Провадження № 1-кп/522/894/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 серпня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
заахисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Одеса, обвинувальний акт із угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000036 від 27.07.2015 року, стосовно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Донецьк, громадянина України, тимчасово не працює, з середньою освітою, неодружений, раніше не судимого, без офіційної реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив незаконне поводження із вибуховими речовинами, що виразились у придбанні, носінні, зберіганні та передачі вибухових речовин без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.
Так, 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 , приблизно о 08 годині 20 хвилин на залізничному вокзалі, що в Приморському районі м. Одеса, отримав від особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження валізу із пластичною вибуховою речовиною на основі гексогену - ППВ (пластид), що складається із 6 шматків, розмірами відповідно 125х95х40 мм.; 130х80х40 мм.; 125х75х38 мм.; 125х95х40 мм.; 95х65х40 мм.; 55х40х30 мм., загальною вагою 2208,6 грам та електронний детонатор типу ЕДКЗ-ПМ, що в порушення вимог Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, не може перебувати у власності громадян. В той же день, він приніс зазначену валізу з вибухівкою до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав.
05 березня 2015 року о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_4 був затриманий співробітниками Служби безпеки України на перехресті вулиць Катеринінська та Мала Арнаутська, що в Приморському районі м. Одеси, після передачі особі, щодо якої анкетні дані змінено, валізи із вибуховою речовиною.
Під час досудового розслідування 28.07.2015 року між прокурором прокуратури Херсонської області та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості має положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 263 ч. 1 КК України, обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, повинен повністю відшкодувати судові витрати на проведення судових експертиз по даному кримінальному провадженню, сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин щодо вчинення вказаного злочину іншими особами, виявленні та припиненні інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень, пов`язаних із даним злочином.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не був судимий, повністю визнав свою винуватість, сприяв розкриттю злочину, злочин вчинив вперше, узгоджено вид і розмір покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, обвинувачений згідний на призначення названого виду покарання.
Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просить її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із випробуванням строком на три роки, та на підставі ст. 76 КК України покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів КВІ, повідомляти КВІ про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно.
Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали обвинувального акту з угодою про визнання винуватості, приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки він незаконно поводився із вибуховими речовинами, що виразилось у придбанні, носінні, зберіганні та передачі вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.
Внаслідок вчинення злочину шкоду завдано суспільним інтересам. Потерпілого в названому кримінальному провадженні немає.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим. Суд також бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
На підставі вище викладеного, суд вважає, що необхідно затвердити дану угоду про визнання винуватості, та призначити покарання, відповідно до угоди у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із випробуванням строком на три роки, та покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати на проведення комплексної судової вибухотехнічної та фізико-хімічної експертизи складають 923 гривні 30 копійок. Такі витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 скасувати.
Речові докази знищити.
Керуючись ст.ст. 314, 370, 374-375, 475 КПК України, суд

з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 липня 2015 року між прокурором прокуратури Херсонської області і обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України.
ОСОБА_4 визнати винним за ст. 263 ч. 1 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3(три) роки.
У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, та періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути з ОСОБА_4 923 (дев`ятсот двадцять три) гривні 30 копійок процесуальних витрат на залучення експерта, на користь держави на рахунок 0002, отримувач УДКС у м. Херсоні 24060300, код ЄДРПОУ отримувача 37959779, МФО 852010, банк ГУДКСУ у Херсонській області.
Речові докази - знищити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати. ОСОБА_4 звільнити з під варти у залі суду.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку подання апеляції.
Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

04.08.2015