Справа № 415/3532/14-к
Провадження № 11кп/782/16/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участі прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська, Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -
засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_7 звільнено зі встановленням іспитового строку три роки.
На підставі п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою судом скасовано та він звільнений з-під варти в залі суду негайно.
У вироку суд вказав, що відповідно до обвинувального акту, 10 червня 2014 року у першій половині дня, до структурного підрозділу збройного формування не передбаченого законами України, діючого на території міста Лисичанська Луганської області, контрольованого іншою особою, на добровільній основі увійшов ОСОБА_7 , який мав умисел приймати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на скоєння тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень.
Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, став приймати активну участь у збройному формуванні, а саме: пройшов навчально-тренувальну підготовку володіння різними видами зброї та виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього.
Зокрема, з 10 червня 2014 року та до моменту затримання ОСОБА_7 , діючи в складі збройного формування, керуючись прямим умислом, будучи одягнутий у камуфляжний одяг, здійснював видачу та прийом у інших членів збройного формування зброї, що знаходилась в комендатурі зазначеного збройного формування, розташованої у приміщенні Лисичанського районного нафтового управління за адресою: АДРЕСА_3 . Також, маючи при собі автоматичну зброю, приймав участь у групі швидкого реагування вказаного збройного формування, розташованого у м. Лисичанську Луганської області.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - старший прокурор відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 вказує на порушення судом першої інстанції вимог кримінального та кримінального процесуального закону, і вважає невідповідним призначене ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок його м`якості через необґрунтоване, на його думку, застосування до обвинуваченого ст.75 КК України. Зазначає, що суд в порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України в вироку не вирішив про залік досудового тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження знаходився під вартою. Ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.260 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали її необґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла наступного.
Статею ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:
1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення;
2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймались такі рішення.
Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ухвалення вироку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року, вона містить посилання суду першої інстанції на обвинувальний акт, що є неприпустимим, оскільки в вироку не зазначено, що встановлено судом стосовно наявності кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, чи його відсутності, а також вказує на недоведеність вини обвинуваченого в суді та викликає сумніви в обґрунтованості та вмотивованості вироку.
З`ясування цих обставин може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, оскільки впливають на вирішення питання щодо суспільної небезпеки діяння, доведеності вини ОСОБА_7 , виду та міри покарання.
Вказані недоліки перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішенню питання про доведеність чи недоведеність винуватості ОСОБА_7 , невідповідності призначеного йому судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухваленню нового вироку з призначенням більш суворого покарання.
Згідно з вимогами ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим в зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставами для його скасування в порядку ч.2 ст.404 КПК України з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
До того ж статтею 420 КПК України не передбачено постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку після скасування вироку суду першої інстанції з підстав, визначених ст.ст.410, 412 КПК України, в зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю вироку вимогам ст.374 КПК України і відсутністю в ньому формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, заліку досудового тримання під вартою є передчасно заявленими та мають бути враховані та перевірені при новому судовому розгляді.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене та ухвалити з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.260 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3