Справа № 127/6521/14-к
Провадження №11-кп/772/581/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001217 від 28.02.2014р. за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2014 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12.02.2013р. вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 год. громадських робіт,
визнано винним за ст. 164 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75, 76 ч. 1 п. 2,3,4 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього ряд обов`язків.
За участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці № 2а-120 від 16.05.1997 року ОСОБА_6 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 1997 р.н., у розмірі 1/6 усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.05.1997 року до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злісне ухилення від сплати аліментів, не бажаючи виконувати рішення суду щодо виплати встановлених аліментів на утримання дитини, а також не бажаючи виконувати свої батьківські обов`язки передбачені законами України щодо утримання малолітньої дитини, продовжив злісно ухилятися від сплати аліментів, не працевлаштовувався та не намагався працевлаштуватись, на обліку в центрі зайнятості не перебував, коштів на сплату аліментів не здобув, заходів щодо погашення заборгованості по аліментах не вживав, ігнорував неодноразові прохання колишньої дружини щодо забезпечення дитини коштами, матеріальної допомоги своїй дитині для його повноцінного життя та всебічного розвитку не надавав, безвідповідально ставився до покладених на нього зобов`язань встановлених рішенням суду, добровільно рішення суду не виконував, приховував доходи.
В зв`язку з бездіяльністю ОСОБА_6 по сплаті аліментів утворилась заборгованість із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, тобто 2844 грн. Так, згідно довідки-розрахунку державної виконавчої служби заборгованість ОСОБА_6 , по сплаті аліментів, за період часу з 14 травня 1997 року по 01 березня 2014 року становить 50345, 29 грн.
В діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України злісне ухилення від встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.
В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_6 , з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ст. 164 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі без застосування ст. 75, 76 КК України, так як застосування іспитового строку не буде сприяти виправленню обвинуваченого, враховуючи його ставлення до вчиненого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній, та просить її задовільнити, пояснивши, що після ухвалення першого вироку обвинувачений не працевлаштувався, а продовжив ухилятися від сплати аліментів, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і вважає, що обвинувачений повинен відбувати покарання реально, так як він вперто не бажає матеріально допомагати на утримання дитини, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін, так як вважає рішення законним та обґрунтованим, а також пояснив, що він не сплачував аліменти так як не працював, а дочці інколи надавав кошти, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 164 КК України є обґрунтованим і законним та прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.
Що стосується призначеного покарання, у виді 2 років обмеження волі та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки, то воно, на думку апеляційного суду, не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_6 притягувався до відповідальності за вчинення аналогічного злочину і, відбувши покарання у вигляді громадських робіт, належних висновків не зробив, аналогічно свою вину визнав лише частково, аліменти не сплачував, бо вважає дитину чужою та ніде офіційно не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, до центру зайнятості з приводу працевлаштування не звертався та на облік не ставав, що дає приводи рахувати про небажання ОСОБА_6 в добровільному порядку погасити вже новий борг по оплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в наслідок чого утворилась чимала заборгованість.
Таким чином відбуте покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети виправлення та перевиховання засудженого, а тому звільнення ОСОБА_6 за аналогічних обставин вчинення кримінального правопорушення від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України є безпідставним та м`яким і не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Що стосується призначеного покарання судом першої інстанції, передбаченого санкцією ст. 164 ч. 2 КК України, у вигляді 2 років обмеження волі, то на думку апеляційного суду, враховуючи відсутність обставин пом`якшуючих покарання, воно буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
З наведених вище підстав, вирок суду підлягає до скасування з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені задовільнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 164 КК України у виді 2 років обмеження волі та звільнення від його відбування на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 164 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
В строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати час перебування його у Крижопільському виправному центрі № 113 з 24.02.2015р.

В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом вірно: