Справа №487/346/15-к 05.06.2015 05.06.2015 05.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/367/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 :
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок змінити, перекваліфікувати ним вчинене на ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування майнової шкоди у розмірі 1025 грн. 39 коп. та 5000 грн. моральної шкоди.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вважає вирок необґрунтованим та невмотивованим, оскільки в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.122 КК України, а легке тілесне ушкодження наніс випадково, з необережності.
Вказує, що ініціатором сварки був сам потерпілий ОСОБА_10 , який намагався вдарити його в обличчя, від чого він нахилився для захисту, а коли піднімався випадково вдарив головою потерпілого в обличчя. По ногам ударів не наносив, крові на обличчі та в районі носу у потерпілого не було.
Посилається на покази свідка ОСОБА_11 , який є очевидцем конфлікту, та підтвердив у суді, що дійсно між ним та потерпілим виникла сварка, в ході якої останній намагався його вдарити, проте захищаючись, він зіткнувся лобом з потерпілим, задавши легке ушкодження носу. Крові чи синців на потерпілому свідок не бачив.
Крім того, свідок ОСОБА_12 також підтвердив, що потерпілий перший хотів його ( ОСОБА_6 ) вдарити. Крові, синців чи інших пошкоджень на потерпілому не бачив.
Ці пояснення свідків суд проігнорував, хоча вони повністю спростовують обвинувачення.
Вважає, що потерпілий обмовив його, а пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 щодо обставин конфлікту є необ`єктивними, оскільки вони очевидцями не були, а взнали про нього зі слів самого потерпілого.
Також зазначає, що судом не враховані пом`якшуючі покарання обставини, а саме: його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, відсутність судимості, позитивну характеристику, навчання, рівень культури та освіти, не перебування на обліку у психіатра та нарколога.
Заперечення представника потерпілого на апеляційну скаргу.
Просить скаргу залишити без задоволення за безпідставністю наведених у ній доводів.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
28 вересня 2014 року, близько 18 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні гуртожитку Технолого-економічного коледжу Миколаївського національного аграрного університету за адресою: м. Миколаїв, вул. Паризької Комуни, 9-А, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому удар ногою в область лівого стегна, а також один удар головою в область обличчя, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та думку захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Цього висновку суд дійшов на підставі таких фактичних даних.
Так, сам ОСОБА_6 , у суді визнавши вину частково, не заперечував, що під час сварки випадково попав головою потерпілому в обличчя.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні надав пояснення, що в гуртожитку обвинувачений разом із ОСОБА_11 зупинив його та запропонував битись, на що він відмовився. Після цього ОСОБА_6 вдарив його ногою у стегно та одразу після того - головою в область обличчя. Від удару в нього з носу пішла кров.
Свідок ОСОБА_13 , сестра потерпілого, повідомила, що у вересні 2014 року до неї в кімнату в гуртожитку зайшов її брат, а ним прийшли ОСОБА_6 з ОСОБА_11 , які вимагали, щоб брат з ними бився. Після цього, коли брат вийшов з кімнати, вона чула шум, а трохи пізніше побачила брата, в якого був розбитий ніс. Він розповів, що його вдарив обвинувачений.
Свідок ОСОБА_14 , заступник директора коледжу з виховної роботи, надала пояснення, що 28 вересня 2014 року в гуртожитку стався конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, в результаті якого в останнього мались тілесні ушкодження - вона бачила пошкодження носу. ОСОБА_10 казав, що його вдарив ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_15 , вихователь гуртожитку, повідомила, що у вересні 2014 року в гуртожитку відбувся конфлікт між обвинуваченим і потерпілим, після чого вона з`ясовувала його обставини і ОСОБА_6 їй підтвердив, що головою навмисно несильно вдарив ОСОБА_10 .
За висновком судово-медичного експерта, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку легкого ступеню, відкритого перелому кісток носу зі зміщенням, забита рана спинки носу, забою м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, а також забою, крововиливу лівого стегна, які є легкими тілесними ушкодженнями.
Зазначені ушкодження могли утворитись незадовго до моменту звернення за медичною допомогою в результаті дії тупих твердих предметів не одноразово, тобто не менше одного удару в область лівого стегна та не менше одного-двох ударів в обличчя.
Допитаний судом експерт ОСОБА_16 , підтвердивши свій висновок, також надала пояснення, що пошкодження носа у потерпілого спричинене скоріш за все прямим ударом і виключається його виникнення внаслідок завдання головою удару знизу вверх. Поранення носу було видимим, а кровотеча могла бути внутрішньою.
Об`єктивні дані, що містяться в наведених доказах, районний суд визнав достатніми та такими, що беззаперечно доводять, що злочин відносно потерпілого вчинено саме ОСОБА_6 , а не іншою особою, та за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Крім того, суд відкинув пояснення свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які були присутніми при конфлікті між обвинуваченим і потерпілим, та заперечували факт нанесення останньому ударів ОСОБА_6 , оскільки ці свідки товаришують з обвинуваченим, а отже заінтересовані на його користь, а також, що їх свідчення спростовані вище наведеним.
З урахуванням викладеного, висновок суду 1-ї інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 є відповідним фактичним обставинам справи, належним чином умотивованим і законним.
Підстав для зміни вироку та перекваліфікації вчиненого обвинуваченим на ч.1 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), апеляційний суд не вбачає.
До того ж, є не послідовною така вимога апелянта, який взагалі заперечує умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наполягаючи на тому, що вчинив це з необережності.
Доводи у скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є безпідставними, оскільки вирок постановлено у повній відповідності з доказами, дослідженими судом, з наведенням відповідного мотивування, чому одні з ним прийняті судом, а інші відкинуті.
Твердження про обмову обвинуваченого потерпілим суперечать поясненням самого ОСОБА_6 у суді, де він повідомив, що між ним та ОСОБА_10 не було неприязних стосунків, от же не було і підстав у потерпілого безпричинно звинувачувати його у вчиненні злочину.
Посилання на те, що суд прийняв до уваги пояснення свідків, які не були очевидцями події, є не суттєвими, оскільки, хоча зазначені свідки надали суду пояснення про обставини, які їм стали відомі після події, проте безпосередньо бачили тілесні ушкодження у потерпілого та від нього, як постраждалої особи, взнали про побиття його ОСОБА_6 .
Пояснення цих свідків не є єдиним доказом обвинувачення, а належать до сукупності всіх доказів, за якою суд визнав обвинувачення доведеним.
Доводи про безпідставність та неумотивованість відхилення пояснень свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не відповідають дійсності, тому як достатньо та переконливо умотивував своє рішення з цього приводу.
Посилання на суперечливість пояснень у суді експерта та потерпілого стосовно кровотечі із носу безпідставне, оскільки експерт лише висловив припущення щодо внутрішньої кровотечі, що ніяким чином не може суперечити показам потерпілого потерпілого.
Таким чином, позиція захисту ОСОБА_6 про завдання ним одного удару потерпілому з необережності (випадково) суперечить дослідженим у провадженні доказам та не ґрунтується на обставинах, які б спростовували обвинувачення, визнане судом 1-ї інстанції доведеним.
Що стосується неврахування даних про особу апелянта, то більшість із вказаних в апеляції таких даних враховані районним судом при мотивуванні покарання, внаслідок чого воно призначене у виді та розмірі ближче до нижчої межі санкції кримінального закону та ще й із звільненням обвинуваченого від відбуття цього покарання з випробуванням.
Посилання на стать обвинуваченого, його рівень культури та освіти, умови його життя, стан здоров`я, молодий вік істотного значення для покарання, за умови звільнення від його відбування, не мають.
Зважаючи на наведене, всі доводи апелянта є неприйнятними, тому вирок районного суду має бути залишений без зміни.
Керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий
Судді: