АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження №0003647 та № 0000323 (об`єднане в одне провадження ухвалою суду першої інстанції від 17.09.2014 року) за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , прокурора прокуратури м. Черкаси ОСОБА_11 та старшого прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Єнгіджа Араратського району Вірменія, вірменин, громадянин України, пенсіонер, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживаючий: АДРЕСА_2 , судимості немає,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за яке йому призначено покарання - 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та із спеціальною конфіскацією;

визнаний невинуватим та виправданий у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за недоведеністю, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 368,94 грн. Витрати на залучення експертів по епізоду шахрайства в сумі 1409,31 грн. віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов ТОВ «Комбінат хлібопродуктів «Тальне» заявлений до ОСОБА_8 в сумі 1 887 305,78 грн. залишено без задоволення.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_8 визнаний судом винним у тому, що він, маючи статус підозрюваного у кримінальному провадженні №0003647 від 31.08.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування у якому здійснював старший слідчий СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 , діючи умисно та з метою уникнення від кримінальної відповідальності, 15 липня 2014 року, перебуваючи у приміщенні Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області, запропонував старшому слідчому СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 надати йому неправомірну вигоду у розмірі 5 000 ( п`ять тисяч ) доларів США за вирішення останнім питання щодо внесення змін до матеріалів кримінального провадження, які б в подальшому стали підставою для закриття кримінального провадження прокурором або визнання його невинним під час судового розгляду провадження. Після цього, ОСОБА_8 , реалізуючі свій злочинний умисел, направлений на надання неправомірної вигоди особі, яка займає відповідальне становище старшому слідчому СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 , 21 липня 2014 року приблизно о 10 годині 20 хвилин під час особистої зустрічі з останнім, перебуваючи біля приміщення спорткомплексу «Манеж» в м. Черкаси по вул. Пастерівській, 102, передав ОСОБА_12 частину раніше обумовлених ним грошових коштів в сумі 4 000 ( чотири тисячі ) доларів США, що станом на 21 липня 2014 року дорівнює 46 622 грн. 37 коп. ( сорок шість тисяч шістсот двадцять дві ) грн. 37 коп. в якості неправомірної вигоди за позитивне вирішення питання щодо здійснення слідчим дій, які будуть підставою для закриття кримінального провадження прокурором або в подальшому в суді.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 також було прид`явлено обвинувачення в тому, що він 30.05.2007 року, являючись у відповідності до реєстраційної картки про включення відомостей про юридичну особу одним із засновників товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-торгівельне підприємство „Діоніс та перебуваючи на посаді директора цього товариства, достовірно знаючи про наявність права вимоги боргу до ДП ДАК „Хліб України „Тальнівський комбінат хлібопродуктів на загальну суму 1 887 305, 14 грн., перебуваючи за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, буд. 258, в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_13 уклав договір уступки права вимоги з приватним підприємцем ОСОБА_14 проживаючим за адресою АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , згідно умов якого товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-торгівельне підприємство „Діоніс уступило право вимоги боргу у сумі 1887305, 14 грн. приватному підприємцю ОСОБА_14 за 500000 грн., який в подальшому переуступив отримане право вимоги на користь ТОВ „Комбінат хлібопродуктів „Тальне згідно договору переуступки від 14.12.2012 року.

Надалі ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-торгівельне підприємство „Діоніс не являється кредитором ДП ДАК „Хліб України та не має права вимоги боргу у сумі 1 887 305, 14 грн., та не може його отримати у передбаченому законом порядку, оскільки 30.05.2007 року ним зазначене право переуступлене умисно, з корисливих мотивів, незаконно, шляхом обману, а саме: надання до господарського суду по справі № 04/05/10-01-14-05-08/4129 за заявою ТОВ „Виробничо-торгівельне підприємство „Діоніс до дочірнього підприємства державної акціонерної компанії „Хліб України „Тальнівський комбінат хлібопродуктів відомостей у вигляді, заяв, пояснень в яких маються відомості щодо не визнання договору переуступки права вимоги на суму 1 887 305, 14 грн.. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 завдано збитків приватному підприємцю ОСОБА_14 на загальну суму 500 000 грн., що на момент вчинення кримінального правопорушення в 2 500 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України.

За вказаним обвинуваченням судом ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині визнання невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за недоведеністю його складу та пом`якшення призначеного йому за ч. 3 ст. 369 КК України покарання, і вважає,, що судом неправильно визначено підстави для його виправдування, що призвело до неврахування вказаних обставин при винесенні відносно нього обвинувального вироку за ч. 3 ст. 369 КК України і, що обвинувачений повинен бути виправданий за недоведеністю події кримінального правопорушення. З урахуванням фактичних обставин провадження, зокрема того, що ОСОБА_8 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України внаслідок існування відносно нього кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 КК України за яким його виправдано, особи обвинуваченого, який частково визнав винуватість у вчиненому, щиро покаявся, вчинив правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, незадовільний стан його здоров`я, досягнення пенсійного віку, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, вчинення правопорушення вперше, відсутність судимостей, просить призначити йому покарання за ч. 3 ст. 369 КК України у виді 1 року позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнити його від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з конфіскацією всього належного йому майна та із спеціальною конфіскацією;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого від відбування покарання за ч. 3 ст. 369 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, без конфіскації всього належного йому майна, однак із спеціальною конфіскацією. Як на підстави пом`якшення призначеного покарання, апелянт посилається на ті ж обставини, які зазначені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_10 ..

Доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 ідентичні за своїм змістом апеляційним вимогам, викладеним захисником ОСОБА_10 ;

- прокурор прокуратури м. Чекраси ОСОБА_11 порушує питання про скасування вироку районного суду в частині виправдування ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України, через невідповідність його висновків фактичним обставинам кримінального провадження та постановити відносно нього новий вирок, яким засудити за даною статтею на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Зазначає, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 ґрунтується лише на показаннях останнього, який є зацікавленою особою, а суд прийшов до хибного висновку про визнання недопустимими ряду доказів, які прокурор поклав в основу пред`явленого обвинувачення. При цьому, судом не дано оцінку доказам, що містяться в матеріалах кримінального провадження та не враховано, що ОСОБА_8 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України з метою уникнення від відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, чим саме визнавши вину у його вчиненні.

- прокурор прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду через невідповідність його висновків фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. ч. 3 ст. 369 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та спеціальною конфіскацією, за ч. 4 ст. 190 КК України на 7 років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, остаточно визначити до відбування покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна та спеціальною конфіскацією. Як на підстави скасування виправдувального вироку, апелянт посилається на ті ж обставини, які зазначені в апеляційній скарзі прокурором ОСОБА_11 , а в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 369 КК України додатково зазначає, що судом при призначенні покарання не було в повному обсязі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, з максимальною санкцією покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На апеляційні скарги прокурорів захисником ОСОБА_10 подано заперечення, в яких він просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 цивільний позивач ТОВ «Комбінат хлібопродуктів «Тальне», підтримавши апеляційні вимоги прокурорів, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників, засудити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України та задовольнити в повному обсязі заявлений до останнього цивільний позов в сумі 1 887 305, 78 грн.

До початку апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про повторне дослідження ряду доказів у кримінальному провадженні в порядку ст. 404 КПК України, в задоволенні якого згідно ухвали колегії суддів від 03.07.2015 року відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтримали подані ними апеляційні скарги в повному обсязі та необхідності зміни вироку в частині підстав виправдування обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України та пом`якшення призначеного покарання за ч. 3 ст. 369 КК України, міркування прокурорів про задоволення апеляційних скарг прокурорів, з викладених в них доводів та залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.369 КК України - як надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за чинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, є правильною

Зазначені обставини в цілому сторони фактично не оспорювали під час судового розгляду справи і не оскаржуються у поданих апеляційних скаргах.

Обґрунтованим також є вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, з огляду на наступне.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373, п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України, пославшись на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що зібрані у справі докази не доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і вичерпано всі можливості отримати додаткові докази, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому підлягають тлумаченню на користь обвинуваченого.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України доводиться зібраними по справі доказами - матеріалами кримінального провадження №00003647, зокрема даними:

- договором уступки права вимоги від 30.05.2007 року, відповідно якого ОСОБА_8 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_13 уклав договір уступки права вимоги з приватним підприємцем ОСОБА_14 ;

- додатком № 1 до договору про уступку права вимоги від 30.05.2007 року, а саме: акт приймання-передачі документів, які засвідчують права, що передаються;

- протоколом огляду предмету від 25.09.2014 року, відповідно якого було оглянуто договір уступки права вимоги від 30.05.2007 року і додаток № 1 до вказаного договору та постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження в якості речових доказів зазначених документів;

- висновком експерта № 1/1106 від 11.11.2013 року, відповідно якого: підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Директор» перед написом « ОСОБА_8 » договору про відступлення права вимоги від 25.02.2007 року виконаний, ймовірно не самим ОСОБА_8 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_8 в графі «ПІДПИСИ:» перед написом « ОСОБА_8 » договору уступки права вимоги від 30.05.2007 року виконаний ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Від Першого Кредитора»: Директор ТОВ ВТП «Діоніс» -» в Акті приймання-передачі від 30.05.2007 року Додатку № 1 до договору про уступку права вимоги від 30.05.2007 року виконаний ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду предмету від 12.05.2014 року, відповідно якого було оглянуто акт приймання-передачі грошових коштів в сумі 500000 грн., на виконання умов договору уступки права вимоги від 30.05.2007 року та постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження в якості речових доказів зазначеного документу;

- висновком експерта № 1/613 від 21.05.2014 року, відповідно якого підпис від імені ОСОБА_8 «Від Першого Кредитора»: Директор ТОВ ВТП «Діоніс» в графі «_____» акту приймання-передачі від 30.05.2007 року виконаний вірогідно самим ОСОБА_8 ;

- повідомленням про підозру від 21.07.2014 року.

Крім того, на підтвердження пред`явленого обвинувачення, орган досудового розслідування послався на показання свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та представника потерпілого ОСОБА_19 .

Колегією суддів встановлено, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив факт не доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Так, згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_8 уклав кілька договорів уступки боргу, укладених між ТОВ « ВТП «Діоніс », з іншими суб`єктами підприємницької діяльності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, існувало три договори про відступлення права вимоги до ДП ДАК « Хліб України » « Тальнівський комбінат хлібопродуктів » на суму 1 887 305, 14 грн., укладених від імені ТОВ « ВТП « Діоніс » : 22.05.2007 року з фізичною особою підприємцем ОСОБА_20 ; 25.02.2007 року з приватним підприємством « Скарб »; 30.05.2007 року з приватним підприємцем ОСОБА_14 ..

В подальшому, придбавши у ПП ОСОБА_14 право уступки вимоги ТОВ « Комбінат хлібопродуктів « Тальне », звернулося до господарського суду Черкаської області з клопотанням про заміну кредитора. Однак ухвалою господарського суду Черкаської області від 17.04.2013 року в задоволенні вказаного клопотання про внесення змін до реєстру кредиторів було відмовлено, залишено кредитором ТОВ « ВТП « Діоніс », мотивуючи тим, що в справі про банкрутство наявні вищевказані договори відступлення права вимоги, а питання визнання неукладеними або недійними укладених ТОВ « ВТП « Діоніс » договорів відступлення права вимоги має бути вирішено в окремому позовному провадженні поза межами справи про банкрутство ДП ДАК « Хліб України » « Тальнівський комбінат хлібопродуктів ».

Судом також встановлено, що договір уступки вимоги з ПП ОСОБА_14 30.05.2007 року від імені ТОВ « ВТП « Діоніс » підписав ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта № 1/1106 від 11.11.2013 року, показаннями свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обгрунтованим є висновок суду і про те, що стороною обвинувачення не спростовано доводи сторони захисту та покази обвинуваченого ОСОБА_8 , що останній не підписував договір від 22.05.2007 року з ФОП ОСОБА_20 ( на підтвердження цього стороною захисту подано копії документів з господарської справи, зокрема касаційної скарги, в якій зазначено, що директор ТОВ « ВТП «Діоніс » не підписував жодних договорів із фізичною особою підприємцем ОСОБА_20 ; висновку експерта № 2044-П, №2188-ТЕД від 29.10.2012 року, що підпис в графі « Директор ___ ОСОБА_8 в договоре уступки права требования » від 22.05.2007 року виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою), а також, що ОСОБА_8 , як директор ТОВ « ВТП « Діоніс » не підписував договір про відступлення права вимоги від 25.02.2007 року з ПП « Скарб ». Доказом такої лінії захисту є дані висновку експерта № 1/1106 від 11.11.2013 року ( т. 2 а. с. 282 289 ), що підпис від імені ОСОБА_8 в графі « Директор» перед написом « ОСОБА_8 » договору про відступлення права вимоги від 25.02.2007 року виконаний, ймовірно, не самим ОСОБА_8 , а іншою особою.

Колегія судді вважає обгрунтованим рішення суду щодо допустимості як доказу висновку експерта від 14.04.2015 року №1/347, наданого в судовому засіданні стороною захисту, згідно якого підпис від імені ОСОБА_8 в графі « Директор ТОВ « ВТП Діоніс » у поясненні від 12.04.2013 року виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою з наслідуванням будь якого дійсного підпису (підписів) ОСОБА_8 , що спростовує доводи сторони обвинувачення про надання обвинуваченим до господарського суду заяв, пояснень, відомостей щодо невизнання уступки права вимоги, що і було покладено в основу обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції у відповідності до статті 370 КПК України постановив законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , і не знаходить підстав для його скасування,а доводи апеляційної скарги прокурора - безпідставними..

Доводи сторони захисту щодо необхідності зміни вироку в частині підстав виправдування обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України та пом`якшення призначеного покарання за ч. 3 ст. 369 КК України колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України було відкрито 31.08.2013 року за заявою директора ТОВ КХПТальне про вчинення шахрайства директором ТОВ „Виробничо-торгівельне підприємство „Діоніс з питання права вимоги значної суми коштів потерпілої сторони. При цьому у кримінальному провадженні встановлено, що дійсно такі події вібулися, проте в ході судового розгляду не доведено, що в діянні саме ОСОБА_8 є склад зазначеного кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 369 КК України суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України правильно урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, який згідно ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, має пенсійний вік, наявність у тому числі ряду хронічних захворювань.

Наявність обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено і стороною обвинувачення та захисту не доведено.

Таким чином, колегія суддів вважає., що суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та спеціальною конфіскацією, призначив покарання, яке є необхідне й достатнє для зазначених цілей, а тому підстав для призначення більш суворого покарання чи його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Обставин, на які є посилання у апеляційних скаргах захисників, зокрема, що ОСОБА_8 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України внаслідок існування відносно нього кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, за яким його виправдано, частково визнав вину у вчиненому і щиро кається, вчинив правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, незадовільний стан його здоров`я, досягнення пенсійного віку, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, вчинення правопорушення вперше, відсутність судимостей, судом першої інстанції враховано як обставини, які характеризують ступінь тяжкості злочину та особу винного в цілому при при значенні мінімального за санкцією ч. 3 ст. 369 КК України покарання. Такі обставини не зменшують тяжкість злочину, і, з урахуванням встановленої судом необхідності виправлення засудженого та передбаченої законом мети запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, є не достатніми для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :
вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , прокурора прокуратури м. Черкаси ОСОБА_11 та старшого прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий :

Судді :