Ухвала

іменем україни

15 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_8
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10
при секретарі судового засідання ОСОБА_11

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_12
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_5 з вимогами про перевірку постановлених щодо нього судових рішень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт тривалістю 170 годин.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 ухвалено стягнути відповідно 669,02 грн. та 10 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2014 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового слідства, немотивованість рішення суду щодо стягнення з нього коштів на відшкодування моральної шкоди потерпілому, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства апеляційним судом, оскільки його рішення не є належно вмотивованим, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції або ж скасувати їх в частині вирішення цивільного позову.

ОСОБА_5 засуджено за те, що він 2 грудня 2012 року о 14 годині поблизу будинку №3 у провулку Крицевому в м.Запоріжжі, на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_7 завдав йому два удари кулаком в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровʼя потерпілого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи засудженого про неповноту та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Отже, колегія суддів виходить з фактичних обставин, встановлених судом, відповідно до яких дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину.

Відповідно до ст. 1167 ЦК і розʼяснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровʼя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення втраченого здоровʼя.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 місцевий суд послався на наявність моральних та фізичних страждань, зміні звичного укладу життя потерпілого після вчинення щодо нього злочину. З урахуванням цих обставин, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_7 і постановив стягнути з засудженого на користь потерпілого 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого. в якій викладено доводи за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, цивільний позов в частині розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доводи засудженого про необхідність зменшення розміру суми, стягнутої на користь потерпілого на відшкодування останньому моральної шкоди, завданої злочином, не є переконливими.

Підстав для зміни судових рішень в частині вирішення цивільного не встановлено.

Підстав для задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10