№ 11а-94-2007
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України в складі: головуючого
генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА А.С. ,

суддів:
полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В.М. ,
полковника юстиції ПАЛЕНИКА І.Г.,

при секретарі Макаренко Ю.В.

за
участю прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України
майора юстиції Шевлякова Д.В.,
звільненого від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката
ОСОБА_2,

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією військового
прокурора Сумського гарнізону підполковника юстиції Вітко В.А. на постанову
військового місцевого суду Київського гарнізону від 13 листопада 2007 року, за якою колишній військовослужбовець
військової частини А0473

старший солдат
запасу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Суми, українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений,
не судимий, -

звільнений від
кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям за вчинення
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384
КК України.

Як
вбачається із постанови суду гарнізону,
ОСОБА_1 14 травня 2007 року,
будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо
неправдивих показів, під час судового засідання
військового місцевого суду Київського гарнізону у кримінальній справі відносно
курсанта військового інституту Ракетних військ і Артилерії Сумського державного
університету ОСОБА_3, відмовився від
даних ним на досудовому слідстві показів,
змінив їх та дав інші покази, які
в подальшому вироком суду гарнізону були визнані неправдивими.

Під час
судового засідання ОСОБА_1 винним себе у вчиненні вищевказаних злочинних дій
визнав повністю та звернувся із клопотанням до суду про звільнення його, ОСОБА_1,
від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України - у зв'язку з
дійовим каяттям. Вказане клопотання
судом було-задоволене.

Не
погоджуючись із постановою місцевого суду гарнізону, військовий прокурор Сумського гарнізону
підполковник юстиції Вітко у своїй апеляції просить це судове рішення
скасувати, та за вироком призначити
ОСОБА_1 покарання в межах санкції,
передбаченої ч. 1
ст.
384 КК України, оскільки суд
гарнізону прийняв таке рішення завчасно,
з порушенням вимог щодо всебічного,
повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При
цьому прокурор посилається на те, що суд
невірно застосував ст. 45 КК України і звільнив ОСОБА_1 від
кримінальної відповідальності у зв'язку з його дійовим каяттям, оскільки судом не було встановлено, що каяття ОСОБА_1 було дійсно дійовим і він
сприяв розкриттю злочину, так як судом
було відмовлено в задоволенні клопотання державного обвинувача у даній справі щодо
необхідності допиту в суді в якості свідка слідчого, який розслідував дану кримінальну справу.

Вказується
в апеляції також і на безпідставність висновку суду про те, що незаконними діями ОСОБА_1 не завдано
будь-яких шкідливих наслідків, так як
ОСОБА_1 даючи неправдиві показання під час допиту в суді в якості свідка, безпідставно звинувачував у протиправних діях
працівників військової прокуратури,
чим, на думку військового
прокурора, наніс шкоду правам цих працівників
та охоронюваним законом інтересам та правосуддю.

Заслухавши
доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, та промови звільненого від кримінальної
відповідальності ОСОБА_1 і його захисника адвоката ОСОБА_2, щодо

2

необхідності
залишення постанови суду без змін, а
апеляції без задоволення, військовий
апеляційний суд регіону, розглянувши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляції не знаходить достатніх підстав
для її задоволення та скасування постанови суду з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції досить повно, об'єктивно та всебічно дослідив докази по
справі, оцінив їх з позиції
достовірності, в тому числі і наведені
ОСОБА_1 підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності в
сукупності з іншими матеріалами справи,
і зробив вірний висновок,
всупереч доводам апеляції,
що, оскільки ОСОБА_1 вперше
вчинив злочин невеликої тяжкості, як до
військової служби так і піп час її проходження характеризується позитивно, має ряд заохочень по службі, після вчинення злочину щиро покаявся у
скоєному, сприяв розкриттю вчиненого ним
злочину та від його дій будь-яких шкідливих наслідків не наступило, то його клопотання про звільнення віл
кримінальної відповідальності підлягає задоволенню у відповідності до
вимог ст. 45 КК України.

Так, із протоколу судового засідання видно, що суд відмовив в задоволенні клопотання
державного обвинувача у даній справі щодо виклику в судове засідання для допиту
в якості свідка слідчого у даній кримінальній справі при вирішенні питання про
визначення обсягу доказів, які
підлягають дослідженню, та порядку їх
дослідження, а не при вирішення питання
щодо звільнення підсудного від кримінальної відповідальності (а.с. 114).
Оскільки підсудний ОСОБА_1 у судовому засіданні, як і з самого початку досудового
слідства, повністю визнав себе винним у
вчиненні інкримінованого йому органами досудового слідства та не оспорював
фактичні обставини справи, ' правильність рішення суду про задоволення
клопотання підсудного та визнання недоцільним дослідження фактичних обставин
справи які ніким не оспорювались,
сумніву у апеляційного суду регіону не викликає.

Загальновизнано, що поняття дійового каяття в розумінні ст. 45
КК України включає такі обов'язкові елементи,
як щире покаяння, активне
сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданих збитків або усунення
заподіяної шкоди.

Під
активним сприянням розкриттю злочину,
всупереч доводам апеляції, слід
розуміти дії винної особи, спрямовані на
те, щоб надати допомогу органам
досудового слідства і суду у встановлені істини у справі, з'ясуванні фактичних обставин справи, які мають істотне значення для розкриття
злочину. Це може полягати зокрема і у повідомленні ОСОБА_1 про обставини
вчинення ним злочину, про що свідчать
матеріали даної справи.

Постановою
про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого по даній кримінальній справі та обвинувальним
висновком, затвердженим військовим
прокурором Сумського гарнізону, повністю
спростовується твердження апеляції про те,
що своїми діями ОСОБА_1 наніс будь-яку шкоду, оскільки він в цьому ніким не
обвинувачувався. Крім того, із
обвинувального висновку видно (а.с. 95),
що обставиною, яка
пом'якшує покарання ОСОБА_1 органом досудового слідства було визнано саме його
щире каяття.

Таким
чином, оскільки стосовно ОСОБА_1
винесена судом гарнізону

Постанова
у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, а наведені в апеляції доводи не вбачаються
достатніми для її скасування,
керуючись ст. ст.
362, 365, 377,
379 КПК України, військовий
апеляційний суд регіону, -

Ухвалив

Постанову
військового місцевого суду Київського гарнізону від 13 листопада 2007 року
відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а
подану військовим прокурором Сумського гарнізону апеляцію - без задоволення.