АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/15/15 Справа № 695/2043/13-к Категорія: ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційні скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_13 , обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.05.2014 року яким засуджено:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Умань, Черкаської області, громадянки України, освіта неповна середня, не заміжня, не працююча, жителька АДРЕСА_1 , раніше судима 13.04.2007 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком терміном на 2 роки,

· за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі;

· за ч. 1 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Зараховано в термін відбування покарання засудженій термін перебування ОСОБА_9 під вартою з 2 грудня 2008 року по 26 квітня 2013 року.

До набрання вироком законної сили змінено ОСОБА_9 запобіжний захід з особистого зобов`язання на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши обвинувачену під варту в залі суду.

Вказаним вироком також прийнято рішення по цивільних позовах у кримінальному провадженні, стягнуто з обвинуваченої судові витрати та вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винною та засуджено за те, що вона будучи раніше судимою, 13 квітня 2007 року, Бориспільським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України, до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком терміном на 2 роки, маючи не зняту та не погашену судимість вчинила умисні злочин при наступних обставинах.

Так, 24 жовтня 2008 року, близько 19.00 год., ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сумісного відпочинку із ОСОБА_15 на дачі останнього, розташованого. за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли внаслідок неправомірних дій потерпілого, маючи умисел, направлений на протиправне позбавлення життя іншої особи, тобто умисне вбивство, взяла сокиру в коридорі вказаного домоволодіння та, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_15 , який в цей час спав у ліжку, тримаючи обома руками сокиру, нанесла серію потужних ударів по голові та обличчю останнього, чим спричинила ОСОБА_15 тілесні ушкодження, а саме: травму голови у вигляді численних ран на голові (8 ран, згідно акту судово-медичного дослідження № 1138 від 07.11.2008 року: над верхньою губою горизонтально розташована рана (рана № 1), яка починається від лівої ушної раковини та закінчується на рівні правого кута роту, довжиною 15 см... На 0,5 см. донизу від даної рани розташована рана (рана № 2), довжиною 4,5 см, лівий кінець якої розташований на рівні зовнішнього кута лівого ока, правий край розташований на рівні внутрішнього кута лівого ока. На 1 см. донизу від рани № 2 розташована рана (рана № 3), лівий кінець якої розташований у козелка лівої вушної раковини, правий кінець закінчується в 0,2 см. від лівого кута роту, довжина рани 11,5 см.. На 3 см. донизу від рани № 3 розташована рана (рана № 4), яка розташована горизонтально, лівий кінець даної рани починається у проекції лівого кута нижньої щелепи, правий знаходиться в ділянці підборіддя, довжина рани 13,5 см. на 0,45 см. донизу від рани № 4, розташована рана ( рана № 5 ) лівий кінець якої розташований в середній частині лівої гілки нижньої щелепи, правий - знаходиться в ділянці підборіддя, довжина рани 5,6 см. Між ранами 4 та 5 в ділянці підборіддя наявні рана (рана № 6), яка з`єднує рани № 4 та 5. На лівій боковій поверхні шиї горизонтально розташована рана (рана № 7) довжиною 5,5 см., глибиною до 1,5 см. і ділянці правої носо-губної зборки наявна рана (рана № 8), майже горизонтально розташована, довжиною 2,2 см., глибиною 0,3 см), численних переломів кісток верхньої та нижньої щелепи, крововиливів в м`які тканини голови із внутрішнього боку, які, згідно висновку експерта № 1138/64 від 13.04.2009 року, стали причиною смерті потерпілого. Окрім цього, травму шиї у вигляді рани на лівій боковій поверхні шиї, крововиливу в м`які тканини шиї, перелому ріжків під`язикової кістки. Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникла.

Крім того, 24 жовтня 2008 року, ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, та перебуваючи на подвір`ї дачного домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , умисно, незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Мерседес Бенс» 240 ТD, д.н.з. « НОМЕР_1 », який належав ОСОБА_11 , виїхала автомобілем із подвір?я на дорогу, але не маючи достатніх навиків керування автомобілем, внаслідок чого двигун автомобіля заглох, зупинившись на дорозі, біля вказаного домоволодіння, і в подальшому була затримана працівниками міліції.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_13 подали апеляційні скарги в яких в яких:

· обвинувачена ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що обвинувальний вирок щодо неї постановлено за відсутності доказів її вини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, внаслідок чого вона тривалий час незаконно утримується під вартою.

· захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , в своїй апеляційні скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішеннні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.Вказує, що стан алкогольного спяніння обвинуваченній не доведений, а характер, локалізація, причини настання смерті та час настання смерті потерпілого не встановлені, не спростовано алібі обвинуваченої щодо непричетності її до вбивства потерпілого та незаконного заволдіння нею транспортним засобом потерпілого.

У зв`язку з цим, просить постановити новий вирок яким ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України виправдати за недоведеністю її вини у вчиненні вбивства потерпілого, а за ч. 1 ст. 289 КК України звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Строк перебування під вартою ОСОБА_9 зарахувати в строк відбування покарання на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2007 року. В задоволенні цивільних позовів просить відмовити.

· заступник прокурора Черкаської області в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 , порушує питання про скасування вказаного вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченій покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного судом покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.20017 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно визначити ОСОБА_9 до відбування покарання у виді 14 років позбавлення волі.

На думку прокурора судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не в достатній мірі враховано ті обставини, що ОСОБА_9 будучи раніше судимою, маючи не зняту та непогашену судимість на шлях виправлення не стала та вчинила нові злочини, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких. Дані злочини ОСОБА_9 вчинено за допомогою сокири, якою остання нанесла серію потужних ударів в область голови. Крім того, злочин скоєно в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною яка обтяжує покарання обвинуваченій. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Крім цього, судом першої інстанції не приєднано повністю чи частково до нового покарання за попереднім вироком, як це вимагає ч. 1 ст. 71 КК України, не відбуту частину покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2005 року, яким останню засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури Черкаської області ОСОБА_16 відкликано заступником прокурора Черкаської області ОСОБА_13 , відповідно до ст.36 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника щодо задоволення їх апеляційних вимог, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченої і її захисника та підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, пояснення потерпілих, які просили вирок суду залишити в силі, та провівши часткове дослідження обставин встановлених кримінальним провадженням, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг сторін, вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_15 та незаконному заволодінні транспортним засобом і кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням всіх обставин справи, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин подій, та грунтуються на зібраних в провадженні й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, які суд проаналізував у вироку, і є обгрунтованими.

Доводи ж в апеляційній скарзі обвинуваченої та її захисника про те, що обвинувачена зазначених вище злочинів не вчиняла, та відсутність у справі доказів її винності, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_9 на стадії досудового слідства під час її допиту як підозрюваної, який проводився за участю захисника, визнавала себе винною в умисному вбивстві потерпілого і незаконному заволодінні транспортного засобу та докладно розповіла про обставини вчинення злочинів, та про її конкретні дії щодо потерпілого.

Згідно з показанням ОСОБА_9 вона, протягом 23 24 жовтня 2008 року, проводила час на дачі в с. Кропивна, Золотоніського району, Черкаської області, де спільно із потерпілим ОСОБА_15 , відпочивали і розпивали спиртні напої. Близько 18 години, 24.10.2008 р., після спільного вживання спиртних напоїв, вони посварились і потерпілий безпричинно ударив її рукою по обличчю. Образившись за такі дії потерпілого, ОСОБА_9 вийшла на двір і коли зайшла знову в дім, через 30 40 хвилин, то потерпілий уже спав у ліжку. Оскільки вона була ображена на потерпілого за спричинені їй останнім побої, та побачивши сокиру в кімнаті, взяла її в руки і нанесла удари гострою частиною сокири по обличчю потерпілого, який в цей час спав у ліжку. Після чого, накрила його ковдрою до голови, взяла ключі від автомобіля, документи, а також мобільний телефон потерпілого, закрила дачний будинок на ключ, сіла в автомобіль потерпілого і намагалася поїхати ним до свого місця проживання. Однак, виїхавши із двору на дорогу, зупинилась на дорозі автомобілем, оскільки вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, водій автомобіля «Нива», який в цей час проїжджав та зупинився, не дозволив їй їхати в такому стані сп`яніння, викликав працівників міліції, які забрали автомобіль на штраф майданчик, освідували на стан алкогольного сп`яніння, та відпустили, віддавши документи та ключі від автомобіля, оскільки вона повідомила, що автомобіль належав її покійному чоловіку. Прибувши в м. Черкаси, на вул. Волкова, викинула документи на автомобіль та поїхала в м. Умань до знайомих на ім`я « ОСОБА_17 » та « ОСОБА_18 », де також вживала спиртні напої, та залишила ключі від автомобіля мобільний телефон потерпілого, які і були вилучені працівниками міліції.

Свої показання ОСОБА_9 підтвердила при проведенні відтворення обстановки й обставин події із застосуванням відеозйомки, які також проводилися за участю захисника, під час якого вона розповіла, у який спосіб учинила вбивство потерпілого ОСОБА_15 , та продемонструвала, як саме було скоєно нею вбивство.

Пізніше, ОСОБА_9 , згідно матеріалів кримінального провадження, змінила свої показання, зокрема, під час допиту її як обвинуваченої, так і в судовому засіданні і показала, що дійсно 23 24 жовтня 2008 року, перебувала спільно із ОСОБА_15 в дачному будинку с. Кропивна, Золотоніського району, куди вони приїхали на автомобілі останнього, відпочивали та вживали спиртні напої. Оскільки ОСОБА_15 будучи в стані алкогольного сп`яніння став наносити їй тілесні ушкодження, то вона забрала свої речі і залишила будинок. Хто міг вчинити убивство потерпілого вона не знає. Автомобіль не чіпала, він залишився стояти у дворі.

Такі самі показання ОСОБА_9 давала і в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, згідно з матеріалами провадження та вироком, ретельно перевірив ті й інші показання ОСОБА_9 , з`ясував причини зміни показань, і в результаті їх ретельного дослідження, у сукупності з іншими доказами, зібраними в провадженні, дав їм належну оцінку й обґрунтовано визнав достовірними ті її показання на стадії досудового слідства, в яких вона визнавала факт учинення нею убивства потерпілого ОСОБА_15 , та незаконному заволодінню нею транспортним засобом останнього.

Такий висновок суду є обґрунтованим, оскільки показання, в яких ОСОБА_9 визнавала себе винною, підтверджуються іншими зібраними у справі доказами й узгоджуються з ними.

Так, показання ОСОБА_9 про спосіб і час убивства ОСОБА_15 підтверджується даними, встановленими судово-медичними експертизами та даними висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи про характер, локалізацію ушкоджень на тілі потерпілого та про причини його смерті, а показання ОСОБА_9 щодо конкретного місця вбивства (про те, де саме залишився труп ОСОБА_15 після вчинення нею його вбивства) та щодо знаряддя вбивства узгоджуються із даними протоколу огляду місця події.

За таких обставин доводи захисника щодо не встановлення часу настання смерті та причини смерті ОСОБА_15 , під час настання його смерті, є безпідставними, а що стосується не встановлення послідовності нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, то відповідно до висновків судово-медичних експертиз встановити неможливо у зв`язку з вираженими гнилісними змінами трупа ОСОБА_15 .

Далі, показання ОСОБА_9 про вчинення нею убивства потерпілого підтверджуються і тим фактом, що згідно із висновком судово-медичної імунологічної експертизи на одязі, що був на ній, виявлено сліди крові, котра могла походити від потерпілого, а мобільний телефон потерпілого, в`язанку ключів з брелком автосигналізації залишила у квартирі ОСОБА_19 в м. Умань (де гостювала ОСОБА_9 ).

Свідок ОСОБА_19 підтвердила вищевказані покази ОСОБА_9 ..

Ці їх показання ( ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 ) підтверджуються фактами вилучення мобільного телефону та ключів, про що були складені відповідні протоколи вилучення працівниками міліції.

Зазначені та вилучені документи на автомобіль, мобільний телефон, в`язанку ключів з брелком автосигналізації, як зазначили потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , належали їх убитому сину ОСОБА_15 , крім того, потерпілі показали, що після зникнення їх сина, вони, спільно із працівниками міліції, наприкінці жовтня 2008 року, приїхали на дачу у с. Кропивна, Золотоніського району, Черкаської області, де в закритому приміщенні дачного будинку було виявлено труп їх сина ОСОБА_15 . Під час проведення огляду було виявлено, що зникли ключі від вхідних дверей будинку, мобільний телефон та автомобіль «Меrsedes - Bens», який належав їх сину.

Даних, які б свідчили, що у зазначеній ситуації смерть потерпілого настала з незалежних від волі винної обставин не встановлено. Спрямованість завданих потерпілому ударів в життєво важливий орган (голову), знаряддя вчинення злочину якраз свідчать про те, що ОСОБА_9 умисно спричинила смерть ОСОБА_15 , застосовуючи таке насильство, яке неминуче призвело до його смерті.

Посилання обвинуваченої та її захисника на те, що показання під час досудового слідства, в яких ОСОБА_9 визнавала себе винною, її змусили давати працівники міліції через застосування незаконних методів дізнання і слідства (шляхом психологічного тиску), є безпідставними, оскільки проведеною перевіркою прокуратури доказів застосування до ОСОБА_9 незаконних методів дізнання та слідства не встановлено, що підтверджується прийнятим в установленому порядку кримінально-процесуальним законодавством відповідним процесуальним рішенням.

Далі, посилання обвинуваченої та її захисника про однобічність та неповноту досудового та судового слідства в провадженні про те, що залишилось не спростованим її алібі щодо непричетності її до умисного вбивства потерпілого, також необґрунтовані, оскільки судом перевірялося алібі ОСОБА_9 , і суд дійшов вірного висновку про те, що воно не підтвердилося і спростовується вищезазначеними доказами про участь обвинуваченої в умисному вбивстві потерпілого, та незаконному заволодінні нею транспортним засобом останього.

У судовому засіданні були допитані всі особи в провадженні, свідчення яких мали істотне значення для правильного вирішення справи, повно досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка, а тому доводи викладені у апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника про те, що досудове слідство та судовий розгляд у справі проведено необ`єктивно, неповно, однобічно й упереджено, а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються тільки на показаннях обвинуваченої, є безпідставними, оскілки показання обвинуваченої в якості підозрюваної, у тому числі при відтворенні обстановки та обставин подій із відеозаписом слідчих дій і в присутності свого захисника, та з врахуванням позиції свого захисту показала такі деталі основних обставин вчинення злочинів, про які вона не могла знати, якби не була їх безпосереднім виконавцем (час, місце, мотиви, знаряддя вбивства, послідовність дій обвинуваченої, характер своїх наступних дій).

В кримінальному провадженні належним чином з`ясовані дані як про особу обвинуваченої, так і про особу потерпілого, та коло осіб його спілкування. Перевірялось органом досудового слідства версія про причетність до вбивства інших осіб, проте причетність інших осіб до вбивства потерпілого не встановлена. Цим спростовуються доводи захисника про те, що по справі допущена неповнота з`ясування і дослідження даних про особу потерпілого.

Із висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи вбачається, що причиною смерті потерпілого є травма голови у вигляді численних рублених ран на голові, численних переломів кісток верхньої та нижньої щелепи, крововиливів в м`які тканини голови із внутрішнього боку. Встановити за клінічними ознаками (дослідженням) механізм, послідовність спричинення тілесних ушкоджень та час настання смерті потерпілого в зв`язку із різко вираженими гнилісними змінами не можливо, проте матеріалами провадження та судом у вироку з достовірністю встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 24.10.2008 року, близько 19 години, умисно нанесла удари гострою частиною сокири по обличчю потерпілого, який в цей час спав у ліжку, внаслідок чого і настала смерть потерпілого, а тому доводи сторони захисту в цій частині, є безпідставними.

Крім того, відповідно до висновку вищевказаної додаткової комісіонної судово-медичної експертизи вбачається, що від удушення, шляхом здавлення руками шиї, можуть виникнути переломи ріжків під?язичної кістки, проте спричинення таких тілесних ушкоджень не є причиною смерті потерпілого ОСОБА_15 , і не виключається можливість спричинення ОСОБА_15 обвинуваченою ОСОБА_9 таких тілесних ушкоджень, шляхом здавлення шиї.

Далі, доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника про те, що в провадженні не доведено винність ОСОБА_9 у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого в стані алкогольного спяніння, є також безпідставними. Ці доводи судом перевірялись. Підстав не довіряти показанням обвинуваченої (які вона давала за участю захисника на досудовому слідстві), а також показанням свідка ОСОБА_20 (щодо виїзду автомобілем ОСОБА_9 на дорогу і остання знаходилась в цей час в стані алкогольного сп`яніння) у суду не було, а тому він обґрунтовано визнав їх показання достовірними і поклав їх у вирок на підтвердження незаконного заволодіння нею транспортним засобом потерпілого в стані алкогольного сп?яніння, з іншими дослідженими доказами в сукупності.

Доводи захисника щодо порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_9 оскільки їй не було забезпечено права на захист з моменту її затримання, є також безпідставними, так як з матеріалів провадження вбачається, що таке право ОСОБА_9 органом досудового слідства, з моменту її затримання, було забезпечено, що підтверджується ордером захисника, а зміна захисника в провадженні не може бути розцінена як порушення її права на захист.

Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, є безпідставними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються зібраними в провадженні, належно оціненими судом та наведеними ним у вироку доказами в їх сукупності.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України є правильною.

Разом з тим, розглядаючи кримінальне провадження та призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України суд першої інстанції не врахував того, що відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути звільнена за вироком суду від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Тобто, ОСОБА_9 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України 24 жовтня 2008 року, і до дня набрання вироком законної сили минуло вже п`ять років, а тому суд першої інстанції повинен був вирішити питання про звільнення ОСОБА_9 від покарання, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальне законодавство, вирок суду підлягає скасуванню в цій частині, а ОСОБА_9 звільненню від покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а тому доводи захисника в цій частині є слушними і такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 не застосовано вимоги закону, передбачені ст.. 71 КК України (призначення покарання за сукупністю вироків), так як ОСОБА_9 раніше судима 13 квітня 2007 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням відповідних обов`язків.

Тобто, ОСОБА_9 , після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинила нові злочини, а тому суд до покарання, призначеного за новим вироком повинен був повністю або частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, доводи прокурора в цій частині підлягають до задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині, та виключенню із вироку посилання суду про застосування ст.70 КК України.

Доводи прокурора про призначення судом обвинуваченій ОСОБА_9 м`якого покарання та доводи захисника стосовно суворого покарання для останньої, є безпідставними.

У відповідності до вимог ст.. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд дотримався цих вимог закону і врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість, ставлення обвинуваченої до вчиненого, дані про її особу, характеристики за місцем проживання, стан здоров`я, обставини, що обтяжують покарання, в тому числі ті, на які послався прокурор у своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання як за видом так і за розміром відповідає вимогам ст.. 65 КК України, і підстав вважати його несправедливим внаслідок м`якості або суворості, як про це йдеться у апеляційних скаргах прокурора та захисника, немає.

Далі, що стосується доводів сторони захисту про безпідставне задоволення судом у вироку суду цивільних позовів потерпілих, то такі доводи є безпідставними, так як із матеріалів провадження і вироку суду вбачається, що суд визнав доведеним, що саме злочинними діями обвинуваченої заподіяно матеріальну та моральну шкоду потерпілим, а тому суд обґрунтовано і вмотивовано прийняв законне рішення про задоволення позовних вимог потерпілих, про стягнення їх із обвинуваченої, відповідно до вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

З огляду на наведене, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 до задоволення не підлягає.

Ухвалюючи новий вирок, в частині призначеного покарання обвинуваченій, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від покарання призначеного за ч. 1 ст. 289 КК України, а також призначити їй остаточне покарання, відповідно до вимог ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційні скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_10 - задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання за сукупністю злочинів скасувати.

Ухвалити новий вирок в цій частині, яким ОСОБА_9 визнати винною за ч. 1 ст. 115 КК України та за ч. 1 ст. 289 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.115 КК України 12 /дванадцять/ років позбавлення волі; за ч.1 ст. 289 КК України 4 /чотири/ роки позбавлення волі.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання суду про застосування ст..70 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнити від призначеного покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі за ч. 1 ст. 289 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення злочину.

Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_9 до покарання за новим вироком 12 (дванадцять) років позбавлення волі частково приєднати не відбуту частину покарання ОСОБА_9 за попереднім вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2007 року строком 6 (шість) місяців позбавлення волі, і ОСОБА_9 вважати засудженою за сукупністю вироків до остаточного покарання на 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 , до приведення вироку до виконання, залишити попередню тримання під вартою.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційні скарги на судове рішення можуть бути подані сторонами безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання вироком законної сили, а засудженою ОСОБА_9 в той самий строк, з моменту вручення їй копії судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :