АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/458/15 Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 395 КК України

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палат з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги заступників прокурора Запорізької області на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який має середню освіту, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08 грудня 2003 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 189 ч.2 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 18 серпня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 186 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 20 жовтня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України випробний термін 1 рік 6 місяців;

засуджено за ст. 395 КК України на 2 місяці арешту.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_7 звільнений від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили домашній арешт.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до вироку, 18 серпня 2010 року ОСОБА_7 був засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 186 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2013 року стосовно засудженого ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд строком на 24 місяці з встановленням обмежень, відповідно о ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», з чим ОСОБА_7 був ознайомлений під особистий підпис в довідці.

05 квітня 2013 року ОСОБА_7 став на облік в Орджонікідзевському РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області та йому встановлено явку для реєстрації у вказаному райвідділі міліції за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 у 1,2,3,4 вівторок кожного місяця з 09-00 до 18-00 години.

Однак, всупереч вимогам постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2013 року, ОСОБА_7 , порушив встановлені судом обмеження, а саме: 13 червня 2014 року самовільно залишив місце свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя про оголошення ОСОБА_7 у розшук по кримінальному провадженню, та ухилявся від адміністративного нагляду до 06 жовтня 2014 року, до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційних скаргах заступники прокурора Запорізької області не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, вважають вирок суду незаконним в частині призначеного покарання, яке, на їх думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вказують на те, що висновки суду про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованими. Просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у виді 2 місяців арешту, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача; думку прокурора на підтримання доводів апеляційних скарг; останнє слово та позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, який повністю визнав свою провину. Кваліфікацію дій ніким не оскаржено.

Рішення суду про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не можливо визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд фактично не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості. Суд, при призначені покарання ОСОБА_7 , обґрунтовано визнав пом`якшуючою обставиною повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Проте суд першої інстанції, формально послався на дані про особу винного, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, та безпідставно звільнив його від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог п. 23 Постанови Пленуму верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Колегія суддів при призначенні покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин, конкретні обставини провадження, вік обвинуваченого, його сімейний стан, враховуючи принцип справедливості покарання, вважає можливим призначити ОСОБА_7 за ст. 395 КК України 2 місяці арешту.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікацію його дій в апеляційній скарзі не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
апеляційні скарги заступників прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у виді 2 місяців арешту.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити: два місяці арешту, вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на вирок суду може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: