребер; три синці ходу лівої реберної дуги у їх проекції повний поперечний перелом 9-го лівого ребра на межі кісткової та хрящової частин; поширений синець лівої бокової поверхні грудей по задній пахвовій лінії (на рівні 6-8-го ребер); живота - поширений синець, крововилив у підлеглі м`які тканини верхньої та середньої третин правої половини передньої черевної стінки; відрив великого сальника від великої півкружності шлунка з повним розривом сальникових гілок правої шлунково-сальникової артерії; тріщина капсули та паренхіми вісцеральної поверхні правої долі печінки; кінцівок - верхніх - поширений синець з ділянкою просвітлення у верхній та середній третинах зовнішньої з поширенням на передню поверхню правого плеча; синець та садно нижньої третини зовнішньої поверхні правого плеча з поширенням на зовнішню поверхню правого ліктя; синець середньої та нижньої третин внутрішньої поверхні правого передпліччя; два садна тильної поверхні 4,5-го пальців правої кисті, в проекції дистальних між фалангових зчленувань; синець середньої третини зовнішньої поверхні лівого плеча; садно нижньої третини задньої поверхні лівого плеча; синець задньої з поширенням на внутрішню поверхню лівого ліктя; садно задньої поверхні лівого ліктя; синець середньої третини задньої поверхні лівого плеча; синець та садно нижньої третини внутрішньої поверхні лівого передпліччя; синець тильної поверхні лівої кисті, в проекції дистальної головки 5-ї п`ясткової кістки; синець тильної поверхні лівої кисті, в проекції п`ястково-фалангового зчленування 3-го пальця з поширенням на його основну фалангу; рана долонної поверхні лівої кисті; - правої нижньої кінцівки - синець середньої третини зовнішньої поверхні правого стегна; синець нижньої третини зовнішньої поверхні правого стегна. Всі вищевказані ушкодження спричинені, прижиттєво, незадовго до поступлення ОСОБА_17 на стаціонарне лікування, що підтверджується забарвленням синців, крововиливів, станом поверхонь саден, відсутністю ознак заживлення у рані, тріщинах та надривах внутрішніх органів та зрощення переломів кісток, вираженими крововиливами у м`які тканини, в місцях ушкоджень, проявами масивної крововтрати - малокрів`я внутрішніх органів (підтвердженого і мікроскопічним дослідженням). Весь комплекс травматичних змін м`яких тканин правої половини передньої черевної стінки та органів черевної порожнини, супроводжувався масивною внутрішньочеревною кровотечею і за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, стосовно живих осіб, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Переломи ребер (трьох правих та одного лівого), за ознакою тривалого розладу здоров`я, стосовно живих осіб, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Розрив зчленування між правим ріжком та тілом під`язикової кістки, при відсутності загрозливих для життя явищ, за ознакою тривалого розладу здоров`я, стосовно живих осіб, кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості. Рана долонної поверхні лівої кисті, за ознакою короткочасного розладу здоров`я, стосовно живих осіб кваліфікується як легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я. Інші ушкодження синці, садна, крововиливи (голови, кінцівок), стосовно живих осіб, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Зазначені вище ушкодження живота, з огляду на їх видову ознаку та морфологічні властивості (просторі синець та крововилив у м`які тканини, тріщина, розрив), утворилися від значної за силою дії тупого предмета з обмеженою поверхнею щодо зазначеної ділянки тіла. Характер локалізації цих ушкоджень (розташування в проекції один одного у напрямку від передньої черевної стінки до хребта - синець та крововилив у м`які тканини передньої черевної стінки - тріщини печінки - ушкодження (розрив) великого сальника), вказують, що вони утворилися, ймовірніше за все, від одноразового локального травмуючого впливу ранячого предмета (знаряддя), який з огляду на смугасту форму просвітлення та розміри синця (переважання довжини над шириною) мав подовгувату форму. В цих ушкодженнях не відобразились будь-які індивідуальні властивості травмуючої поверхні тупого предмету (форма, розміри, рельєф тощо), які б дозволили класифікувати (ідентифікувати) його за індивідуальними особливостями. Розташування, розміри і форма синця та крововилу у м`які тканини правої бокової поверхні шиї; характер та властивості крововиливів у органах шиї, морфологічні особливості перелому під`язикової кістки, в сукупності, дають підстави вважати, що в даному випадку мало місце стискання органів шиї пальцями рук. Рана долонної поверхні лівої кисті, зважаючи на її форму, властивості кінців та дна, відсутність продовження рани раневим каналом спричинена ріжучою дією гострого предмета (знаряддя), без відображення його конструктивних особливостей. Форма, розміри та локальність інших тілесних ушкоджень (синці, садна, крововиливи) голови, тулуба та кінцівок, характер переломів ребер (місцеві, по кількох анатомічних лініях); вказують на неодноразову дію тупих предметів з обмеженою поверхнею, індивідуальні властивості травмуючих поверхонь яких (форма, розміри, рельєф травмуючої поверхні тощо), які б дозволили класифікувати (ідентифікувати) їх за індивідуальними особливостями, у характері більшості ушкоджень, не відобразились. Загалом такі ушкодження властиві для побиття - нанесення численних ударів у зазначені ділянки тіла руками (кулаком, ліктем), коліном, взутою ногою тощо. Разом з тим окремі синці правих верхньої та нижньої кінцівок, з огляду, на їх форму та наявність смугастих ділянок просвітлення спричинені дією тупих предметів з обмеженою подовгуватою поверхнею. Вищеописаний механізм спричинення тілесних ушкоджень, встановлених у ході проведення експертизи трупа ОСОБА_17 , виключає можливість утворення всього комплексу травматичних змін за умов падіння потерпілого на площині, з висоти власного зросту. Під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілий захищався, закриваючись від ударів руками, що підтверджується наявністю властивих для самозахисту ушкоджень в ділянках обох передпліч та кистей рук, тобто потерпілий в цей проміжок часу міг виконувати і виконував активні самостійні дії у обсязі, що дозволяли його стан та обставини. ОСОБА_18 крововтрата супроводжується порушенням функції органів кровообігу із зниженням артеріального тиску та кровопостачання головного мозку, що, як правило, призводить до втрати свідомості. Тобто, після нанесеної травми живота і розвитку масивного знекровлювання організму, потерпілий не міг здійснювати якісь самостійні рухи. Локалізація тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_17 свідчить про те, що взаєморозташування потерпілого та особи (осіб), що наносила (наносили) удари, в ході подій істотно змінювалось і потерпілий був обернений до напрямку дії травмуючих предметів в один момент подій передньою в інший - правою та лівою боковими поверхнями тіла. Смерть ОСОБА_17 настала від закритої травми живота з ушкодженням паренхіми печінки та судин великого сальника, що призвело до масивної внутрішньочеревної (близько 2900 мл) кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму, котре і послужило безпосередньою причиною смерті потерпілого. Таким чином, між спричиненням потерпілому ушкоджень ділянки живота і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вираженість крововиливів у м`яких тканинах (місцями із виразним запальним набряком), кількість рідкої крові із наявністю крупних рихлих згортків у черевній порожнині за наявності надривів печінки та великого сальника, свідчать, що з моменту отримання ушкоджень потерпілим до його смерті пройшов відносно тривалий проміжок часу, який може складати десятки хвилин та навіть декілька годин. Незадовго до настання смерті потерпілий, у значній кількості, вживав алкогольні напої, що підтверджується наявністю запаху алкоголю від порожнин та внутрішніх органів, а також результатом судово-токсикологічної експертизи крові з його трупа, при якому виявлений етиловий спирт в кількості 3,42%о(проміллє). Така його кількість в крові, стосовно живих осіб, за своєю функціональною оцінкою відповідає стану важкого отруєння етиловим алкоголем;

(т.3, а.м.к.п. 5-18)

- висновком судово-медичної експертизи №1497 від 19 грудня 2013 року, згідно якого при газохроматографічному дослідженні взірця крові від трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,42%о (проміллє);

(т.3, а.м.к.п.19)

- висновком судово-медичної експертизи №799 від 16 грудня 2013 року, відповідно до якого кров від трупа ОСОБА_7 належить до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерелогічною системою АВ0;

(т.3, а.м.к.п. 20-23)

- висновком судово-медичної експертизи №53/851 від 27 січня 2014 року, з якого вбачається, що найхарактернішим механізмом спричинення травми живота, що стала причиною смерті ОСОБА_17 є одноразовий травматичний вплив (удар) тупого предмета у праву половину передньої черевної стінки. Останній, з огляду, на смугасту форму просвітлення та розміри ушкоджень передньої черевної стінки мав подовгувату форму. У зазначених вище ушкодженнях не відобразились будь-які індивідуальні властивості травмуючої поверхні цього тупого предмету (форма, розміри, рельєф поверхні тощо), які б дозволили достеменно класифікувати (ідентифікувати) його за індивідуальними особливостями. З огляду, на конструкційні особливості (циліндрична форма, довжина та діаметр складових частин тощо), спричинення травми органів черевної порожнини у ОСОБА_17 шляхом нанесення йому удару у праву половину передньої черевної стінки, наданою на експертизу металевою милицею, не виключається. У протоколі слідчого експерименту від 15 грудня 2013 року підозрюваний ОСОБА_19 вказує на неодноразові нанесення ОСОБА_20 ударів палицею по тілу. Кількість травматичних впливів підозрюваний ОСОБА_19 «не пригадує, але точно може повідомити що їх було більше ніж один». У протоколі слідчого експерименту відсутні будь-які відомості про те, як саме і у яку частину живота був нанесений підозрюваним удар металевою милицею. У показах свідка ОСОБА_8 , відображених у протоколі слідчого експерименту від 15 грудня 2013 року, відсутні будь-які відомості, щодо нанесення ОСОБА_7 будь-яких травматичних впливів у ділянку живота, металевою милицею. Утворення виявлених при розтині трупа ОСОБА_17 ушкоджень за вказаних підозрюваним ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_8 обставинах - стосовно їх способу спричинення - нанесення чисельних ударів у різні ділянки тіла, не виключається. Слід лише відмітити, що загалом, кількість ушкоджень значно переважає вказану ними кількість травматичних впливів на тіло потерпілого. Окремі синці правих верхньої та нижньої кінцівок, з огляду, на їх форму та наявність смугастих ділянок просвітлення спричинені дією тупих предметів з обмеженою подовгуватою поверхнею. У зазначених вище ушкодженнях не відобразились будь-які індивідуальні властивості травмуючої поверхні цих предметів, які б дозволили достеменно класифікувати (ідентифікувати) їх за індивідуальними особливостями. Спричинення цих тілесних ушкоджень ОСОБА_20 шляхом нанесення ударів у ці ділянки кінцівок, наданою на експертизу металевою милицею, не виключається. На це вказують її конструкційні особливості (циліндрична форма, довжина та діаметр складових частин тощо), а також виявлені при судово-цитологічній експертизі, на поверхні милиці слідів крові від особи, для якої властивий антиген В системи AB0, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_7

(т.3, а.м.к.п. 27-41)

Зважаючи на наведені докази, а також оцінюючи їх в сукупності із показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , суд приходить до висновку про неправдивість, неспроможність та надуманість показань обвинуваченого ОСОБА_3 , вважає їх такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, а тому оцінює їх критично.

Згідно положень ст.36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, зокрема, оборона може здійснюватися від суспільно-небезпечного діяння, ознаки якого передбачені кримінальним кодексом, і це посягання має бути реальним, а не уявним.

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених ст.ст. 118 та 124 КК України.

Як слідує з п.5 Постанови ПВСУ №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Зокрема, про неправдивість, надуманість та неспроможність показань ОСОБА_3 щодо існування обстановки необхідної оборони свідчить комплекс досліджених та проаналізованих судом доказів, які цю його позицію спростовують.

Так, висновками судово-медичних експертиз, що були проведені з приводу дослідження речових доказів, які були вилучені в результаті огляду місця події, а також одягу ОСОБА_3 , в якому він був одягнутий 13 грудня 2013 року, слідів крові ОСОБА_3 не виявлено, натомість виявлено багато слідів крові ОСОБА_7 , чим спростовуються показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 розбив йому, ОСОБА_3 , ніс.

Водночас, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_21 та ОСОБА_10 ствердили, що під час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення видимих тілесних ушкоджень на ньому не було, що разом із вищевказаними висновками судово-медичних експертиз та висновком судово-медичної експертизи №1805 від 18 грудня 2013 року, за яким при проведенні даної експертизи 18 грудня 2013 року в ОСОБА_3 тілесних ушкоджень не виявлено (т.2, а.м.к.п. 243-244), спростовуються показання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 наносив йому тілесні ушкодження, а він, обвинувачений, оборонявся.

Як слідує з аналізованих доказів та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 , який в стані алкогольного сп`яніння на час вчинення ним кримінального правопорушення не перебував, про що сам ствердив в судовому засіданні, хоча і являється інвалідом 2-ої групи, проте набагато молодший від ОСОБА_7 , який перебував у стані важкого отруєння етиловим алкоголем і як слідує з висновку судово-медичної експертизи №851 від 13 січня 2014 року під час спричинення тілесних ушкоджень захищався, закриваючись від ударів руками.

Таким чином, оцінюючи в сукупності докази у кримінальному провадженні, чисельність ударів, що стверджується кількістю виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, тривалістю в часі побиття ОСОБА_3 потерпілого, суд приходить до обґрунтованого висновку про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_3 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 , що було вчинене ним унаслідок малозначимого приводу, а саме втрати обвинуваченим свого мобільного телефону.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи те, що в процесі провадження як досудового розслідування так і судового розгляду обставин, які б свідчили про наявність обстановки необхідної оборони чи перевищення її меж, що б змушувало ОСОБА_3 вчиняти дії по захисту від суспільно-небезпечного посягання, чи завдання ОСОБА_7 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання або обстановці захисту, з врахуванням стану здоров`я обвинуваченого, а також ОСОБА_7 , обстановки, що передувала конфлікту, виявленій в результаті огляду місця події кількості слідів крові ОСОБА_7 , суд вважає, що наявності необхідної оборони чи перевищення її меж в умисних діях ОСОБА_3 не було.

При цьому, загалом з іншими дослідженими судом доказами спростовується позиція ОСОБА_3 , яку він висловив під час проведення з ним слідчого експерименту також про те, що останній штовхнув в загальному коридорі ОСОБА_7 милицею, від чого той впав по сходах, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи №851 від 13 січня 2014 року виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження не могли утворитись від падіння, а навпаки від нанесення великої чисельності ударів і були спричинені прижиттєво, в проміжок часу від десятка хвилин до декількох годин, що стверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , незадовго до поступлення ОСОБА_7 на стаціонарне лікування (т.3, а.м.к.п. 5-18), тобто, 14 грудня 2013 року о 00 год. 10 хв.

Висновком судово-медичної експертизи №53/851 від 27 січня 2014 року (т.3, а.м.к.п. 27-41) в сукупності з висновками судово-медичних експертиз №851 від 13 січня 2014 року (т.3, а.м.к.п. 5-18) та №218 від 25 грудня 2013 року (т.2, а.м.к.п. 143-145) підтверджується факт умисного нанесення ОСОБА_3 одноразового удару милицею у праву половину передньої черевної стінки ОСОБА_7 , від чого і наступила смерть останнього, незважаючи, про що ствердив свідок ОСОБА_12 , на вжиті медичними працівниками всі можливі заходи для врятування життя потерпілого.

Разом з тим, підлягає уточненню в обвинуваченні дата вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а саме 13, а не 14 грудня 2013 року, оскільки наведене підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Зважаючи на наведене, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.121 КК України, як, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який неодноразово судимий, проте по місцю проживання негативно не характеризується, являється інвалідом 2-ої групи, однак зловживає алкоголем та вживає наркотики, з приводу чого з 1997 року перебуває на обліку в лікаря нарколога, хворіє на туберкульозний артрит, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яких судом не встановлено.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи думку потерпілої, яка в судовому засіданні просила суворо покарати обвинуваченого і призначити покарання, що пов`язане із позбавленням волі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого, високого рівня його суспільної небезпечності та обставин провадження, його виправлення та перевиховання неможливі без ізоляції від суспільства.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 14 810 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 грн., який підлягає до повного задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як слідує з положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Повністю задовольняючи позов потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з того, що відшкодуванню підлягають лише реально понесені витрати, пов`язані лише із вчиненням кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 і є матеріально підтвердженими відповідними доказами, а саме квитанціями та товарними чеками, що містяться у матеріалах кримінального провадження грошові кошти, що були затрачені потерпілою на поховання ОСОБА_7 , згідно яких ці витрати становлять загалом суму 14 810 грн., яка і підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Крім цього, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, а також приймає до уваги те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 помер ОСОБА_7 , який був батьком потерпілої ОСОБА_6 , їй спричинено моральні страждання та душевні хвилювання, які виразились у порушенні звичних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, перенесенні нервового стресу внаслідок втрати батька, його поховання, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя та пристосування до його нових умов, а тому суд вважає, що з ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути 15 000 грн. на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

При цьому, накладений арешт на майно ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2013 року необхідно скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ТМВ УМВСУ в Тернопільській області, а саме: штани чорного кольору слід повернути ОСОБА_3 , а кофту синього кольору, балонову куртку сірого кольору, рушник та ліктеву милицю необхідно знищити, одяг ОСОБА_8 слід повернути останній.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу, до двох місяців, тобто, до 12 год. 00 хв. 05 січня 2015 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_3 покарання рахувати з моменту його затримання, а саме з 15 грудня 2013 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити повністю стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_6 14 810 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної, а також 15 000 грн. моральної шкоди.

Накладений арешт на майно ОСОБА_3 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 17 грудня 2013 року скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, що зберігаються в камері зберігання речових доказів ТМВ УМВСУ в Тернопільській області, а саме: штани чорного кольору повернути ОСОБА_3 , а кофту синього кольору, балонову куртку сірого кольору, рушник та ліктеву милицю знищити, одяг ОСОБА_8 повернути останній.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу, до двох місяців, тобто, до 12 год. 00 хв. 05 січня 2015 року.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1