ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/6305/14-к
Провадження № 1-кп/210/139/15

"17" лютого 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003027 від 30.10.2014 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за правовою кваліфікацією по ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді у Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду, вирішено питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

До початку судового розгляду захисником обвинуваченого заявлено клопотання про направлення кримінального провадження №0003027 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу для обєднання з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР 05.11.2014 року за № 0003579 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, захисник та обвинувачений, кожен окремо клопотали про зміну запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисника, оскільки обєднання кримінальних проваджень не є доцільним. Також вважає, що ризики, які були враховані при обранні найсуворішого запобіжного заходи не відпали, тому обвинувачений має утримуватись під вартою, у зв`язку з чим просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 .

Під час судового засідання захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , просила направити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, оскільки в цьому суді перебуває на розгляді також кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , при цьому, воно направлене пізніше до суду ніж те, що перебуває в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу.

Захисник вважає, що спільний розгляд кримінальних проваджень відносно одного обвинуваченого - її підзахисного, відповідатиме завданням кримінального судочинства, прискорить розгляд, оскільки обвинуваченому буде постановлено єдиний вирок за сукупністю злочинів, він матиме одну судимість, а розгляд одним судом кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_3 дозволить призначити йому єдине справедливе та співмірне покарання за вчинені ним злочини, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, меті такого покарання, яке буде направлене на його перевиховання.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав свого захисника, просив направити справу за його звинуваченням до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, з підстав викладених у заяві захисника.

Прокурор проти задоволення клопотань захисника та обвинуваченого заперечував, оскільки вважає, що та обставина, що відносно обвинуваченого існує ще одне кримінальне провадження не має ніякого значення ані для строків розгляду, ані для призначення покарань, у тому числі й за сукупністю злочинів.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що кримінальне провадження за №0003027 від 30.10.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України, необхідно надіслати до апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про направлення до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, оскільки суд першої інстанції не уповноважений на вирішення заявлених захисником питань.

При цьому, суд не вбачає підстав для відхилення клопотання сторони захисту, яка клопоче про обєднання кримінальних проваджень відносно свого підзахисного з метою покращення його становища у разі визнання його винним у пред`явлених обвинуваченнях.

Згідно з ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до положень ст. 34 КПК України, до початку судового розгляду у виняткових випадках, кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження.

Слід зазначити, що метою ст. 6 Конвенції є гарантування того, що особа, яку було обвинувачено у вчиненні злочину, не буде перебувати у стані невизначеності щодо своєї долі надто довгий час (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Болдирєв проти України").

Так судом встановлено, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться на розгляді кримінальне провадження № 0003579 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України (головуючий суддя - ОСОБА_6 ).

Враховуючи, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження №0003027 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України слід направити до Апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення клопотання сторони захисту.

В частині заявленого клопотання про зміну запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, з врахуванням тяжкості злочину в скоєні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а також у зв`язку з тим, шо ризики, які були враховані при обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою станом на день судового розгляду не відпали.

Сторона захисту, як і сам обвинувачений, клопоче про зміну запобіжного заходу, оскільки обвинувачений має сімю, завдані збитки відшкодував, претензії потерпілих відсутні, тому ризик незаконного впливу відсутній, як і відсутні будь-які докази, що обвинувачений буде переховуватись від суду, та перешкоджати розгляду справи. Також, зазначали, що прокурором не представлено доказів наявності ризиків, які існували на момент обрання запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває під вартою з 07.11.2014року.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації, його стан здоров"я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимості.

Слід зазначити, що якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (рішення ЄСПЛ у справі Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року, серія А, № 7, с. 24 25, п. 12; рішення у справі Яґчі і Сарґін проти Туреччини від 8 червня 1995 року, серія A, №319-A, п. 52).

Для відмови в досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд; ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, вчинення ним подальших правопорушень або спричинення ним порушень громадського порядку. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. (рішення у справі W. проти Швейцарії від 26 січня 1993 року, серія А, №254-А, п. 33).

На думку суду, прокурором, як стороною звинувачення, не наведено переконливих мотивів, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на потерпіліх спростовується відсутністю у потерпілих претензій до обвинуваченого. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень може бути мінімілізований шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема домашнім арештом в умовах контролю за поведінкою обвинуваченого.

Відповідно до пілотних рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (Буткевічюс проти Литви, № 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II, Єлоєв проти України, № 17283/02). При цьому, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, має родину, відшкодував завдану шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час ризики, які враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку.

За таких обставин, суд, з урахуванням міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, його особи та пред`явлених звинувачень, відсутність судимостей, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Тому, обвинуваченому, слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрована та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання слідчому свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду, в робочі, вихідні та святкові дні у період часу з 19год.00хв. до 07год.00хв.; утримуватися від будь-якого спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду, вжити заходів для пошуку роботи.

Суд вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 2, 32, 33, 34, 109, 178, 181, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження №0003027 від 30.10.2014 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за правовою кваліфікацією по ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003027 від 30.10.2014 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за правовою кваліфікацією по ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України направити до Апеляційного суду Дніпропетровської області для вирішення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для об"єднання в одне провадження з кримінальним провадженням № 0003579 від 05.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що є в провадженні цього суду.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строків тримання під вартою відхилити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, починаючи з 17 лютого 2015 року до 15 квітня 2015 включно.

Домашній арешт обвинуваченого ОСОБА_3 , здійснювати за адресою його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 та при цьому покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрована та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання слідчому свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду, в робочі, вихідні та святкові дні у період часу з 19год.00хв. до 07год.00хв.; утримуватися від будь-якого спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду, вжити заходів для пошуку роботи.

ОСОБА_3 звільнити з під варти негайно в залі суду.

Вважати ОСОБА_3 таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Контроль та виконання ухвали покласти на Інгулецький РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Інгулецький РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомляти про виконання ухвали з періодичністю один раз на тиждень.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору після її проголошення та направити начальнику Криворізького слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що під час здійснення за ним контролю з приводу виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, працівники внутрішніх справ мають право з`являтися за місцем його проживання, а також вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційну скарги на судове рішення, прийняте за наслідками розгляду кримінального провадження.

У судовому засіданні 17 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст оголошено 20 лютого 2015року в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області за адресою: пр-т Миру 24, зал с/з №. 309.

Суддя: ОСОБА_1