Справа № 500/354/13- к
Провадження № 1-кп/500/23/13
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в затвердженні угоди про примирення

28 березня 2013 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Яковенка І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Ткачової В.В.,

прокурора Івахіва М.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_1, що народився 27 листопада 1962 року, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше судимого:

30.10.2006 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.310, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 р. 3 міс. позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України до 3 р. 6 міс. позбавлення волі; 23.01.2007 р. вирок змінено: вважається засудженим за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ст. ст. 69, 70 КК України до 2 р. позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України до 2 р. 1 міс. позбавлення волі; 22.08.2008 р. на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеса від 14.08.2008 р. в силу ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на 1 міс. 14 днів,

23.04.2012 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він, будучи 23 квітня 2012 року засудженим Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, в період іспитового строку знов вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 12 грудня 2012 року, приблизно о 23:00 годині, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, умисно, діючи повторно, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung D-900» вартістю 500 грн. з сім-картою оператора мобільного звязку «Київстар» вартістю 15 грн. та зарядним пристроєм вартістю 40 грн., які належали ОСОБА_3, чим завдав їй матеріальну шкоду на загальну суму 555 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні під час судового провадження обвинуваченим ОСОБА_1 була надана угода про примирення від 20 березня 2012 року, що укладена між ним та потерпілою ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_1 у вигляді позбавлення волі строком на два роки, зі звільненням від відбування покарання в силу ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, угоду про примирення, данні на особу ОСОБА_1, заслухавши думку прокурора, який заперечував проти затвердження угоди з тієї підстави, що вона не відповідає вимогам Кримінального кодексу України, думки обвинуваченого ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2, які просили суд затвердити угоду, прийшов до висновку, що в затвердженні угоди слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2012 р. ОСОБА_1 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, 12 грудня 2012 року, тобто в період відбуття іспитового строку, встановленого йому вироком від 23.04.2012 р., то в силу ч. 3 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України йому має бути призначене остаточне покарання за правилами, передбаченими в ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Однак, як було вище наведене в угоді про примирення сторони погодилися лише щодо призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, і в угоді не містяться умови призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, що вказує на те, що її умови суперечать вимогам Кримінального кодексу України.

Крім того, відсутність в угоді про примирення умов призначення покарання за сукупністю вироків свідчить також і про те, що її умови порушують права сторін угоди щодо визначення обвинуваченому остаточного покарання, що також позбавляє суд можливості зясувати думки сторін угоди про можливість призначення остаточного покарання та про добровільність їх позицій, у звязку з чим в затвердженні угоди також має бути відмовлено і на підставі п.п. 3, 4 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до абз. 8 ч. 7 ст. 474 КПК України, якщо в затвердженні угоди судом відмовлено, то судове провадження продовжується в загальному порядку.

Таким чином, з наведених підстав в затвердженні угоди про примирення слід відмовити та судове провадження слід продовжити у загальному порядку.

Керуючись ст. 474 КПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 20 березня 2013 року, укладену між потерпілою ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_1, та судове провадження продовжити в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_4