Справа № 371/1217/15-к Головуючий у І інстанції Поліщук
Провадження № 11-сс/780/333/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - ОСОБА_1 суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при секретарі ОСОБА_4 з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого, - відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали слідчого судді, до суду із клопотанням, погодженим з прокурором у даному кримінальному провадженні, про взяття під варту ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, звернувся слідчий СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області, мотивуючи тим, що підозрюваним вчинено злочин, за який передбачено покарання від шести до десяти років позбавленням волі, та наявністю ризику того, що підозрюваний може переховуватися від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється. Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_7 - відмовлено та зобов`язано останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, оскільки на думку слідчого судді, відсутні ризики, які доводять, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Прокурором не доведено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення. З клопотання та доданих до нього матеріалів не вбачається наявність у ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, усвідомлення, того що для реалізації його злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. При цьому, слідчим суддею врахованого, що ОСОБА_7 раніше судимий за особливо тяжкий злочин, судимість не погашена, за місцем проживання характеризується як особа, яка не має компрометуючих даних. Слідчий суддя прийшов до висновку, що сторона кримінального провадження не довела обставини, передбачені пунктами 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, тому він вирішив, що доцільним буде зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки вважає, що судом істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, не одружений, не має дітей та постійного місця роботи, тобто не має міцних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, отже, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який свідчить, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування. Стверджує, що на даний час наявні достатні підстави вважати, що у діях ОСОБА_7 існують три ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, що слідчим суддею не було прийнято до уваги. Вважає, що до ОСОБА_7 неможливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, оскільки жоден з них не зможе запобігти спробам ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконно впливу на свідків або продовженню незаконного збуту психотропних речовин з метою власного існування.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку. 16.07.15р. матеріали досудового розслідування по даному факту внесені до ЄРДР за № 0000160. 16.07.15р. ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним покладених на нього обов`язків. У відповідності до ч.1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу. Відмовляючи у задоволенні клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя вірно з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а також з дотриманням вимог ст. 196 КПК України ухвалив рішення про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. При цьому, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, які зібрані у даному кримінальному провадженні. Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно вказав, що в клопотанні відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та прийшов до вмотивованого висновку про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що може запобігти вказаним ризикам, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 ч. 5 КПК України. Доводи апелянта в цій частині є формальними та безпідставними, що не спростовують висновків слідчого судді. З огляду на викладене, колегія суддів визнає вмотивованим рішення слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а саме : зобов`язанння прибувати за кожною вимогою до слідчого. Керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, У Х В А Л И Л А: Ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17 липня 2014 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Головуючий

Суддя