Ухвала

іменем україни

24 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лисової-Лисаївки Калинівського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік шість місяців.

Постановлено стягнути із засудженого в рахунок відшкодування: матеріальної шкоди на користь ОСОБА_3 6322,07 грн та моральної - 50 000 грн; витрат, пов'язаних із лікуванням потерпілої, на користь місцевого бюджету - 2874,29 грн.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 06 грудня 2012 року близько 17.55 год., керуючи автомобілем марки Опель Віваро 1,9 ДТІ (реєстр. № НОМЕР_1) і рухаючись по вул. С. Будного в напрямку вул. Об'їздної до вул. Львівської у м. Тернополі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, порушив вимоги пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б), 1.10, 12.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого наїхав на пішохода ОСОБА_3, яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, чим заподіяв останній тяжких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і закрити кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Своє прохання мотивує тим, що на його думку, висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а досудове та судове слідство проведено не в повному обсязі та з порушенням вимог кримінального процесуального закону і Конституції України.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

У касаційній скарзі засуджений оспорює правильність встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини, відповідно до вимог ст. 438 КПК, перегляду в касаційному порядку не підлягають. Касаційний суд також не перевіряє вироки і ухвали щодо неповноти судового розгляду. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія судів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, місцевим судом зроблено на підставі показань потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, протоколів слідчого експерименту від 08 лютого 2013 року, огляду місця події від 06 грудня 2012 року, картки первинного обліку інформації про вчинення ДТП від 06 грудня 2012 року, рапортом інспектора з дізнання ВДАІ МГБ ТВМ ОСОБА_7 від 06 грудня 2012 року, довідок Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги № 3442 від 22 грудня 2012 року, Тернопільського обласного центру з гідрометеорології № 35-32/513 від 18 грудня 2012 року, КП електромереж зовнішнього освітлення «Тернопільміськсвітло» № 448 від 19 грудня 2012 року, висновків судово-медичної експертизи № 10 від 18 лютого 2013 року, судової транспортно-трасологічної експертизи № 5-643/12 від 14 грудня 2012 року, судових авто технічних експертиз № 5-642/12 від 17 грудня 2012 року та № 63/13 від 14 лютого 2013 року та акту обстеження дорожніх умов на ділянці дороги, що в м. Тернополі по вул. С. Будного, які були досліджені та оцінені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Сукупність цих доказів дали суду обґрунтовані підстави визнати, що саме ОСОБА_2 вчинив вище указаний злочин.

Також, як убачається з показань ОСОБА_2, він побачив потерпілу ОСОБА_3, яка перетинала проїзну частину дороги завчасно, та згідно з Правилами дорожнього руху був зобов'язаний її пропустити, а не продовжувати рух транспортного засобу, навіть при тому, що вона, як він стверджував, зупинилась на пішохідному переході.

Усі доводи засудженого на обґрунтування скасування вироку місцевого суду і закриття кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника ретельно перевірив апеляційний суд, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

Отже, переконливих доводів для скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2, з касаційної скарги не убачається.

Оскільки з касаційної скарги й судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 (підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_8