Справа №592/529/14-к
Провадження №1-кс/592/142/14

УХВАЛА

22.01.2014 року м.Суми
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання захисника цивільних позивачів ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007702 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:
Захисник цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_4 своє клопотання мотивує тим, що 21 листопада 2013 року близько 12-50 години на вул. Героїв Сталінграда в м. Суми, в районі зупинки громадського транспорту «Бібліотека ім. Крупської» на малолітню ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 скоїла наїзд ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Мерседес-Віто» д.н. НОМЕР_1 . За фактом ДТП порушено кримінальне провадження № 0007702 від 21.11.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 6 КК України. 10 січня 2014 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Винною у скоєнні зазначеного злочину вона себе визнала.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження у вигляді «відкритої проникаючої черепно-мозкової травми та ін., які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. З часу отримання травми до цього часу ОСОБА_7 перебуває в комі.
Потерпілими по даному провадженню заявлений цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення з неї 100 000 грн. за лікування дитини та 1000000 грн. моральної шкоди.
У зв`язку з тим, що відповідач до цього часу не вжила заходів для відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку, існують ризики можливості відчуження належного їй майна, що дає підстави ставити питання про накладення арешту на майно, належне відповідачці, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні захисник та слідчий клопотання підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити, зазначаючи, що на вказані предмети необхідно накласти арешт для забезпечення позовів, які заявлені потерпілими.
ОСОБА_8 в судове засідання не викликалася на підставі ст. 172 ч.2 КПК України.
Заслухавши слідчого, який підтримав зазначені вище доводи, при цьому вказуючи, що 10.01.2014 року ОСОБА_8 була пред`явлена підозра у вчиненні злочину. Передбаченого ч.2 ст. 286 КК України , адвоката, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
4) наслідки арешту майна для інших осіб;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Проаналізувавши надані доводи як адвокатом цивільних позивачів так і слідчого, в тому числі докази з приводу даного клопотання , враховуючи положення вищевказаного закону, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 , власником якого вона є, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.12.2013 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 175 КПК України,
ухвалив:

Клопотання адвоката цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_4 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1
з оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1