Дата документу Справа № 317/1354/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/486/15
Єдиний унікальний № 317/1354/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000276, за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого рибалкою в РПП Рибний, маючого трьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.07.2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 07.10.2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2013 року і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 07.10.2013 року відносно ОСОБА_9 , за яким він засуджений до основного покарання у виді штрафу у сумі 510 грн., ухвалено виконувати самостійно.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишена у виді тримання під вартою та продовжена на строк 60 днів, тобто до 19 лютого 2015 року. Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання - з 16 лютого 2014 року. У строк відбування покарання зараховано строк тримання обвинуваченого під вартою з 10.04.2013 року по 17.07.2013 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково і ухвалено стягнути на користь останньої з обвинуваченого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 248 грн., та моральної шкоди 30 000 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 14.02.2014 року, близько 19 годин 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм знайомим ОСОБА_10 , яка сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до нього, маючи умисел, направлений на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, наніс йому множинні удари дерев`яною палицею в область голови та тулуба, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження, а саме: закритий втиснутий багатоосколковий перелом лівої скроневої кістки, епідуральну гематому зліва, субдуральні гематоми ліворуч і праворуч, забиття головного мозку, субарахноїдальні церебральні крововиливи; забиту рану в тім`яно -потиличної області ліворуч; синці в лівій скроневій області, в області лівої вушної раковини, на століттях лівого ока, які відповідно до висновку судової медичної експертизи № 1219 від 24.03.2014 року утворилися від дії тупих предметів, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 17 лютого 2014 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилаючись на незаконність вироку через однобічність, неповноту, упередженість судового розгляду, порушення кримінального процесуального закону, зокрема права на захист та норм Конституції України вказує, що суд:

-проігнорував його заяви щодо здійснення на нього слідчим психологічного тиску, необґрунтованої відмови останнім у задоволенні його клопотань про залучення захисника, ознайомлення з матеріалами провадження, допиті свідків захисту, а також перекручування його показань, проведення слідчого експерименту в кабінеті, а не на місці події, фальсифікації висновків експерта № 873 від 18.02.2014 року щодо наявності у нього тілесних ушкоджень;

-не надав належної уваги його доводам стосовно неправдивості показань свідка ОСОБА_11 та безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про повторний допит вказаного свідка, внаслідок чого, зокрема позбавив його можливості задати відповідні питання цьому свідку, та не з`ясував усі деталі події кримінального правопорушення і причетність до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень іншої особою;

-не допитав в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , чиї показання мають суттєве значення для встановлення істини у провадженні;

- залишив поза увагою його показанням стосовно відсутності у нього умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, неможливості утворення таких ушкоджень від його дій, та нанесення потерпілому ударів внаслідок самозахисту та перебування у стані афекту, відсутності між тим та потерпілим сварки, не перебування у стані алкогольного сп`яніння, та взагалі перекрутив його показання у вироку;

- поклав в основу вироку неналежні та недопустимі докази, внаслідок чого неправильно кваліфікував його дії;

- не надав уваги порушенню його права на захист, внаслідок неналежного виконання свої функціональних обов`язків захисником під час судового розгляду;

- не в повному обсязі дослідив докази, зокрема не дослідив речові докази у провадженні. По закінченню з`ясування обставин та перевірки їх доказами, не з`ясував у учасників провадження чи не бажають вони доповнити судовий розгляд та чим саме;

- проігнорував його заяви щодо затримання в дійсності 15.02.2014 року, а не 16.02.2014 року як зазначено в протоколі затримання;

- призначаючи покарання безпідставно не врахував в якості обставин, що пом`якшують його покарання, що він сприяв слідству у встановлені істини у провадженні, у вчиненому зазнався, працює, виховує трьох неповнолітніх дітей, і між тим, необґрунтовано визнав в якості обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що не підтверджено відповідними доказами;

- при вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 не врахував належним чином його майновий стан та не дослідив певні докази, внаслідок чого стягнув з нього на користь останньої в рахунок відшкодування моральної шкоди надто зависоку суму. Крім того, провів останні два судових засідання у відсутність потерпілої.

Внаслідок чого просить прийняти законне та обґрунтоване рішення, правильно кваліфікувавши його дії.

Також обвинуваченим ОСОБА_9 подані клопотання про повторний допит в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , а також про допит в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

У запереченнях прокурор та потерпіла, просять вирок залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу, які вважали, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Не дивлячись на часткове визнання своєї вини, суд дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який під час судового розгляду пояснював, що 14.02.2014 року, повертаючись додому дуже п`яним, біля 19.00 години, у смт. Кушугум, зайшов до будинку потерпілого ОСОБА_19 , з яким дуже добре був знайомий, і де у той час знаходилася ОСОБА_20 , після чого сіли разом за стіл і допили їх пляшку горілки, а потім почали розпивати його пляшку горілки. В процесі цього ОСОБА_21 наполягала на тому, щоб він йшов додому, оскільки був вже дуже п`яний. Потім ОСОБА_22 вийшов і повернувся з палицею - держаком від лопати. Він цю палицю забрав і відкинув у бік. Потерпілий у цей час висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, а потім він нічого не пам`ятає внаслідок вживання спиртних напоїв, залишившись у будинку. Вночі прокинувся від сильного удару по голові, вскочив, перед ним стояла людина, його другий раз вдарили палкою по обличчю. В цей час не розумів де він знаходиться, і відібравши палицю і почав бити навідмаш цю людину, по голові, всьому тілу, не обираючи куди бити, після чого остання впала на підлогу. Після цього сів на ліжко, відкинув палицю у бік і знов відключився. Вранці прокинувся, одягнувся, побачив що потерпілий лежав на підлозі, але крові не бачив, його не оглядав, так як було темно, і не пам`ятав що відбулося вночі. Дізнався про вчинене ввечері того ж дня. Про те, що було у ОСОБА_19 не пам`ятав, а коли почав тверезити, пам`ять почала відновлюватися. Під час допиту вже багато чого пам`ятав.

Зазначені покази узгоджуються з іншими дослідженими судом, як прямими, так і непрямими доказами, а саме: з показаннями даними в ході судового розгляду: потерпілою ОСОБА_7 про те, що ввечері 15.02.2014 року їй зателефонувала сусідка ОСОБА_23 і повідомила, що біля їх будинку знаходиться швидка допомога, яку викликала ОСОБА_24 , і водієм якої є її син - ОСОБА_25 , який повідомив, що її брат ОСОБА_26 знаходиться без свідомості у важкому стані. Згодом ОСОБА_21 їй казала, що того дня до них прийшов ОСОБА_27 з пляшкою. Вона з ним випила, а ОСОБА_28 відмовився. ОСОБА_27 після цього відразу схопив палицю і почав бити нею ОСОБА_29 . Після цього ОСОБА_29 лежав бо був побитий. Вранці встала і пішла по своїх справах, а ввечері вже викликала швидку; свідком ОСОБА_11 про те, що 14.02.2014 року вони з ОСОБА_30 були у нього вдома, коли до них зайшов дуже п`яний ОСОБА_27 , який відразу пішов на кухню і поставив пляшку горілки. ОСОБА_22 попросив його піти, а ОСОБА_27 відразу почав нецензурно лаятися. Між ними почалася бійка, спочатку на кухні, а потім у спальні. ОСОБА_29 почав його виганяти, а потім взяв палицю і один раз вдарив ОСОБА_27 . Той забрав цю палицю і почав бити нею ОСОБА_29 . Наніс 5-7 ударів по голові, шиї, рукам, животу. На другий день, після обіду вона викликала швидку. Також пояснювала, що ОСОБА_27 перший почав бійку, був агресивний. Зранку ОСОБА_29 лежав на підлозі і ще дихав, а на підлозі, на обличчі, на светрі, були сліди крові, ніс був розбитий, а під оком був синяк; свідком ОСОБА_18 про те, що вона перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_27 і вони мають трьох спільних дітей. 14.02.2014 року вона розмовляла по телефону з ОСОБА_31 , але та не сказала, що у них був ОСОБА_27 . Сушко прийшов додому о 07.20 годин, у нього було пошкоджено вухо, яке було у крові та ліг спати. Про злочин дізналася 16.02.2014 року від сусідів; протоколами огляду місця події від 15.02.2014 року та від 16.02.2014 року (з фототаблицями), згідно яких, при огляді території житлового будинку АДРЕСА_2 , виявлені плями бурого кольору та вилучені речі зі слідами, зокрема, дерев`яна палиця, недопалки сигарет, зроблено змиви та зрізи з тканин, а також оглянуті речі ОСОБА_9 , які він добровільно видав - светер, валянки, колоші, куртка, що були упаковані та вилучені, які згодом були вилучені та 21.03.2014 року визнані речовими доказами; протоколами проведення слідчого експерименту від 17.02.2014 року та від 18.02.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , в ході яких ОСОБА_9 підтвердив події та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому і відеозапис ходу вказаних слідчих дій був відтворений у судовому засіданні та міститься на ДВД диску, що визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження згідно постанови слідчого від 20.02.2014 року; висновком судово-медичної експертизи № 1219 від 24.03.2014 р. про тілесні ушкодження та причини смерті ОСОБА_10 , а також про те, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в ході їх допиту та проведення слідчого експерименту, а саме, в результаті нанесення не менше трьох ударів в область голови тупим предметом, в тому числі палицею; лікарським свідоцтвом про смерть № 648 від 19.02.2014 року, у якому причиною смерті ОСОБА_10 17.02.2014 року зазначено - закритий перелом кісток склепіння черепу, свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 від 20.02.2014 року, актовий запис № 04; висновком судово-медичних цитологічних експертиз № 128 та № 129 від 14.03.2014 року, про наявність антигенів, що не виключається від самого потерпілого після дослідження: крові з трупа ОСОБА_10 , фрагменту дерев`яної палки, і домішок слини ОСОБА_9 на недопалках сигарет Темр та Донской табак; з висновками судово-медичної імунологічної експертизи № 188 та № 189 від 17.03.2014 року, згідно якої на підковдрі (об`єкти № 1,2), змиви з підлоги (об`єкти № 3) та зрізі тканини з матрацу встановлено наявність крові людини та виявлені антигени А і Н з і ізогемагглютиніном анти-В в об`єктах № 3, 4 ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від особи (осіб) з такою груповою приналежністю за системою АВО, як у ОСОБА_10 , домішка крові ОСОБА_9 при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею не виключається. На джемпері (об`єкти № 5,6), лівому валянку (об`єкт № 12) встановлено наявність крові людини та виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від особи (осіб) з такою груповою приналежністю крові як у ОСОБА_10 , домішка крові ОСОБА_9 при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею не виключається; з висновком судово-медичної експертизи № 873 від 18.02.2014 року, у якій у ОСОБА_9 зафіксовані легкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупого предмету, саме, синець в області правої вушної раковини, садно у лівій скуловій області.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 передбачені ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Не вбачає колегія суддів і необхідності у повторному допиті в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , оскільки вони були досліджені судом повністю і без порушень.

Також колегія не вбачає необхідності у допиті свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки, як зазначено судом у вироку, деякі з цих свідків декілька разів не з`являлися у судові засідання, їх прибуття в суд було покладено судом на сторону захисту, яка так і не забезпечила їх явку, хоча суд зі свого боку сприяв стороні захисту у явці свідків шляхом здійснення судових викликів, а крім того, як поясняв сам обвинувачений вказані свідки не були очевидцями події злочину, а лише могли підтвердити те, що ОСОБА_24 виходила з будинку вранці і не вжила заходів щодо своєчасної допомоги потерпілому, що виходить за межі судового розгляду згідно ст. 337 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист з огляду на необґрунтовану відмову під час досудового розслідування у задоволенні його клопотань про залучення захисника, а також неналежного виконання свої функціональних обов`язків захисником під час судового розгляду, безпідставні, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження і нічим не підтверджуються. У свою чергу, під час судового розгляду, після надходження такого клопотання суд, негайно вирішив питання про залучення захисника, і в подальшому претензій обвинувачений до захисника ОСОБА_8 , не пред`являв.

Доводи апелянта про ігнорування судом його заяви щодо здійснення на нього слідчим психологічного тиску та перекручування його показань безпідставні, оскільки суд сприймав його безпосередні покази в судовому засіданні, як і покази свідка ОСОБА_11 співставляючи їх також з відтвореними і дослідженими у судовому засіданні відеозаписами слідчих дій, які містяться на ДВД - диску доданому до матеріалів кримінального провадження. Крім того, згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 09.09.2014 року наведені ОСОБА_9 обставини суд взяв до уваги та доручив перевірити їх прокурору Запорізької області. Відповідно до постанови слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 28.10.2014 року кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях слідчого Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Безпідставні і доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови слідчим у задоволенні його клопотань про залучення захисника, ознайомлення з матеріалами провадження, допиті свідків захисту, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а крім того були перевірені судом під час судового розгляду де також не знайшли свого підтвердження. Суд ці твердження сприйняв як намагання ухилитися від відповідальності за вчинений злочин.

Щодо порушень при проведенні слідчого експерименту в кабінеті, а не на місці події, то вони також безпідставні, оскільки виходячи з положень ст. 240 КПК України метою слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і дана стаття не вимагає, щоб ця слідча дія була проведена на місця вчинення злочину. Більш того, згідно цієї норми КПК слідчий експеримент це право, а не обов`язок слідчого чи прокурора. Крім того, така слідча дія була направлена на встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень, а не інших обставин кримінального правопорушення.

Необґрунтовані і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо фальсифікації висновків експерта № 873 від 18.02.2014 року про наявність у нього тілесних ушкоджень, оскільки це виходить за межі судового розгляду, і встановлення таких фактів знаходиться поза компетенцією суду.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неналежної уваги судом першої інстанції його доводів стосовно неправдивості показань свідка ОСОБА_11 , через необґрунтовану відмову у задоволенні його клопотання про повторний допит вказаного свідка, та внаслідок цього, зокрема позбавлення можливості задати відповідні питання цьому свідку, з`ясувати усі деталі події кримінального правопорушення, перевірити причетність до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень іншої особою, оскільки під час судового розгляду, як обвинувачений, так і його захисник не були позбавлені можливості ставити питання учасникам судового розгляду, у тому числі і права на перехресний допит зазначеного свідка, а суд його права не це не обмежував. Більш того, ретельно перевіряв покази обвинуваченого, інших залучених у провадженні осіб, письмові докази, і прийшов до правильного висновку про скоєння злочину саме ОСОБА_9 , а не іншими особами, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про залишення поза увагою його показань стосовно відсутності між ним та потерпілим сварки, нанесення потерпілому ударів внаслідок самозахисту та перебування у стані афекту, безпідставні, оскільки спростовуються показами свідка ОСОБА_11 , яка була очевидицею зазначених вище подій і під час судового розгляду наголошувала про сварку між обвинуваченим та потерпілим, розпочатої саме обвинуваченим, поясняла також і про відсутність загрози обвинуваченому з боку потерпілого, а тому і відсутність стану афекту.

Доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також неможливості утворення таких ушкоджень від його дій, безпідставні з огляду на поступовість його дій, нанесення декількох ударів дерев`яною палицею по життєво важливим частинам тіла, та наслідки від таких дій, які встановлені судово-медичною експертизою.

Перебування ж під час скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння підтверджував, як сам обвинувачений, так і свідок ОСОБА_11 .

Колегія судів не вбачає наявність у вироку неналежних та недопустимих доказів, з огляду на їх здобуття під час досудового розслідування, а також їх дослідження під час судового розгляду.

Доводи про неповний обсяг дослідження доказів, зокрема не дослідження речових доказів у провадженні під час судового розгляду, безпідставні з огляду на відсутність клопотань з цього приводу від сторін кримінального провадження.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд по закінченню з`ясування обставин та перевірки їх доказами, не з`ясував у учасників провадження, чи не бажають вони доповнити судовий розгляд, та чим саме не може вплинути на остаточний висновок суду про наявність вини у діях обвинуваченого, а доводи про ігнорування його заяви щодо затримання в дійсності 15.02.2014 року, а не 16.02.2014 року безпідставні, оскільки суд виходив з даних, які зазначені в протоколі його затримання.

Суд належним чином дослідив докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_9 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, щиро розкаявся у скоєному, що визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання, а скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів обставинами, що обтяжують покарання, та беручи до уваги характер та тяжкість вчиненого ОСОБА_9 злочину у період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про його стійку антисуспільну установку та небажання ставати на шлях виправлення, суд прийшов до висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України, а його виправлення можливим лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив майже мінімальне покарання, і оскільки злочин обвинуваченим було скоєно у період іспитового строку, суд у відповідності до закону про кримінальну відповідальність до призначеного покарання правильно приєднав частково невідбуте покарання за сукупністю вироків згідно ст. 71 КК України за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2013 року, і остаточно призначив покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, суд правильно вказав на самостійне виконання вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 07.10.2013 року відносно ОСОБА_9 , за яким він засуджений до основного покарання у виді штрафу у сумі 510 грн., відповідно до ст. 72 ч. 3 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 , і попередження скоєння ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів, навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги, про те що він працює, сприяв слідству у встановлені істини у провадженні, зізнався у скоєному злочині, виховує трьох неповнолітніх дітей, а тому підстав для скасування судового рішення, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, колегія суддів не вбачає.

Правильно суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вирішив питання про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєного кримінального правопорушення, вказавши при цьому про його обґрунтованість у відповідності до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, але таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки вважав явно завищеним розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн., а тому враховуючи майновий стан сторін, принцип розумності та достатності, стягнув моральну шкоди у сумі 30 000 грн., оскільки в результаті злочину ОСОБА_7 втратила свого єдиного рідного брата, відчувши моральні страждання, а позов у частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 11 248 грн. що підтверджується наданими суду чеками, квитанціями, накладними і визнаний обвинуваченим задовольнив у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 , не врахував належним чином його майновий стан та не дослідив певні докази, внаслідок чого стягнув з нього на користь останньої в рахунок відшкодування моральної шкоди надто зависоку суму є безпідставними, як і про проведення останніх двох судових засідань у відсутність потерпілої, оскільки остання письмово звернулася до суду з проханням проводити судові засідання без її участі, що у свою чергу ніяким чином не могло вплинути на правильність прийнятого судового рішення.

Отже, оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу (з урахуванням доповнення) обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4