УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 201/15915/13к (пр. № 1КП/201/8/2015), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069, відносно:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Опочка Псковської області Російської Федерації, громадянина України, освіта неповна вища, одруженого, раніше не судимого, приватного підприємця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно наданого суду зміненого обвинувального акту від 10 березня 2015 року, ОСОБА_9 пред`явлено звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке було вчинено за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_12 отримав у березні 1997 року (точної дати досудовим слідством не встановлено) у невстановленому в ході досудового розслідування місці від невстановленої досудовим слідством особи про виконання ним злочину спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , не пояснюючи, при цьому, мотив вчинення злочину та причини, з яких його скоєння є вигідним для нього. На виконання злочину на умовах, повідомлених ним, ОСОБА_12 погодився, тим самим вступив із ним у попередню змову на вчинення злочину. Невстановлена особа надала ОСОБА_12 інформацію щодо особи, якій належало спричинити тілесні ушкодження генерального директора фірми Тека ОСОБА_13 , передавши ОСОБА_12 аркуш паперу, на якому було зазначено адресу місця проживання ОСОБА_13 , а також наказала залучити до скоєння злочину ОСОБА_9 , з метою перевірки останнього на придатність до скоєння злочинів, який на той момент виконував різного роду доручення в його оточенні, на що ОСОБА_12 дав свою згоду. Невстановлена слідством особа надала можливість ОСОБА_12 самостійно обрати час, місце, спосіб та знаряддя вчинення злочину.

ОСОБА_12 у свою чергу про вказівку і злочинні наміри невстановленої слідством особи, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці повідомив ОСОБА_9 , на що отримав його згоду, тим самим вступивши з ними у попередню змову на співучасть у вчиненні злочину групою осіб, розподілив між собою та ОСОБА_9 ролі у його скоєнні.

Згідно з розробленим ними злочинним планом, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , взяли на себе роль безпосередніх виконавців злочину, а ОСОБА_12 додатково було відведено роль зі збору інформації про потерпілого.

З метою виконання злочину ОСОБА_12 , виконуючи свою функціональну роль у вчиненні злочину щодо ОСОБА_13 , у другій декаді березня 1997 року (точної дати досудовим слідством не встановлено) прибув за місцем проживання ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 , де протягом невстановленого часу провів підготовчі заходи для скоєння злочину - спостереження за місцем проживання та вивчення режиму життя ОСОБА_13 . В результаті проведених заходів ОСОБА_12 отримав інформацію про місце проживання ОСОБА_13 кв. АДРЕСА_3 , наявність у нього особистого автотранспорту автомобілю Крайслер, час прибуття до місця проживання та місця роботи на зазначеному автомобілі, маршрут руху, факт відсутності охорони, а також, з урахуванням особливостей місцевості, визначив найбільш зручне, на його думку, місце для скоєння злочину під`їзд буд. АДРЕСА_4 , шляхи підходу та відходу з місця пригоди. За результатами отриманої інформації ОСОБА_12 дійшов висновку, що найбільш зручним способом вчинення злочину щодо ОСОБА_13 є спричинення йому тілесних ушкоджень за допомогою двох бейсбольних бит з алюмінію. З метою виконання злочину ОСОБА_12 за невстановлених обставин придбав зазначені предмети, тим самим підшукавши знаряддя вчинення злочину.

В першій декаді березня 1997 року (більш точно дату не встановлено), близько 16.00 години, співучасники злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , володіючи даними про режим життя ОСОБА_13 , озброївшись раніше придбаними бейсбольними битами, прибули у під`їзд буд АДРЕСА_4 , де, піднявшись на сходовий майданчик біля кв. АДРЕСА_5 , упевнившись у тому, що ОСОБА_13 не знаходиться за місцем проживання, приступили до спостереження за дверима ліфту.

В цей же день близько 16.10 години, дочекавшись, коли ОСОБА_13 спільно з дружиною ОСОБА_14 вийшов з ліфту на сходовий майданчик та прослідував до своєї квартири, співучасники злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб вчинили напад на ОСОБА_13 з метою заподіяння тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_12 , діючи умисно, повалив ОСОБА_13 на підлогу біля ліфту шляхом завдання одного удару бейсбольною битою в голову потерпілого.

Після цього співучасники злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , нанесли останньому численні удари бейсбольними битами у різні частини тіла та по голові. Так, ОСОБА_12 , діючи умисно, наніс ОСОБА_13 не менш 10 ударів бейсбольною битою, а ОСОБА_9 , діючи умисно, не менше 5 ударів бейсбольною битою, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді трьох рубців в лобній області праворуч з переходом на волосисту частину голови, у правій тім`яно-потиличній області та на спинці носу, що є наслідками загоєння забійних ран; синців в обох параорбітальних областях, закритого перелому лівої кістки в середній третині зі зміщенням уламків, які у своєї сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Впевнившись, що ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, співучасники злочину ОСОБА_12 та ОСОБА_9 з місця злочину зникли.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_9 було заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, оскільки з дня вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення минули строки давності. Зазначене клопотання було повністю підтримано захисниками обвинуваченого.

Представники потерпілих не заперечували проти задоволення заявленого обвинуваченим клопотання.

Прокурор не заперечувала проти закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , вказавши при цьому, на наявність підстав, передбачених ст. 49 КК України для звільнення останнього у зв`язку із закінченням строків давності від кримінальної відповідальності.

Розглядаючи питання про закриття кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки, а саме два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_9 , відносяться до категорії середньої тяжкості, з дня вчинення якого, що мало місце у березні 1997 року, минуло понад десять років.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як випливає з положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В ході розгляду даного кримінального провадження, судом були допитані обвинувачені, потерпілі та свідки, а також досліджені письмові докази, надані сторонами судового провадження, з яких вбачається, що діяння, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_9 дійсно мало місце, а також містить склад кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, при цьому, умови та підстави звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачені вищезазначеною нормою закону України про кримінальну відповідальність, а отже, за таких обставин суд вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 підлягає закриттю зі звільненням останнього у зв`язку із закінченням строків давності від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 369-372 КПК України, ст.ст. 5, 12, 49 КК України, суд
УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3