АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/24/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , яке погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт наквартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, підозрювана ОСОБА_8 та її дочка ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких ставлять питання про поновлення їм строку на оскарження ухвали слідчого судді та просять скасувати цю ухвалу і відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого про арешт майна.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зазначають, що в судове засідання суду першої інстанції їх не викликали, а копія даного рішення їм надійшла по пошті 12 грудня 2014 року. Тому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною.

В обґрунтування незаконності та необґрунтованості рішення слідчого судді апелянти вказують, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не виконав вимог, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України.

Крім того, у своїх апеляційних скаргах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стверджують, що підозра у вчиненні останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, є необґрунтованою. Також апелянти вважають, що слідчим суддею жодним чином не аргументовано необхідність застосування арешту майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної ОСОБА_8 , її дочки ОСОБА_7 та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підозрювана ОСОБА_8 та її дочка ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді не пропустили і їх апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання старшого слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 21 листопада 2014 року без виклику підозрюваної ОСОБА_8 та її дочки ОСОБА_7 , копія даної ухвалиостаннім надійшла по пошті 12 грудня 2014 року, а 16 грудня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 направили поштою до суду апеляційної інстанції свої апеляційні скарги.

Таким чином, підозрювана ОСОБА_8 та її дочка ОСОБА_7 не пропустили строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційних скарг підозрюваної ОСОБА_8 та її дочки ОСОБА_7 , то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ УМВС України на ПЗЗ проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 від 07 жовтня 2014 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
20 листопада 2014 року старший слідчий в ОВСслідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року клопотання старшого слідчого було задоволено, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 .

Задовольняючи дане клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000057 від 07 жовтня 2014 року, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_10 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на дану квартиру, оскільки існують підстави вважати, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення та має значення речового доказу.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати не тільки існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна і можливий розмір шкоди, завданої злочином, а й наслідки арешту майна для третіх осіб та розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий не дотрималися.

Зокрема, старший слідчий в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , залишив поза увагою, а слідчий суддя в ухвалі, накладаючи арешт на це майно, в порушення вимог закону, не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб і не забезпечив своїм рішенням розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Зокрема, слідчий суддя не оцінив тих обставин, що, крім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в даній квартирі проживають ще дві малолітні дитини підозрюваної, а питання законності отримання ОСОБА_8 вказаної квартири, незважаючи на ті докази, які приведені в клопотанні старшого слідчого, так і залишається відкритим. Тому накладення арешту на квартиру на цій стадії не тільки є передчасним, а й обмежує права її власників, які здійснюють саме належне її використання, підтримують в ній порядок, оплачують комунальні та інші послуги тощо.
За наведених обставин накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 , не може бути визнаним на даний час законним та обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого про накладення арешту наквартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та підозрюваної ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт наквартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчої частини СВ УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , погодженого із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , про накладенння арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної сумісної власності підозрюваній ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_7 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4