ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
5-2412кМ14 У х в а л а
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
цивільних і кримінальних справ у
головуючого - судді Бех М.О., суддів -
Пойди М.Ф., Квасневської Н.Д.,при
секретарі судового засідання - Сідько
В.В., з участю прокурора - Підвербної
Г.Я., розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження №
5-2412КМ14 за касаційною скаргою першого
заступника прокурора Київської
області на вирок Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 вересня 2013 року та ухвалу колегії
суддів Судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Київської області від 29 січня 2014 року, -
Вироком Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 26 вересня 2013 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця та

мешканця
АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121
КК України, до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 036
гривень 13 копійок - у рахунок
відшкодування витрат на лікування; 50 000
гривень - моральної шкоди; 3 441 гривню -
процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 5 квітня 2013 року, близько 3 години,
на сходовому майданчику між 2 та 3
поверхами житлового будинку АДРЕСА_1, в
ході сварки на грунті особистої
неприязні, яка виникла раптово, під час
боротьби умисно з метою заподіяння
тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_2 удари
кухонним ножем в область шиї, лівої
кисті та живота, заподіявши тяжке
тілесне ушкодження за критерієм
небезпеки для життя у виді
проникаючого колото-різаного
поранення черевної порожнини з
ушкодженням внутрішніх органів.

Ухвалою колегії суддів Судової палати
з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Київської області
від 29 січня 2014 року вирок
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 26 вересня 2013 року
щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону
при вирішенні цивільного позову
потерпілого, в частині відшкодування
витрат на лікування, ставить питання
про скасування вироку і ухвали та
призначення нового розгляду
кримінального провадження в суді
апеляційної інстанції. При цьому
зазначає, що при вирішенні даного
питання суди безпідставно не взяли до
уваги надані потерпілим копії
фіскальних чеків на придбання
медикаментів. Звертає увагу, що такі
чеки є розрахунковими документами
встановленої форми і змісту та в
сукупності з іншими даними щодо
характеру заподіяних потерпілому
тілесних ушкоджень є належними
доказами на підтвердження відповідних
витрат.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, яка частково підтримала
касаційну скаргу, наводячи доводи на
необхідність скасування тільки ухвали
суду апеляційної інстанції і
призначення судового розгляду у суді
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду щодо фактичних обставин
вчинення ОСОБА_1 злочину, за який
його засуджено, кваліфікація його дій
за ч. 1 ст. 121 КК України та вирішення
питання про призначення покарання в
касаційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, заслуговують на увагу
доводи касаційної скарги щодо
істотного порушення вимог
кримінального процесуального закону
при вирішенні цивільного позову
ОСОБА_2, в частині відшкодування витрат
на лікування.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України
судове рішення повинно бути законним,
обґрунтованим і вмотивованим. Законним
є рішення, ухвалене компетентним судом
згідно з нормами матеріального права з
дотриманням вимог щодо кримінального
провадження, передбачених цим
Кодексом. Обґрунтованим уважається
рішення, ухвалене судом на підставі
об'єктивно з'ясованих обставин, які
підтверджені доказами, дослідженими
під час судового розгляду та оціненими
судом відповідно до статті 94 цього
Кодексу. Вмотивованим є рішення, в
якому наведені належні і достатні
мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в
мотивувальній частині вироку суду
мають бути зазначені підстави для
задоволення цивільного позову або
відмови в ньому.

В мотивувальній частині ухвали
апеляційного суду, як це передбачено п.
2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мають бути
зазначені встановлені судом
апеляційної інстанції обставини з
посиланням на докази, мотиви визнання
окремих доказів недопустимими чи
неналежними, а також мотиви, з яких суд
апеляційної інстанції виходив при
постановленні ухвали, і положення
закону, якими він керувався.

Наведених вимог суди при вирішенні
цивільного позову потерпілого ОСОБА_2,
в частині відшкодування витрат на
лікування, не дотрималися.

Частково задовольняючи відповідні
позовні вимоги, суд першої інстанції
визнав доведеними лише витрати,
підтверджені копіями рецептів-вимог
лікаря. При цьому суд не взяв до уваги
як належні докази дані фіскальних
касових чеків на придбання
медикаментів та інших засобів
медичного призначення, виходячи з того,
що з чеків не вбачається їх придбання
саме потерпілим.

Не погоджуючись з такими висновками
суду, прокурор і представник
потерпілого - адвокат ОСОБА_3 оскаржили
вирок в апеляційному порядку,
порушуючи в апеляційних скаргах
питання про задоволення цивільного
позову в повному обсязі та збільшення
розміру відшкодування витрат на
лікування. На обґрунтування своєї
позиції прокурор і представник
потерпілого наводили докладні доводи,
аналогічні викладеним у касаційній
скарзі прокурора (т. 2, а. с. 68-73, 120).

Всупереч вимогам ст. 419 КПК України, суд
апеляційної інстанції не здійснив
належної перевірки цих доводів, не дав
на них вичерпних відповідей, які б
ґрунтувалися на вимогах спеціального
законодавства щодо поряду фіксування
розрахункових операцій, та не навів в
ухвалі переконливих мотивів, через які
визнав апеляційні скарги
необґрунтованими. Натомість,
погоджуючись з обґрунтуванням
висновків місцевого суду щодо
неналежності фіскальних чеків, як
джерела доказів, апеляційний суд, крім
цього, зазначив, що такі розрахункові
документи були датовані до моменту
вчинення злочину і потерпілий не довів,
що саме зазначених у чеках препаратів
він потребував для лікування
заподіяних йому тілесних ушкоджень.

Однак з зазначеними висновками суду
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є
докази, які прямо чи непрямо
підтверджують існування чи
відсутність обставин, що підлягають
доказуванню у кримінальному
провадженні, та інших обставин, які
мають значення для кримінального
провадження, а також достовірність чи
недостовірність, можливість чи
неможливість використання інших
доказів.

Як слушно зазначає прокурор у
касаційній скарзі, згідно з п. 7 ст. 1
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-ХІІ підтвердження вчинення усного
правочину між споживачем і продавцем
оформляється квитанцією, товарним чи
касовим чеком, квитком, талоном або
іншими розрахунковими документами.

Відповідно до визначення, закріпленого
в статті 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР,
розрахунковий документ - це документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

Суд не взяв до уваги зазначених
положень спеціального законодавства,
виходячи з яких, фіскальний касовий чек
на товари (послуги) є розрахунковим
документом встановленої форми та
змісту, який підтверджує факт
придбання товарів (послуг). Вичерпний
перелік обов'язкових реквізитів такого
документа наведений у підпункті 3.2
пункту 3 «Положення про форму та зміст
розрахункових документів»,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України №
614 від 1 грудня 2000 року, згідно з яким
зазначення в чеку прізвища та інших
анкетних даних покупця не передбачено.

Водночас, кримінальне процесуальне і
цивільне процесуальне законодавство
не містить обмежень щодо використання
таких розрахункових документів як
належних доказів здійснення особою
витрат на підтвердження відповідних
позовних вимог. Факт понесення витрат
саме потерпілим (цивільним позивачем)
чи за його рахунок може бути
встановлений на підставі даних
відповідних документів у сукупності з
іншими зібраними у справі доказами.

Суд не позбавлений можливості вжити
передбачених законом заходів для
перевірки, чи дійсно потребував
потерпілий зазначених у чеках
препаратів для лікування заподіяних
йому тілесних ушкоджень, у тому числі
допитати в судовому засіданні
лікуючого лікаря або судово-медичного
експерта, з урахуванням даних висновку
судово-медичної експертизи щодо
характеру і часу заподіяння таких
ушкоджень, виписки з медичної карти
стаціонарного хворого з переліком
лікарських засобів, що застосовувалися
за призначенням лікаря, дат
розрахунків, які за переважною
більшістю чеків здійснювалися в перші
дні після вчинення злочину в період
перебування ОСОБА_2 на стаціонарному
лікуванні, а також фармакологічних
властивостей і медичних показань до
застосування відповідних препаратів
(т. 1, а. с. 20, 71-74, т. 2, а. с. 19-28, 31).

Помилкове надання потерпілим одного
чека, датованого 26 березня 2013 року,
тобто до вчинення злочину, не є
підставою для визнання неналежними
доказами всіх інших чеків, за якими
розрахунки здійснювалися після
спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень
(т. 2, а. с. 19-28).

Таким чином, висновки суду про те, що
розмір заявлених потерпілим позовних
вимог про відшкодування витрат на
лікування не підтверджений належними
доказами, не ґрунтуються на вимогах
процесуального права та є
передчасними.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув і помилку суду першої
інстанції не виправив.

Враховуючи викладене, ухвала
апеляційного суду не може вважатися
законною й обґрунтованою, а тому на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України
підлягає скасуванню з призначенням
нового розгляду кримінального
провадження в суді апеляційної
інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно
усунути вказані в цій ухвалі порушення,
належним чином перевірити доводи,
викладені в апеляційних і касаційній
скаргах, дати на них вичерпні і
переконливі відповіді та прийняти
законне і обґрунтоване рішення,
виклавши його у процесуальному
документі, який би відповідав вимогам
закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу першого заступника
прокурора Київської області
Домбровського С. задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 29 січня 2014 року щодо ОСОБА_1
скасувати і призначити новий розгляд
кримінального провадження в суді
апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Бех М.О. Пойда М.Ф.
Квасневська Н.Д.