н/п 1-кп/640/135/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кадниця Богодухівського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, раніше судимий: 1) 12.11.2007 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ст.122 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 2) 23.04.2014 р. Богодухівським районним судом Харківської області за ст.ст.309 ч.1, 185 ч.1, 190 ч.2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, раніше судимий: 1) 20.09.2002 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст.185 ч.3, 289 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 2) 16.04.2010 р. Березанським міським судом Київської області за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 3) 20.02.2011 р. Яготинським районним судом Київської області за ст.ст.198, 396 ч.1, 70, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, 03.06.2014 р. згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 26.05.14 р. на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково від відбуття не відбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 01 рік 07 місяців 29 днів, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -
У ніч з 22 жовтня 2014 року на 23 жовтня 2014 року ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку №337 по вул. Шевченко у м. Харкові, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшли до автомобіля ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно розподілених ролей ОСОБА_10 , знаходячись неподалік, спостерігав за оточуючою обстановкою, а ОСОБА_9 , застосовуючи відкрутку, зламав замок передньої двері зі сторони водія вказаного транспортного засобу та проник до салону, де вирвав дроти з замку запалювання та здійснив спробу завести двигун, але йому це не вдалося. Після чого ОСОБА_10 також проник до вказаного автомобіля та завів двигун, включивши вимикач «маси». Потім ОСОБА_9 сів за кермо та вони поїхали. Реалізуючи свої злочинні наміри, діючи таємно, з корисливих мотивів, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого залишили місце злочину, звернувши викрадене майно на власну користь і розпорядилися ним на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, визнав повністю та пояснив, що 22.10.2014 р. він та ОСОБА_9 знаходились на вул. Шевченко в м. Харкові. Близько 24 год. біля одного з будинків побачили автомобіль ВАЗ-2107, який вирішили викрасти. ОСОБА_10 стояв та спостерігав за оточуючою обстановкою, а ОСОБА_9 в цей час проник в салон автомобіля та намагався його завести, але йому це не вдавалось зробити. Тоді до автомобіля підійшов ОСОБА_10 , який відкрив капот та побачив провід, який йшов від акумулятора в салон, де під торпедою він знайшов вимикач «маси». Включив вимикач та завів автомобіль. Після чого ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля і вони поїхали додому в с. Кленове Богодухівського району. Приїхавши додому, викрадений автомобіль загнали в гараж. Ранком зняли з автомобіля колеса і газове обладнання та продали їх знайомому чоловіку за одну тисячу гривень. Гроші поділили порівну. В началі грудня 2014 року були затримані працівниками міліції, яким зізнались про скоєний злочин, показали де знаходиться автомобіль та вказали на чоловіка, якому продали колеса та газове обладнання. В скоєному щиро кається, просить суворого не наказувати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, визнав повністю та пояснив, що 22.10.2014 р. він разом з ОСОБА_10 знаходились на вул. Шевченко в м. Харкові. ОСОБА_10 запропонував викрасти автомобіль ВАЗ-2107, який стояв біля будинку. ОСОБА_11 погодився і намагався завести автомобіль, але в нього не вийшло. Тоді підійшов ОСОБА_10 і завів автомобіль. ОСОБА_11 сів за кермо в вони поїхали в с. Кленове Богодухівського району, де поставили викрадений автомобіль в гараж. В той же день продали знайомому чоловіку колеса та газове обладнання з автомобіля, отримавши за це по 500 грн. кожен. Наступного дня поїхали в м. Харків на роботу. На початку грудня 2014 р. їх затримали працівники міліції, пред`явили підозру і вони зізнались у викраденні автомобіля. В скоєному щиро кається, просить суворого не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, положення ст. 349 КПК України їм роз`яснені, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються. Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вірно розуміють зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності їх позиції.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, скоєного повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченим у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючу покарання обставину, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства. Саме покарання у вигляді позбавлення волі на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи те, що ОСОБА_10 раніше судимий та вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком. Також суд вважає необхідним призначити передбачене санкцією статті, за якою засуджується ОСОБА_10 , додаткове покарання в вигляді конфіскації всього майна, яке є його власністю, враховуючи, що ОСОБА_10 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та знову вчинив корисливий злочин.
При визначенні розміру остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 застосуванню підлягає ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_10 засуджується за кримінальне правопорушення, яке він вчинив до повного відбуття покарання за попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23.04.2014 р., яким ОСОБА_10 був засуджений за ст.ст.309 ч.1, 185 ч.1, 190 ч.2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_11 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, пом`якшуючу покарання обставину, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства. Саме покарання у вигляді позбавлення волі на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи те, що раніше ОСОБА_11 судимий, з місць позбавлення волі звільнився 03.06.2014 р. умовно-достроково та скоїв кримінальне правопорушення, за яке засуджується, під час відбування покарання за попереднім вироком. Також суд вважає необхідним призначити передбачене санкцією статті, за якою засуджується ОСОБА_11 , додаткове покарання в вигляді конфіскації всього майна, яке є його власністю, враховуючи, що ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі за ч.2 ст.289 КК України, та знову вчинив корисливий злочин.
При визначенні розміру остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_11 застосуванню підлягає ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_11 засуджується за кримінальне правопорушення, яке він вчинив до повного відбуття покарання за попереднім вироком Яготинського районного суду Київської області від 20.02.2011 р., яким ОСОБА_11 був засуджений за ст.ст.198, 396 ч.1, 70, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, після чого 03.06.2014 р. згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтаві від 26.05.2014 р. на підставі ст.81 КК України звільнився умовно-достроково від відбуття не відбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 07 місяців 29 днів.
В строк відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_13 слід зарахувати строк перебування під вартою.
Запобіжний захід ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою продовжується судом до набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення по справі судових експертиз підлягають стягненню на користь держави у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскації всього майна, яке є власністю ОСОБА_10 .
На підставі ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю вироків визначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23.04.2014 р. у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскації всього майна, яке є власністю ОСОБА_10 .
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 13 грудня 2014 року, враховуючи строк знаходження під вартою.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскації всього майна, яке є власністю ОСОБА_11 .
На підставі ст.71 КК України остаточне покарання ОСОБА_11 за сукупністю вироків визначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Яготинського районного суду Київської області від 20.02.2011 р. у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскації всього майна, яке є власністю ОСОБА_11 .
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 13 грудня 2014 року, враховуючи строк знаходження під вартою.
Речові докази: автомобіль ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , залишити в його користуванні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1