Справа № 1-157/11
В И Р О К

іменем України

28.01.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р.

за участю прокурора Юркової Ю.В.

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має повну середню освіту, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

ОСОБА_2 допустив порушення правил безпеки дорожнього, що призвело до отримання потерпілою ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

13 квітня 2010 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_2, керуючи згідно подорожнього листа технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 316 CDI», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, та рухаючись по вул. Магістральній в напрямку до перехрестя з круговим рухом з вул. Білогородською, що в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, невірно врахував дорожню обстановку, невірно обрав безпечну швидкість, проявив неуважність та безпечність, виїхав на ґрунтове узбіччя, що примикає праворуч до смуги руху в напрямку перехрестя, в наслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка рухалась по узбіччю в попутному напрямку.

В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забоїв, саден обличчя, епідуральної гематоми в проекції лобної частки головного мозку зліва, перелом лобної кістки зліва, субдуральноъ гематоми лівої лобно-скроневої ділянки, геморагічного забою лівої лобної частки головного мозку із дислокацією серединних структур вправо, внутрішньо-мозковоъ гематоми лівої лобної частки, посттравматичного зовнішнього отиту справа, посттравматичного середнього отиту справа, гемотимпануму справа; розхідної посттравматичної косоокості лівого ока, забою правого колінного суглобу. Перелом лобної кістки, згідно висновку судово-медичної експертизи № 315/Д від 12.10.2010 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Своїми діями водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п. 1.3 (учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими), п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків), п. 1.10 (узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташованої з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених Правилами дорожнього руху України; узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедистів (за відсутністю тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней)), п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 12.2 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року.

Вказані порушення п. п. 1.3, 1.5, 1.10, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_2 знаходяться в прямому причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та суду пояснив, що він має близько 18 років водійського стажу, за які в ДТП не потрапляв. Щодо обставин справи пояснив, що у квітні 2004 року він влаштувався на роботу водієм маршрутного автобуса в автомобільну компанію «АТН», де почав стажуватися. 13.04.2010 року він приступив до роботи о 5.30 ранку, отримав технічно справний автомобіль марки «Mercedes-Benz 316 CDI», державний номер НОМЕР_1, поставив відмітку механіка та вирушив маршрутом № 720, який курсує з м. Боярка до м. Києва в район цирку. Приблизно о 23 годині 30 хвилин він закінчував робочий день, повертався в м. Боярка. В салоні мікроавтобуса було близько 5 чоловік. Рухався він зі швидкістю приблизно 20-30 км/год з увімкненим ближнім світлом фар. Проїхавши пішохідний перехід, що перетинає вул. Магістральну, він почав підїжджати до перехрестя з круговим рухом для подальшої зміни напрямку. Перед кругом він рухався в правій крайній смузі для руху та не доїжджаючи до кругу близько трьох метрів, включив покажчик лівого повороту та, майже виїхавши в зону дії кругового руху, відчув звук удару в правий передній бік. Він відразу зупинив автомобіль та вийшов з салону. Вийшовши з автомобіля, він помітив, що позаду автомобіля з правої сторони на краю проїзної частини лежала дівчина, яка була без свідомості. Біля неї був хлопець, який намагався її підняти. З салону автомобіля повиходили люди, які почали кричати, щоб дівчину не рухали, оскільки вона травмована. Хтось викликав швидку та ДАІ. Каретою швидкої медичної допомоги дівчину з місця ДТП відвезли до лікарні, а він залишився на місці до приїзду працівників ДАІ. У вчиненому щиро розкаявся, відверто шкодував про вчинене, просив не позбавляти волі, не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки для нього це єдиний заробіток.

Крім повного визнання вини підсудним ОСОБА_2 його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується:

- оголошеними згідно ст. ст. 304, 306 КПК України, показами потерпілої ОСОБА_6, яка надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_2 не має, просила його суворо не карати, не позбавляти волі, підтримала покази, які давала на досудовому слідстві, що 13.04.2010 року приблизно о 19 годині до неї за місцем проживання прийшов її хлопець ОСОБА_7 та запропонував піти погуляти, на що вона погодилася, і вона разом з ним вийшла на вулицю. Приблизно до 22 годині вони гуляли поблизу ЗАГСу в м. Боярка по вул. Білогородській. Так як вже був пізній час, то вони почали збиратися додому. На той час на вулиці було холодно і вони вирішили підїхати на маршрутному таксі, але на якому саме вона не памятає. Доїхавши до кругу, що в м. Боярка, вони вийшли з маршрутки поблизу кафе «1А» та попрямували в напрямку будинку, що знаходився на іншій стороні кругу. Так як їм потрібно було перейти на інший бік, то вони попрямували до пішохідного переходу, який веде на інший бік вул. Магістральна. Перейшовши на інший бік по пішохідному переходу, вони попрямували по узбіччю в напрямку початку автодороги Боярка-Білогородка, щоб перейти дорогу і вийти до житлового масиву, де знаходиться її будинок. Що відбулося далі їй невідомо, так як вона прийшла до тями 20.04.2010 року в Київській обласній клінічній лікарні і, як їй розповіла мати, то вона потрапила під колеса маршрутного таксі № 720, коли йшла разом зі своїм хлопцем в напрямку а/д Боярка-Білогородка. Яким чином вони рухалися до моменту наїзду, де вона знаходилась по відношенню до проїзної частини, в який бік її тіла відбувся удар не памятає. В результаті ДТП вона отримала тяжкі травми голови і, що відбувалося того дня не памятає (а.с. 31);

- рапортом від 13.04.2010 року про обставини ДТП (а.с. 9); протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2010 року (а.с. 10-15); схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2010 р. (а.с. 16); протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 13.04.2010 р. (а.с. 17); довідкою № 1704 про надання медичної допомоги 13.04.2010 року у Києво-Святошинській ЦРЛ ОСОБА_3 з приводу важкої ЗЧМТ, забою головного мозку, внутрішньо-черепної гематоми, яка в подальшому направлена в Київську обласну клінічну лікарню (а.с. 23); довідкою з Київської обласної клінічної лікарні про перебування на лікуванні ОСОБА_3 (а.с. 25); випискою з історії хвороби № 100606 на ОСОБА_3 (а.с. 34); протоколом відтворення обстановки та обставин події від 10.12.2010 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 (а.с. 55-59); висновком експерта № 504А від 09.07.2010 року, відповідно до якого система робочого гальма, рульове керування та елементи підвіски автомобіля марки «Mercedes-Benz 316 CDI», державний номер НОМЕР_1, несправностей, щоб могли викликати погіршення або відмовлення в роботі перед подією, не виявлено (а.с. 64-72); висновком експерта № 315/Д від 12.10.2010 року (а.с. 78-79); подорожнім листом № 631767 (а.с. 89-92).

Суд визнає, що підсудний в судовому засіданні, потерпіла на досудовому слідстві, давали правдиві покази, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд визнає, що вина підсудного у вчинені злочину доведена повністю, дії ОСОБА_2 кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжких злочинів, підсудний за місцем проживання має позитивні характеристики, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, та, враховуючи обставину, що помякшує покарання, даних про особу підсудного та його ставлення до вчиненого, думки потерпілої, вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, без позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, оскільки приходить до переконання, що виправлення та перевиховання підсудного можливо без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати, а також витрати, повязані з лікування потерпілої в Київській обласній клінічній лікарні, на підставі ст. 93, 93-1 КПК України підлягають стягненню з підсудного.

Долю речових доказів суд вирішує згідно с. 81 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 323 324, КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області 1393,20 за проведення експертизи (а.с. 63).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київської обласної лікарні» 5098,95 грн. витрат, повязаних з лікуванням ОСОБА_3 (а.с. 41).

Речові докази у справі:

-автомобіль марки «Mercedes-Benz 316 CDI», державний номер НОМЕР_1, який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 (а.с. 19) залишити у його розпорядженні;

-жіночий черевик чорного кольору, який переданий на зберігання в камеру схову речових доказів Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України (а.с. 22), - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення прокурором, потерпілою та її представником, а засудженим в той же строк, з часу отримання ним копії вироку.

Суддя М.М.Омельченко