Справа № 496/1006/15-к
Провадження № 1-кп/496/92/15
УХВАЛА

про застосування заходів виховного характеру
18 березня 2015 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законних представників неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей Біляївської РДА ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка клопотання про застосування до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Троїцьке Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, учня 9 класу Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ст., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Троїцьке Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, учня 8 класу Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ст., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

До Біляївського районного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування до неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

В клопотанні вказано, що 01.02.2015 року, близько 10:00 години, неповнолітній ОСОБА_5 , знаходячись на цвинтарі, що розташований по вулиці Гоголя в селі Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, маючи умисел на заволодіння предметами з могил, діючи з корисливих мотивів, зірвав руками дві металеві лавки з двох могил, де поховані родичі ОСОБА_10 , загальною вартістю 500 гривень. Після цього, неповнолітній ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим за власним розсудом, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 500 гривень.

Крім цього, 02.02.2015 року, близько 16:30 години, він же, з тих же мотивів та з тією ж метою, на тому ж цвинтарі, тим же способом, зірвав дві металеві лавки з двох могил, де поховані родичі ОСОБА_11 , загальною вартістю 550 гривень. Після цього, неповнолітній ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим за власним розсудом, таким чином спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 550 гривень.

Крім цього, 03.02.2015 року, близько 13:00 години, він же, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , на тому ж цвинтарі, з тих же мотивів та з тією ж метою, тим же способом, зірвали дві металеві лавки з двох могил, де поховані родичі ОСОБА_13 , загальною вартістю 400 гривень. Після цього, неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли та розпорядились викраденим за власним розсудом, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 400 гривень.

Неповнолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , допитані в суді, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 297 КК України, винними визнали себе повністю.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, направивши їх до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до їх виправлення на строк два роки.

Захисник ОСОБА_4 не заперечувала проти застосування до неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру та просила передати їх під нагляд батьків.
Законні представники неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 їх матері ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не заперечували проти застосування до синів примусових заходів виховного характеру та також просили передати синів під їх нагляд.

Представник служби у справах дітей Біляївської РДА ОСОБА_9 вважала за доцільне застосувати відносно неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення їх до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до їх виправлення.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, але від них надійшли заяви, в яких вони просять розглянути клопотання про застосування до неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру за їх відсутності, претензій матеріального та/або морального характеру до них не мають.

Заслухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про його задоволення виходячи з наступного.

З свідоцтв про народження ОСОБА_5 і ОСОБА_6 встановлено, що вони народились 29.07.2000 року та 30.05.1999 року відповідно, тобто на час вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, вони не досягли віку кримінальної відповідальності за цей злочин.

Згідно ч. 2 ст. 97 КК України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовуються примусові заходи виховного характеру, перелік яких встановлено частиною 2 статті 105 зазначеного кодексу.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за даний злочин настає з шістнадцяти років що свідчить про те, що неповнолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не досягли віку з якого настає кримінальна відповідальність.

Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 384 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітніх має здійснюватись в порядку, що найменше порушує звичайний уклад неповнолітнього та відповідає його віковим і психологічним особливостям.

Із змісту ч. 2 ст. 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Перелік таких захворювань визначений Інструкцією про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України № 137/131 від 5 травня 1997 року, яка враховується при вирішенні питання про можливість утримання неповнолітнього у спеціальній навчально-виховній установі для дітей та підлітків.

Вирішуючи питання про застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру, суд враховує особи неповнолітніх, їх вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання, те, що за місцем навчання вони характеризуються негативно, за місцем проживання посередньо, та дійшов висновку про застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України - направлення неповнолітніх до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до їх виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 97, п. 5 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України, ст. ст. 498, 500, 501 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Троїцьке Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, учня 9 класу Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ст., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків на строк 2 (два) роки.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Троїцьке Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, учня 8 класу Троїцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ст., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків на строк 2 (два) роки.

Тимчасово, строком на 30 діб помістити неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до приймальника-розподільника для дітей ГУ УМВС України в Херсонській області з метою забезпечення виконання ухвали суду та з метою направлення неповнолітніх до спеціальної начально-виховної установи для дітей і підлітків.

Початок тривалості примусового заходу виховного характеру рахувати з дня набрання чинності даної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покласти на службу у справах дітей Біляївської РДА.
Покласти обов`язок доставити неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС України в Херсонській області на кримінальну міліцію у справах дітей Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м. Теплодар) ГУМВС України в Одеській області.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1