Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами обвинуваченої, її захисника, прокурора та потерпілої по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000678, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Острів Дубенського району Рівненської області, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, за ч.1 ст.118 КК України, на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченої - ОСОБА_5
захисника обвинуваченої - адвоката - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року:
- ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.118 КК України з призначенням їй покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 змінено на тримання під вартою, строк рахування якого визначено з 24 листопада 2014 року.
Судом вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 10.06.2014 року, приблизно о 00 год. 05 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні квартири по місцю проживання в АДРЕСА_1 , після того як ОСОБА_9 незаконно виламав двері квартири та вчинив насильство, яке виразилось в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , під час раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір позбавити життя свого чоловіка ОСОБА_9 , умисно заподіяла не менше двох ударів ножем в ділянку тулуба останнього, внаслідок чого спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового колото різаного поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця. Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_9 помер на місці події. Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена захищаючись від посягання на власне життя та здоров`я з боку ОСОБА_9 перевищила межі необхідної оборони, вчинивши умисне вбивство, а саме злочин передбачений ч.1 ст.118 КК України.
Не погодившись з вироком суду обвинувачена, її захисник, потерпіла, а також прокурор оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій ОСОБА_5 апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації її дій, вважає що вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, внаслідок надмірної суворості. Просить суд обрати їй більш м`яке покарання, звільнивши від відбуття покарання й призначивши випробувальний термін тривалістю 1 рік. Вказує, що судом при обранні міри покарання взято до уваги покази потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є заінтересованими особами у даному кримінальному провадженні й характеризували її виключно з негативної сторони. Водночас зазначає, що покази свідка ОСОБА_13 узагалі не відповідають дійсності, оскільки остання не є її сусідкою, а проживає за іншою адресою, а покази свідка ОСОБА_14 не можуть братися до уваги, позаяк останній під час судового розгляду справи судом першої інстанції, у судовому засіданні не допитувався. Також зазначає, що на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, й до виходу у декрет протягом 11 років працювала продавцем у приватних підприємців. Стверджує, що у судовому засіданні суду першої інстанції неодноразово просила вибачення у потерпілої, після вчинення злочину викликала швидку медичну допомогу та працівників міліції, сприяла розкриттю злочину й водночас, визнала себе винною усе це в сукупності, на думку обвинуваченої, свідчить про її каяття. Разом з наведеним, просить взяти до уваги, що на вихованні має двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_15 , 1998 року народження та малолітню дочку ОСОБА_16 , 2011 року народження, й призначена їй судом міра покарання у виді позбавлення волі унеможливить її, як матері участь у вихованні та наданні допомоги дітям.

У поданій захисником обвинуваченої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 апеляційній скарзі, він, підтримавши наведені в апеляційній скарзі його підзахисної мотиви, зокрема щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок надмірної суворості, також просить змінити оскаржуваний вирок, призначивши ОСОБА_5 більш м`яке покарання звільнивши її від відбуття покарання з випробувальним терміном 1 рік. Також, на підтримку доводів власної апеляційної скарги зазначає, що судом належно не взято до уваги те, що злочин його підзахисною ОСОБА_5 було вчинено на ґрунті зафіксованого документально постійного протизаконного насильства зі сторони її чоловіка ОСОБА_9 щодо членів своєї сім'ї.

Прокурор, у поданій ним апеляційній скарзі з долученими змінами до останньої, просить вирок суду першої інстанції, яким обвинувачену ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.118 КК України скасувати. Свою позицію мотивує істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, в порушення п.п.4 ч.3 ст.374 КПК України, судом у вироку не вказано мотиви зміни обвинувачення з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.118 КК України, а виявлене судом перевищення меж необхідної оборони у діях обвинуваченої ОСОБА_5 у вироку не вмотивоване, в порушення п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 року, у чому воно полягає судом не зазначено. Також зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так: суд своїм вироком визнав встановленим, що ОСОБА_17 , маючи намір позбавити життя свого чоловіка ОСОБА_9 , умисно заподіяла не менше двох ударів ножем в ділянку тулуба останнього, водночас, в ході судового розгляду кримінального провадження було досліджено висновок експерта № 316 від 11.07.2014 року (а.с.52-60) згідно якого, у ОСОБА_9 виявлено 4 проникаючих ножових поранення. Крім наведеного, стверджує, що суд першої інстанції при визначенні стану необхідної оборони ОСОБА_17 не врахував реальність загрози заподіяння їй шкоди, поведінку нападника, спрямованість його умислу та характер його дій, що дають особі яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

У поданій потерпілою ОСОБА_8 апеляційній скарзі вона просить оскаржуваний вирок районного суду про визнання ОСОБА_5 винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.118 КК України скасувати та винести новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винною за ч.1 ст.115 КК України, призначивши останній покарання в межах санкції вказаної статті. На підтримку апеляційної скарги вказує, що судом суттєво порушено вимоги кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, свою позицію мотивує тим, що висновки суду не були підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, а висновки суду, що ОСОБА_5 навмисно позбавила життя свого чоловіка через загрозу власному життю не враховують спрямованість умислу, характер та інтенсивність дій убитого ОСОБА_9 , тобто сприймати такі дії як реальну загрозу життю. Також стверджує, що судом не встановлено походження легких тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , що на думку потерпілої, могли свідчити про те, що ОСОБА_9 сам став жертвою нападу і захищався. Крім того, вказує, що судом не було допитано свідків, які проживають поряд, за адресою АДРЕСА_2 , а також свідків, працюючих у магазині, котрий знаходиться поряд з під`їздом, де проживав ОСОБА_9 , котрі на думку потерпілої можуть ствердити, що незадовго до вбивства ОСОБА_9 вів себе адекватно та не був у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, заперечення останніх щодо вимог апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_8 , думку прокурора, котрий просив вирок суду першої інстанції скасувати та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, пояснення потерпілої ОСОБА_8 на підтримку вимог поданої нею та прокурором апеляційних скарг та заперечення проти інших скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи усіх поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вище зазначені апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.118 КК України, обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, з показань обвинуваченої ОСОБА_5 вбачається, що 10.06.2014 року, повернувшись із святкування дня народження, де вжила незначну кількість спиртного, у нічний час вона, перебувала в приміщенні квартири по місцю проживання в АДРЕСА_1 . Зазначила, що її син ОСОБА_18 гуляв, дочка спала, а ОСОБА_19 , який є її троюрідним братом чекав до маршрутки. Близько 24 год. у двері почав стукати ОСОБА_9 , вимагаючи щоб вона йому відкрила двері, однак вона йому не відчинила бо знала, що в такому стані він її б`є та ламає меблі,

ОСОБА_9 викруткою почав виламувати двері. Побачивши це вона зателефонувала сину, щоб той викликав міліцію. ОСОБА_9 , зламавши двері, вскочив у квартиру й почав кричати на неї та наносити їй удари в голову та спину, а викруткою наніс удар в зовнішню ділянку правого стегна, увесь час повторюючи та погрожуючи що заб`є її. Вирвавшись, вона забігла в кухню і схопила ніж та повернулась в коридор, де на той час уже перебував її брат ОСОБА_19 , намагаючись заспокоїти ОСОБА_9 . Однак, він нікого не слухав, продовжив бити її та штовхати. Злякавшись і захищаючись, вона вдарила ножем чоловіка у ногу, що його ще більше розлютило, й він почав ще дужче бити її, схопив за коси й почав шарпати, а вона тримала перед собою ніж та, обороняючись, наносила удари у відповідь. В якийсь момент ОСОБА_19 заспокоїв ОСОБА_9 , забрав його з квартири й вивів в коридор, де він пройшовши до середини коридору, упав на підлогу та ще, деякий час розмовляв. Вказує, що в цей момент побачила, що одяг чоловіка у крові й викликала швидку медичну допомогу. Лікар констатувала смерть ОСОБА_9 . Стверджує, що не бажала смерті чоловіку, й захищаючись від нього, хаотично махала ножем.

З пояснень потерпілої ОСОБА_8 , матері вбитого ОСОБА_9 , вбачається, що за час перебування її сина ОСОБА_9 у шлюбі з ОСОБА_5 вони постійно сварилися та зловживали спиртними напоями. Вказує, що після сварок син неодноразово ночував у неї, щоб не продовжувати конфлікти, які на її думку провокувала ОСОБА_5 .

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 (родичі потерпілого) дали показання аналогічні показанням ОСОБА_22 щодо сімейних відносин обвинуваченої та потерпілого.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що є сусідом обвинуваченої й її сім'ю може охарактеризувати як неблагополучну, неодноразово чув як у сусідів відбувались сварки та скандали. Зазначив, що 10.06.1014 року близько 00 год. 10 хв. чув, що ОСОБА_9 повернувся додому, оскільки останній довго стукав у двері, вимагаючи щоб йому відчинили, а згодом, почув шум у квартирі ОСОБА_9 й крики, щоб викликали швидку. Вийшовши на коридор, побачив що в коридорі на підлозі, поблизу своєї квартири, лежав ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_18 дав показання, що 09.06.2014 року він з матір`ю ОСОБА_5 та з сестрою були в гостях у хресної. Вказує, що крім їх сім'ї було ще багато родичів, в тому числі ОСОБА_23 , який є похресником його матері. За час святкування його матір вжила близько 150 грам горілки. Стверджує, що в 23 год. 10 хв. він пішов до друзів, а ОСОБА_23 як раз прийшов до них. Приблизно о 23 год. 40 хв. йому зателефонувала мати й попросила викликати міліцію, тому що ОСОБА_9 вибивав двері. Коли ж він повернувся до квартири то побачив, що його батько лежав в коридорі на підлозі, поруч сиділа мати і вони між собою розмовляли.

З показань свідка ОСОБА_23 вбачається, що він повернувшись зі святкування дня народження своєї похресниці, разом з ОСОБА_5 та її сином, а потім зайшов до ОСОБА_5 , щоб чекати маршрутку та заснув. Прокинувся від того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 голосно сварилися. Вказує, що коли вийшов зі спальні в коридор й побачив що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 штовхають одне одного, в руках у ОСОБА_5 був ніж. Він почав вмовляти ОСОБА_9 заспокоїтися та вийти з квартири. Вийшовши на площадку, ОСОБА_9 ступив два кроки та впав на підлогу. Стверджує, що в цей час помітив, що одяг ОСОБА_9 на спині в крові, після чого він викликав швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_24 дала показання щодо перебування ОСОБА_5 з своїми дітьми та свідка ОСОБА_23 на святкуванні дня народження її дочки 09.06.2014 року. Вказала, що ОСОБА_9 на день народження не прийшов, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Пояснила, що останній зловживав спиртним, а перебуваючи в нетверезому стані влаштовував вдома сварки та скандали, під час яких ображав свою дружину й бив її. Були випадки, коли ОСОБА_5 жила у неї, ховаючись від чоловіка.

Окрім того, винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.118 КК України стверджується й належно дослідженими, оглянутими та оголошеними у ході судового засідання іншими доказми:

З висновку судово медичного експерта № 532 від 10.06.2014 року вбачається, що у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді поверхневої рани на правій ступні, крововиливів на правому плечі та лівій підлопаточній ділянці, саден на правому плечі, в ділянці лівого ліктьового суглобу, на правому стегні та на правій кисті, які виникли не менш як від восьми травматичних дій тупих предметів з контактуючою поверхнею (а.с.48);

З висновку судово медичного експерта № 316 від 11.07.2014 року вбачається, що при проведенні судово медичної експертизи трупа ОСОБА_9 виявлені наступні ушкодження: проникаюча в грудну порожнину рана на лівій половині передньої поверхні грудей (№1), що продовжується в напрямку спереду назад, знизу вверх та з права наліво раневим каналом, який проходить через м`які тканини грудей, передню стінку серцевої сорочки, передню стінку правого шлуночка серця та між шлункову перегородку, закінчуючись в порожнині лівого шлуночка серця; рана на правій задньо бічній поверхні грудей (№2), що продовжується у напрямку спереду назад, дещо зверху вниз та з права наліво раневим каналом, який проходить в м`яких тканинах грудей, де і закінчується; поверхнева рана на передньо зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу (№3); поверхнева рана на задній поверхні верхньої третини правого стегна (№4); садно у лівій скроневій ділянці. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок ножового поранення лівої половини грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої і зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, що стала безпосередньою причиною смерті (а.с.52-60);

Відповідно з висновком судово медичного експерта № 98-99 мк від 19.06.2014 року вбачається, що колото різані рани на трупі ОСОБА_9 виникли внаслідок двох травматичних дій плоским, одностороннє загостреним, колюче ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа (а.с.62-64);

З висновку судового експерта № 145 від 07.07.2014 року вбачається, що кров ОСОБА_9 відноситься до групи 0 (I) з ізогемаглютинінами анти А і анти- В системи АВО (а.с.78-80), й згідно висновків судового експерта № 150 від 12.07.2014 року (а.с.85-88) та № 149 від 14.07.2014 року (а.с.93-96) саме кров наведеної групової належності, виявлена на матерчатій футболці та бриджах вилучених під час проведення огляду місця події - може походити від ОСОБА_9 , її походження від ОСОБА_5 виключається;

Відповідно до висновків експерта №146 від 08.07.2014 року (а.с.101-104), № 148 від 11.07.2014 року (а.с.109-112), № 147 від 09.07.2014 року (а.с.117-120) на викрутці, ножі та у квартирі ( АДРЕСА_3 ) виявлені сліди крові ОСОБА_9 ;

З акту судово психіатричної експертизи №221/14 від 14.07.2014 року вбачається, що ОСОБА_5 психічними захворюваннями не страждає, в стані фізіологічного афекту не перебувала, могла усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки (а.с.122-125);

Протоколом проведення слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_5 показала як відбувались події 10.06.2014 року, та вказала, як вона захищаючись розмахувала ножем, в результаті чого ОСОБА_9 були завдані удари, які спричинили смерть останнього (а.с.154-160);

Випискою з протоколу медичного освідування №918, яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 10.06.2014 року (а.с.29).

Колегія суддів розцінює юридично вірними висновки суду щодо встановлення неправомірної (віктимної) поведінки ОСОБА_9 , який перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, всупереч волі ОСОБА_5 яка є законною власницею квартири, незаконно виламав вхідні двері квартири, де вчинивши конфлікт, безпідставно почав наносити удари в різні частини тіла ОСОБА_5 , яка захищаючись від ОСОБА_9 нанесла останньому удари ножем, одним з яких пошкодила передню стінку серцевої сорочки, передню стінку правого шлуночка та міжшлуночкову перегородку, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 .
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що за наведених обставин ОСОБА_5 мала право з метою захисту свого життя і здоров`я на оборону від протиправних посягань з боку ОСОБА_9 , що зокрема закріплене ст.27 Конституції України та ст.36 КК України.
Виходячи з приписів ст.36 КК України, спричинення смерті тому, хто посягає, з метою захисту інтересів чи прав особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання, здійснене в стані необхідної оборони не є злочином, якщо при цьому межі необхідної оборони не були перевищені.
В контексті наведеного, суд першої інстанції перекваліфіковуючи злочинні дії ОСОБА_5 з інкримінованих їй органом досудового розслідування з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.118 КК України вірно та відповідно до обставин кримінального провадження врахував, що обвинувачена знаходилася в стані необхідної оборони, однак, захищаючись перевищила її межі.
З сукупності досліджених показань свідків у кримінальному провадженні, висновків судово медичних, судово - психіатричної експертиз та протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження й захищаючись від посягання на неї, знаходячись в стані необхідно оборони, перевищивши межі допустимості такої позбавила нападника життя.
Окрім того, судом встановлено, що факти насильницьких дій ОСОБА_9 до своєї дружини обвинуваченої ОСОБА_5 носили систематичний характер, зокрема:
- згідно постанови від 05.06.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ст.296 КК України, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім'ї; з копії листа начальника Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області від 16.12.2013 року №65/10-14250 вбачається, що з ОСОБА_9 проведено бесіду профілактичного характеру; з копії листа начальника Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області від 24.03.2014 року №65/10-2531 вбачається про прийняття рішення за повідомленням ОСОБА_18 , щодо вчинення дебошу його батьком ОСОБА_9 ; з копії листа начальника Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області від 10.06.2014 року №65/10-5158 вбачається про прийняття рішення щодо вчиненого ОСОБА_9 конфлікту.
По факту заподіяння ОСОБА_9 ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, за заявою ОСОБА_5 від 05.08.2014 року відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000954 від 06.08.2014 року й кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Наведене спростовує твердження апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_8 щодо неврахування судом при визначенні стану необхідної оборони ОСОБА_5 реальності загрози заподіяння шкоди, поведінки нападника, спрямованості його умислу та характеру його дій, що дають особі яка захищається, підстави сприймати таку загрозу як реальну.
Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора стосовно невказання судом мотивів зміни обвинувачення з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.118 КК України, в порушення п.п.4 ч.3 ст.374 КПК України, та невмотивованості судом перевищення меж необхідної оборони у діях ОСОБА_5 , то колегією суддів досліджено, що суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_5 з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.118 КК України, чітко встановив в діях обвинуваченої стан необхідної оборони, визначив усі критерії перевищення межі необхідної оборони, що потягнуло смерть ОСОБА_9 , й з метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав й основоположних свобод людини, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, законно вийшов за межі висунутого в обвинувальному акті обвинувачення, виключно в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, вказаним в апеляційній скарзі прокурора, зокрема щодо визнання судом встановленим того, що ОСОБА_17 , маючи намір позбавити життя свого чоловіка ОСОБА_9 , умисно заподіяла не менше двох ударів ножем в ділянку тулуба останнього, попри те, що в ході судового розгляду кримінального провадження було досліджено висновок експерта № 316 від 11.07.2014 року (а.с.52-60) згідно якого, у ОСОБА_9 виявлено 4 проникаючих ножових поранення то наведене у ході апеляційного розгляду не знайшло підтвердження.

Так, зазначена судом фраза, в контексті встановлених обставин вчинення ОСОБА_17 кримінального правопорушення "…заподіяння не менше двох ударів ножем" цілком узгоджується з дослідженим висновком експерта № 316 від 11.07.2014 року згідно якого " у ОСОБА_9 виявлено 4 проникаючих ножових поранення".

Крім того, встановлене у ОСОБА_9 проникаюче у плевральну порожнину поранення грудей з ушкодженням серця, за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, перебуває у прямому причинно наслідковому зв`язку з настанням смерті. Усі інші встановлені на тілі ОСОБА_9 ушкодження не були небезпечними для життя в момент заподіяння, у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого не перебувають і, за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 стало ножове поранення лівої половини грудей з ушкодженням серця, що призвело до внутрішньої й зовнішньої кровотечі та масової крововтрати, а тому висновки суду в цій частині повністю відповідають обставинам кримінального провадження.

Стосовно ж твердження потерпілої ОСОБА_8 наведеного нею у апеляційній скарзі, що судом не встановлено походження легких тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , що на думку потерпілої, могли свідчити про те, що ОСОБА_9 сам став жертвою нападу і захищався - то вказане колегія суддів розцінює критично, виходячи з показів свідка ОСОБА_23 щодо характеру виникнення вказаних тілесних ушкоджень та висновку судово медичного експерта № 532 від 10.06.2014 року щодо механізму їх отримання ОСОБА_5 .
Також, щодо тверджень апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 , що судом не було допитано свідків,які проживають поряд, за адресою АДРЕСА_2 , а також свідків, працюючих у магазині, котрий знаходиться поряд з під`їздом, де проживав ОСОБА_9 , котрі на думку потерпілої можуть ствердити, що незадовго до вбивства ОСОБА_9 вів себе адекватно та не був у стані сп`яніння то наведене не знайшло свого підтвердження у ході апеляційного розгляду й спростовується висновком судово медичного експерта № 316 від 11.07.2014, в котрому експертом прямо вказано, що незадовго до смерті ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, на що вказує запах алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення етилового спирту в концентрації 2,95 % та 4,7 проміле при судово токсикологічному дослідженні у крові та сечі його трупа.

В наведеному висновку експертизи експерт вказав, що така концентрація етилового спирту в крові, за своєю функціональною оцінкою, може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
При обранні міри покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції належним чином враховано як обставини, що пом`якшують покарання за вчинене - її щире каяття та сприяння у розкриттю злочину останньою, так і обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченою та її захисником твердження щодо необхідності обрання їй більш м`якого покарання, як такого що відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, свого підтвердження у ході апеляційного розгляду не знайшли.

Так, розглядаючи питання про заявлену в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника можливість звільнення обвинуваченої умовно достроково від відбуття призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що встановлений досудовим слідством, та підтверджений добутими у ході судового розгляду доказами, факт перебування обвинуваченої на момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що останньою не заперечується й у її показах, а також посередня характеристика по місцю проживання й тяжкі наслідки скоєного у своїй сукупності унеможливлює застосування до ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника щодо скасування вироку суду з мотивів призначення ОСОБА_5 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та її особі, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, в повній мірі відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, стверджуються дослідженими у ході апеляційного розгляду матеріалами кримінального провадження.

Достатніх підстав, котрі б дозволяли вважати, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства (реального відбування покарання) колегією суддів не добуто.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_5 винною у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.118 КК України суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та які регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Доказів, які б підтверджували винність ОСОБА_5 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України прокурор та потерпіла суду першої та апеляційної інстанції не надали.

Доводи прокурора та потерпілої, що при пригляді кримінального правопорушення судом першої інстанції були допущені істотні порушення кримінального та кримінального процесуального законів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційних скарг прокурора та потерпілої, на думку колегії суддів, останні не навели переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважають апелянти, допущених судом, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , діючого в її інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора та потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Зарахувати обвинувачені в термін відбуття покарання перебування її під вартою з 10 червня 2014 року по 12 червня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3