Справа № 429/3184/13к
Провадження № 11сс/782/ 810/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року Колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Буханько В.П.

суддів: Рубльової О.Г., Тополюк Є.В.

при секретарі: Пундор А.О.

за участю прокурора: Шидлаускаса П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді
Слов'яносербського районного суду
Луганської області Призерко Д.О. від 20
грудня 2013 року про відмову в
задоволенні скарги захисника ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на постанову
заступника Генерального прокурора
України Фроловой Л.О. про тимчасову
видачу особи ( екстрадицію),-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді
Слов'яносербського районного суду
Луганської області від 20 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні скарги
захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
постанову заступника Генерального
прокурора України Фроловой Л.О. про
тимчасову видачу особи ( екстрадицію).

18 листопада 2013 року заступником
Генерального прокурора України
Фроловой Л.О. прийнята постанова про
тимчасову видачу до Російської
Федерації громадянина цієї країни
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для притягнення до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.
222, ч.1 ст. 105 КК Російської Федерації.

Ухвала суду
оскаржена.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати,
оскільки вважає ії не обгрунтованою.

Так, захисник зазначив, що ОСОБА_2 був
засуджений вироком Ворошиловського
районного суду м. Донецька за ст. ст. 185
ч.1, 263 ч.1, 357 ч.4, 348 КК України до 10 років
позбавлення волі. 15 листопада 2013 року
на вирок Ворошиловського районного
суду м. Донецька та ухвалу апеляційного
суду Донецької області до Вищого
спеціалізованого суду була подана
касаційна скарга і засудженим ОСОБА_2
було подано клопотання про розгляд
касаційної скарги у його присутності. В
зв'язку з тим, що генеральною
прокуратурою було винесено постанову
про екстрадицію, буде порушене право
засудженого на захист, так як він не
зможе приймати участь у касаційному
розгляді справи. Крім того, захисник
зазначив, що на його думку рішення про
екстрадицію було прийнято не
повноважним органом, оскільки
відповідно до ст. 574 КПК України на цій
стадії рішення про екстрадицію повинно
було приймати Міністерство Юстиції
України, так як на теперішній час
справа щодо засудженого ОСОБА_2
перебуває в провадженні суду. В зв'язку
з цим захисник просить задовольнити
його скаргу та скасувати постанову про
тимчасову видачу (екстрадицію) ОСОБА_2
до Російської Федерації.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який вважав апеляційну
скаргу необгрунтованою, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляції,
провівши судові дебати, колегія суддів
вважає, що вищезазначена апеляція не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Слідчим суддєю Слов'яносербського
районного суду Луганської області та
колегією суддів після вивчення
матеріалів справи було встановлено
наступне.

20 лютого 2012 року Генеральною
прокуратурою України отримано запит
Генеральної прокуратури Російської
Федерації від 13.02.2012 року про тимчасову
видачу (екстрадицію) на три місяці
ОСОБА_2, для притягнення до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.
222, ч.1 ст. 105 КК Російської Федерації.

Постановою від 18.11.2013 року за
результатами екстрадиційної
перевірки, заступником Генерального
прокурора України прийнято рішення про
тимчасову видачу (екстрадицію) ОСОБА_2
до Російської Федерації для
притягнення до кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 105 КК
Російської Федерації.

Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.589 КПК України у
видачі особи іноземній державі
відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов
запит про видачу, відповідно до законів
України на час прийняття рішення про
видачу (екстрадицію) є громадянином
України;

2) злочин, за який запитано видачу,
не передбачає покарання у виді
позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом
України строки давності притягнення
особи до кримінальної
відповідальності або виконання вироку
за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної
держави не надав на вимогу
центрального органу України
додаткових матеріалів або даних, без
яких неможливо прийняття рішення за
запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція)
суперечить зобов'язанням України за
міжнародними договорами України;

6) наявні інші підстави,
передбачені міжнародним договором
України.

Особа, якій надано статус біженця,
статус особи, яка потребує додаткового
захисту, або їй надано тимчасовий
захист в Україні, не може бути видана
державі, біженцем з якої вона визнана, а
також іноземній державі, де її здоров'ю,
життю або свободі загрожує небезпека
за ознаками раси, віросповідання
(релігії), національності, громадянства
(підданства), приналежності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, крім випадків,
передбачених міжнародним договором
України.

Порівняльний аналіз зазначених
підстав відмови у видачі особи
іноземній державі з обставинами, які
обумовили прийняття рішення
заступником Генерального прокурора
України про екстрадицію ОСОБА_2
дозволяє стверджувати, що перешкоди у
його видачі правоохоронним органам
Російської Федерації за їх запитом
відсутні.

Так, ОСОБА_2 є громадянином Росії,
притягається правоохоронними органами
Російської Федерації до кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 105 КК
Російської Федерації, які відповідають
ч.1 ст. 263 та ч. 1 ст. 115 КК України і є
екстрадиційними, оскільки за їх
вчинення встановлено покарання у виді
позбавлення волі на строк більше
одного року, видача ОСОБА_2
правоохоронним органам Російської
Федерації відповідає зобов'язанням
України за міжнародними договорами
України - Європейській конвенції про
видачу правопорушників 1957 року,
Конвенції про правову допомогу та
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах 1993
року. ОСОБА_2 не має статусу біженця та
статусу особи, яка потребує
додаткового захисту, йому не наданий
тимчасовий захист в Україні.

Матеріали запиту Генеральної
прокуратури Російської Федерації від
13.02.2012 року про тимчасову видачу
(екстрадицію) ОСОБА_2 свідчать, що 11.04.2011
року ОСОБА_2 у статусі підозрюваного за
вчинення в 2011 році на території
Російської Федерації злочинів,
передбачених ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 105 КК
Російської Федерації, був оголошений у
розшук.

При цьому, колегія суддів вважє не
обґрунтованими доводи скарги про те, що
буде порушено право на захист
засудженого ОСОБА_2 на розгляд
касаційної скарги у Вищому
спеціалізованому суді, оскільки до
теперішнього часу не відомо. Чи
відкрито Касаційне провадження по його
скарзі. Крім того він видається
Російській Федерації тимчасово для
проведення слідчий дій строком на 3
місяці. В разі розгляду касаційної
скарги Генеральной прокуратурой
України може бути прийнято рішення про
відстрочку фактичної передачі ОСОБА_2
до запитуваної сторони.

Крім того судова колегія вважає не
обґрунтованими і доводи скарги про те,
що рішення про екстрадицію було
прийнято не повноважним органом,
оскільки відповідно до ст. 574 КПК
України Центральними органами України
щодо видачі особи (екстрадиції), якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, є відповідно
Генеральна прокуратура України та
Міністерство юстиції України.
Генеральна прокуратура України є
центральним органом України щодо
видачі (екстрадиції) підозрюваних,
обвинувачених у кримінальних
провадженнях під час досудового
розслідування. Міністерство юстиції
України є центральним органом України
щодо видачі (екстрадиції) підсудних,
засуджених у кримінальних
провадженнях під час судового
провадження або виконання вироку.

Згідно ст. 545 КПК України «Генеральна
прокуратура України звертається із
запитами про міжнародну правову
допомогу у кримінальному провадженні
під час досудового розслідування та
розглядає відповідні запити іноземних
компетентних органів. Міністерство
юстиції України звертається із
запитами судів про міжнародну правову
допомогу у кримінальному провадженні
під час судового провадження та
розглядає відповідні запити судів
іноземних держав.

Оскільки в судовому засіданні було
встановлено, що з запитом до
Генеральної прокуратури України
звернулась Генеральна прокуратура
Російської Федерації по справі, яка там
перебуває в її провадженні органів
досудового слідства, вважаю що рішення
про екстрадицію було прийнято
повноважним органом.

Згідно з ч.4 ст.591 КПК України при
розгляді скарги слідчий суддя не
досліджує питання про винуватість та
не перевіряє законність процесуальних
рішень, прийнятих компетентними
органами іноземної держави у справі
стосовно особи, щодо якої надійшов
запит про видачу (екстрадицію).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, а ухвала суду
винесена законно і обгрунтовано з
підстав, вказаних вище.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.303, 309, 370, 392 КПК України, колегія
суддів судової палати, -

У ХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2- залишити без
задоволення.

Ухвалу слідчого судді
Слов'яносербського районного суду
Луганської області від 20 грудня 2013
року про відмову в задоволенні скарги
захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
постанову заступника Генерального
прокурора України Фроловой Л.О. про
тимчасову видачу особи ( екстрадицію) -
без змін.

Головуючий:

Судді: