йСправа № 304/320/15-к Провадження № 1-кп/304/52/2015
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2015 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000001 від 09 січня 2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого начальником Закарпатської лісопромислової дільниці Державного підприємства «Івано-Франківський військовий лісокомбінат», раніше не судимого,-
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 в січні 2008 року, будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, достовірно знаючи про заборону відчуження майна, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, у порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 139 Кодексу законів про працю України, ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п.п. 1.1, 1.3, 2.4, 3.1, 3.4, 4.1, 4.2, 6.2 Положення від 24.01.2006 року, умисно, незаконно, з корисливих мотивів розтратив чуже майно, що перебувало в його віданні, шляхом безоплатної передачі матеріальних засобів даної дільниці - заточного верстату інв. № 23 ринковою вартістю 1680 грн., токарного (металооброблювального) верстату інв. № 20 ринковою вартістю 12870 грн., гвинторізного (свердлильного) верстату інв. № 12 ринковою вартістю 17020 грн., на загальну суму всього 31570 грн. на користь ТзОВ «Індустрія Деревообробки» з можливістю ним розпоряджатись, чим заподіяв матеріальні збитки ДП ІФВЛГТК на вищевказану суму.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці ДП ІФВЛПК, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в червні 2011 року, перебуваючи на території Закарпатської лісопромислової дільниці, в м. Перечин, пров. Червоноармійський, №5 Закарпатської області, діючи всупереч інтересам служби та наведених вимог законодавства, реалізуючи свій злочинний умисел на приховання вчиненої ним у січні 2008 року розтрати верстатів заточного інв. № 23, гвинторізного (свердлильного) інв. № 12 та токарного (металооброблювального) інв. № 20 загальною ринковою вартістю 31570 грн.00 коп., шляхом безоплатної їх передачі на користь ТзОВ «Індустрія Деревообробки», склав три завідомо неправдиві офіційні документи, а саме акти обстеження технічного стану б/н верстатів заточного інв. № 23, гвинторізного (свердлильного) інв. № 12 та токарного (металооброблювального) інв. № 20 (передбачені п. 6 Порядку списання об`єктів державної власності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1314 від 08.11.2007, надалі Порядок), у які за його вказівкою підлеглими працівниками дільниці, які фактично не усвідомлювали дійсності вчинених ними дій, внесено завідомо неправдиві дані про те, що вищевказані верстати як надлишкове майно не використовується, постійно погіршується їх стан та наносяться збитки підприємству, пов`язані з їх утриманням і охороною, верстати є технічно несправними, у зв`язку з чим їх доцільно списати з подальшим здаванням в металобрухт, які після затвердження обвинуваченим ОСОБА_3 власним підписом та відтиском печатки дільниці набули статусу офіційного документу. У подальшому, завідомо неправдиві офіційні документи акти обстеження технічного стану верстатів, обвинувачений ОСОБА_3 упродовж червня-грудня 2011 року подав на розгляд комісії ДП ІФВЛПК про списання вказаного майна, а відповідно 14 грудня 2011 року комісією по списанню матеріальних цінностей ДП ІФВЛПК прийнято рішення (протокол) про списання з балансу дільниці 25 одиниць основних засобів, зокрема верстатів заточного інв. № 23, гвинторізного (свердлильного) інв. № 12 та токарного (металооброблювального) інв. № 20. При цьому, вищевказані верстати з січня 2008 року перебувають на ТзОВ «Індустрія Деревообробки» та використовуються працівниками вказаного підприємства за прямим функціональним призначенням.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у травні-червні 2012 року, перебуваючи в одному із службових приміщень Закарпатської лісопромислової дільниці, що знаходиться за адресою м. Перечин пров. Червоноармійський, №5 Закарпатської області, діючи всупереч інтересам служби та наведених вимог законодавства, діючи з єдиним злочинним умислом на приховання вчиненої ним у січні 2008 року розтрати верстатів заточного інв. № 23, токарного (металооброблювального) інв. № 20 та гвинторізного (свердлильного) інв. № ) 2, склав - звіт про списання майна дільниці (передбачений п. 28 Порядку), у який серед інших даних вніс завідомо неправдиві відомості про нібито реалізацію верстатів заточного інв. № 23, токарного (металооброблювального) інв. № 20 та гвинторізного (свердлильного) інв. № 12 в металобрухт, який після затвердження ним власним особистим підписом та відтиском печатки дільниці набув статусу офіційного документу, після чого у 2012 році надав указаний звіт до ДП ІФВЛПК.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в березні 2014 року, перебуваючи у м.Перечин та достеменно знаючи, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення службовими особами Закарпатської лісопромислової дільниці розтрати (чужого) державного майна, у ході якого, зокрема досліджується законність передачі у січні 2008 року металооброблювальних верстатів на ТзОВ «Індустрія Деревообробки», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи всупереч інтересам служби та наведених вимог законодавства, з метою узаконити протиправне, безоплатне відчуження вищевказаних верстатів на користь ТзОВ «Індустрія Деревообробки» та щоб уникнути кримінальної відповідальності, склав завідомо неправдиві офіційні документи - договір схову від 15.01.2008 року та акт прийому-передачі на відповідальне зберігання вищевказаних верстатів від 15.01.2008 року (передбачених вимогами глави 66 Цивільного кодексу України), у які вніс завідомо неправдиві відомості про дату їх укладення, які після затвердження ним своїм особистим підписом та відтиском печатки дільниці набули статусу офіційного документу.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зловживаючи своїм службовим становищем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про заборону відчуження майна дільниці без дозволу ДП ІФВЛПК, діючи всупереч інтересам служби та у порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 139 Кодексу законів про працю України, ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п.п. 2.5, 3.1, 4.1, 4.2, 4.13, 4.16 Положення від 01.09.2009 року, в грудні 2009 року повторно, умисно, з корисливих мотивів розтратив вантажний автомобіль марки «УРАЛ 4320», двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , інв. № 35, який перебував на балансі Закарпатської лісопромислової дільниці ДП ІФВЛПК, ринкова вартістю якого 53207 грн. 00 коп., шляхом незаконної, безоплатної (взамін існуючої заборгованості із виплати заробітної плати) його передав працівнику Закарпатської лісопромислової дільниці гр. ОСОБА_6 , чим заподіяв матеріальні збитки державному підприємству на вищевказану суму.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно- розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у червні 2011 року в одному із службових приміщень Закарпатської лісопромислової дільниці, що знаходиться за адресою м. Перечин, пров. Червоноармійський, №5 Закарпатської області, діючи всупереч інтересам служби та наведених вимог законодавства, реалізовуючи свій злочинний умисел на приховання вчиненої ним у грудні 2009 року розтрати вантажного автомобіля марки «УРАЛ 4320», двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , інв. № 35 ринковою вартістю 53207 грн.00коп., шляхом незаконної, безоплатної (взамін існуючої заборгованості із виплати заробітної плати) його передачі працівнику Закарпатської лісопромислової дільниці ОСОБА_6 , склав акт обстеження технічного стану вказаного вантажного автомобіля (передбачений п. 6 Порядку), у який за його вказівкою підлеглими працівниками дільниці, які фактично не усвідомлювали дійсності вчинених ними дій, внесено завідомо неправдиві дані про те, що вказаний вантажний автомобіль технічно несправний, який після затвердження ОСОБА_3 власним підписом та відтиском печатки дільниці набув статусу офіційного документу та у подальшому, вищевказаний завідомо неправдивий офіційний документ, а саме акт обстеження технічного стану вказаного вантажного автомобіля, ОСОБА_3 упродовж 2011 року подав на розгляд комісії ДП ІФВЛПК, про списання майна.

Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи службовою особою - начальником Закарпатської лісопромислової дільниці, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зловживаючи своїм службовим становищем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про заборону відчуження майна дільниці без дозволу ДП ІФВЛПК, а також те, що на балансі Закарпатської лісопромислової дільниці перебуває вантажний автомобіль марки «КАМАЗ 53212», двигун № НОМЕР_3 , шасі НОМЕР_4 , інв. № 5, що перебував у його розпорядженні, в лютому 2012 року, діючи всупереч інтересам служби, у порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 139 Кодексу законів про працю України, ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п.п. 2.5, 3.1, 4.1, 4.2, 4.13, 4.16 Положення від 01.09.2009 року, повторно, умисно, з корисливих мотивів, розтратив двигун № НОМЕР_3 до вказаного вантажного автомобіля КАМАЗ, ринковою вартістю 11110 грн., шляхом незаконної безоплатної (взамін існуючої заборгованості за поставлену лісопродукцію) його передачі приватному підприємцю ОСОБА_7 , чим заподіяв матеріальні збитки державному підприємству на указану суму.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані: за ч.2 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем; за ч.3. ст.191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчинена повторно та за ч.1 ст.366 КК України, як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

13 березня 2015 року в м.Ужгород між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 досягнуто та укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_3 визнає свою винуватість у вищевказаних кримінальних злочинах (правопорушеннях). Крім цього, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2, ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_3 , зокрема: за ч.2 ст.191 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 (три) роки; за ч.3 ст.191 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3(три) роки; за ч.1 ст.366 КК України, у виді штрафу в розмірі 200(двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3(три) роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3(три) роки. На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції. Також сторони визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину за обставин зазначених в угоді про визнання винуватості визнав повністю, щиро розкаявся та просив суд затвердити дану угоду, при цьому надав суду згоду на призначення саме узгодженого в угоді покарання та заявив, що він цілком розуміє наслідки такої угоди.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні також просив затвердити зазначену угоду, оскільки така відповідає вимогам закону, її було укладено добровільно, а вказана у ній міра покарання узгоджена та визначена відповідно норм КК України.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, суд, заслухавши сторін кримінального провадження, думку адвоката ОСОБА_5 , який не заперечив проти затвердження даної угоди, оглянувши надані матеріали, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні можу бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.ч.2,4,5ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Як встановлено у підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_3 обгрунтовано підозрюється у вчиненні даних злочинів, передбачених ч.2 ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, і такі згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості (ч.1 ст.366 КК України), середньої тяжкості (ч.2 ст.191 КК України) та тяжкого злочину (ч.3 ст.191 КК України).

Крім цього встановлено, що 13 березня 2015 року в м.Ужгород між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 на підставі ст.ст.468,469,470,472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості, і прокурор та підозрюваний правильно розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Разом з цим встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості від 13 березня 2015 року сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену міру покарання.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що умови даної угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, а також відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди є добровільним, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваного, тому суд вважає, що угода про примирення від 13 березня 2015 року, укладена між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 може бути затверджена і останньому може бути призначено покарання узгоджене сторонами угоди.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити попередньо обраний - особисте зобов`язання.

Питання про процесуальні витрати вирішити в порядку ст.ст.124,126 КПК України.

Речових доказів по справі немає.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Тому, на підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.368, 369, 370, 373, 374, 375 КПК України, суд ,-
З А С У Д И В :
Угоду про визнання винуватості від 13 березня 2015 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, а саме:

- за ч.2 ст.191 КК України у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій терміном на 3(три) роки;

- за ч.3 ст.191 КК України у виді позбавлення волі на строк 5(п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3(три) роки;

- за ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3(три) роки.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити попередньо обраний - особисте зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджених витрат на проведення автотоварознавчої та товарознавчої експертиз всього в розмірі 1567 грн. 08 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України з врахуванням права оскарження даного вироку, відповідно до ч.2 ст.473 КПК України до апеляційного суду Закарпатської області через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили через 30 (тридцять) днів з моменту проголошення, якщо він не буде оскаржений.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_3 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення (злочину).

Копію вироку негайно після його проголошення вручити підозрюваному та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку суду.
Головуючий: ОСОБА_1