Справа №490/6938/15-к 30.07.2015 30.07.2015 30.07.2015
Провадження № 11-сс/784/342/15 Категорія ст. ст. 183, 194 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві судове кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року, якою відносно підозрюваного
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм ПП «Авто-Віола плюс», неодруженого, що проживає окремо з колишньою дружиною, має неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого; -
- застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
слідчий ОСОБА_9
підозрюваний ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною. Наводить суть пред`явленої ОСОБА_7 підозри, положення ст. ст. 177, 178 КПК України та Рішень Європейського суду з прав людини у справах Харченко проти України від 10.02.2011 року та Клішин проти України від 23.02.2012 року щодо матеріально-правових і процесуальних підстав тримання особи під вартою та судового контролю з цих питань. Заперечуючи проти доводів клопотання слідчого про не прибуття ОСОБА_7 на виклик слідчого через перебування у стані алкогольного сп`яніння, вважає, що не можна погодитися з визначенням як ризиків таких фактів і що у підозрюваного була можливість переховуватися від органів досудового розслідування і ухилятися від кримінальної відповідальності, якби він цього хотів.
Просить врахувати дані, що характеризують ОСОБА_7 і твердить що він не є суспільно небезпечною людиною; має постійне місце проживання; підтримує подружні стосунки з жінкою (хоча і розведений); має на утриманні доньку 16 років - ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та матір - ОСОБА_11 (1936 року народження), яка є дитиною війни та потребує догляду через свій вік; що він працює водієм і повинен працювати щоб відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим і утримувати сім`ю. Також просить врахувати його задовільний стан здоров`я, посилаючись на видалення у нього у 2004 році легені, через що він потребує періодичного лікування, що неможливо в умовах СІЗО.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
що за матеріалами даного кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненому за таких обставин:
20 липня 2015 року приблизно о 16.30 год. ОСОБА_7 керував транспортним засобом «Рута 25», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебували пасажири, рухаючись зі швидкістю 50 км/год. проїжджою частиною проспекту Леніна в м. Миколаєві з боку вулиці Дзержинського у напрямку вулиці Садової. Порушивши п.п. 2.3 «б», 8.7.3 «е», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме проявивши неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, маючи об`єктивну можливість завчасно бачити пішоходів на шляху свого руху, ОСОБА_7 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був це зробити, проігнорував червоний сигнал світлофора, через що допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які рухалися по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою «зебра», внаслідок чого пішохід ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди, а пішоходи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 отримали тілесні ушкодження і у тяжкому стані доставлені до ЛШМД м. Миколаєва;
Приймаючи рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя прийшов до висновку: про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним даного злочину; про наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, у тому числі й аналогічних; та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вищезазначеним ризикам.
Врахувавши обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та який спричинив загибель людини, слідчий суддя на підставі ч. 1, п. 4 ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України прийняв рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
При вирішенні питання про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався загальних положень про застосування запобіжних заходів, передбачених ст. ст. 176 178, 194 КПК України.
27 липня 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до якої він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли смерть потерпілої ОСОБА_16 (а. с. п.13 - 15).
З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні даного тяжкого злочину.
Так, матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження вищезазначеного, зокрема:
-дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.07.2015 року та схеми до нього, відповідно до яких сліди гальмування на місці ДТП відсутні;
-показання потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , відповідно до яких транспортний засіб під керуванням ОСОБА_7 на червоний сигнал світлофора (що забороняв йому рух) виїхав на пішохідний перехід у той час, як цим переходом проїзну частину дороги переходили постраждалі, і допустив на них наїзд;
-показання самого підозрюваного ОСОБА_7 щодо причин ДТП, зокрема: що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, не звернув уваги на сигнал світлофору та на наявність пішоходів на пішохідному переході; тощо.
Зазначене підтверджує висновок слідчого судді про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.
Також вмотивованим є і висновок слідчого судді про доведеність прокурором існування ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, у тому числі й аналогічних (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді, враховуючи:
що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який (у разі доведення його винуватості) йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; що у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він є неодруженим (шлюб розірвано), дітей, які б проживали безпосередньо з ним і до яких він був би прив`язаний, не має, а тому є вірним висновок слідчого судді про відсутність чинників, які б могли утримати його від полишення місця свого проживання і зникнення у невідомому напрямку;
що, як підтвердив сам підозрюваний ОСОБА_7 апеляційному суду, він дійсно 21 липня 2015 року о 09.00 год. за викликом у встановленому законом порядку слідчого не з`явився через перебування у стані алкогольного сп`яніння;
що обставини злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, характеризуються грубим нехтуванням правил дорожнього руху і безпеки інших осіб, з урахуванням того, що він керував транспортним засобом, який завжди є джерелом підвищеної небезпеки;
що є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 веде аморальний спосіб життя та нехтує правилами поведінки, встановленими нормами моралі та законом, оскільки раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за розпивання алкогольних напоїв, хуліганство, насильство в сім`ї, мав проблеми із вживанням спиртних напоїв до травня 2015 року (згідно характеристики пресвітера церкви «Любов Христова») і після ДТП проігнорував виклик слідчого саме через перебування у стані сп`яніння.
З огляду на зазначене є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності наявності вищевказаних ризиків та неналежного обґрунтування їх наявності.
Голослівними та необґрунтованими є доводи апелянта про підтримання ОСОБА_7 подружніх стосунків з колишньою дружиною, про перебування у нього на утриманні 16 річної доньки - ОСОБА_10 та матері - ОСОБА_11 (1936 року народження, яка є дитиною війни та потребує догляду через свій вік), оскільки доказів зазначеному захисником апеляційному суду не надано. Тобто, відсутні докази наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.
Неспроможними є і доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , який, нібито, перешкоджатиме його триманню під вартою через потребу ОСОБА_7 у періодичному лікування (у зв`язку з проведеною у 2004 році операцією), що неможливо в умовах СІЗО, оскільки ці доводи захисника носять характер міркувань та припущень щодо можливості виникнення таких обставин.
Також колегія суддів вважає обґрунтованим і висновок слідчого судді, що відповідно до вимог п. З ч. 1 ст. 194 КПК України та з урахуванням обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що вищевказаним ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки, як вірно вказав слідчий суддя, вищезазначені дані характеризують ОСОБА_7 як безвідповідальну особу, схильну до порушення правил поведінки, встановлених законом, і тому загроза порушення ним будь-яких обов`язків, пов`язаних із застосуванням інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою, є надзвичайно високою.
Що стосується посилання захисника на практику Європейського суду з прав людини, то апеляційним судом встановлено:
що наявність в даному випадку обґрунтованої підозри відповідає змісту та вимогам пунктів 1(с), 3, 4 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки вищезазначені покладені в основу факти є такими, що відповідають диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України і характеризують кримінальну поведінку ОСОБА_7 ;
що оскаржуване рішення слідчого судді відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо матеріально-правових і процесуальних підстав тримання особи під вартою, щодо наявності обґрунтованої підозри та відсутності підстав вважати «свавільним» тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки слідчий суддя належним чином обґрунтував та вмотивував своє рішення щодо застосування таких заходів відносно підозрюваного ОСОБА_7 .
За такого ці доводи апелянта є необґрунтованими.
В іншій частині посилання захисника на певні рішення Європейського суду з прав людини є безпідставними та недоречними у даному випадку, оскільки не стосуються цієї справи і в апеляційній скарзі відсутні такі доводи, про які зазначає захисник.
Неспроможними є і посилання захисника на судову практику про призначення покарання за аналогічні злочини, оскільки це питання не є предметом розгляду у даному провадженні.
З урахуванням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та який спричинив загибель людини, є вірним висновок слідчого судді про те, що зазначене є підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
За такого ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і відсутні підстави для її скасування, про що просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 407 ч. 3 п. 1, 422, 424 ч. 4, 532 ч. 4 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 вересня 2015 року включно без визначення застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4