Справа №485/543/15-к 17.06.2015 22.06.2015 22.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11-кп/784/413/15 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ч.3 ст.185, ч.1 ст.190 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15.04.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Воскресенка смт. Новотроїцьке, Херсонської області, громадянку України, не працюючої, одруженої, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

· вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 17.06.2009 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням на 1 рік;

· вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 30.11.2010 року за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст.71 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. 06.09.2011 року звільнена умовно-достроково на 1 рік 29 днів, згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 29.08.2011 року;

- визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Новотроїцьке, Херсонської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_9

обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

Короткий зміст судового рішення суду 1-ї інстанції:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання:

за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

за ч.2 ст.190 КК України 2 роки позбавлення волі;

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим, остаточно призначено 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_7 звільнено з випробуванням на 3 роки.

Цим же вироком, ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено з випробуванням на 2 роки.

Узагальненні доводи апеляційної скарги:
Не оскаржуючи фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , доведеність їх вини у вчинені злочинів, прокурор вважає, що вирок суду в частині звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання незаконним, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував Закон України «Про кримінальну відповідальність» та безпідставно звільнив її від відбування покарання з іспитовим строком. Зазначає, що при призначені покарання ОСОБА_7 , суд хоча і врахував дані щодо особи обвинуваченої, але не дав їм належної оцінки. Судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочинів, один з яких відноситься до середньої тяжкості, а другий до категорії тяжких злочинів. Судом також не прийнято до уваги, що вона неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів та вже звільнялась від відбування покарання з випробуванням, але належних висновків для себе не зробила і на шлях виправлення не стала та знову вчинила злочини, аналогічні попереднім. Зазначає, що звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме її виправленню.

Узагальнена позиція інших учасників судового провадження:
До апеляційного суду від захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якій захисник зазначає, що посилання прокурора на неправильне застосування ОСОБА_7 ст.75 КК України не відповідає дійсності, оскільки судом першої інстанції правильно зазначено наявність пом`якшуючих обставин: добровільне відшкодування матеріальних збитків потерпілим; стан здоров`я обвинуваченої, яка потребує стаціонарного лікування. Також судом вірно враховано, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судима. За таких обставин, вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а призначене покарання повністю відповідає вимогам кримінального законодавства, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом 1-ї інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2015 року, близько 11 години, обвинувачені за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна, на автомобілі ВАЗ 2103 державний номер НОМЕР_1 , приїхали в с.Садове Снігурівського району Миколаївської області. При цьому, ОСОБА_7 мала вводити громадян в оману з метою отримання доступу до майна та відволікати їх увагу, а ОСОБА_8 в цей час повинен був відшукувати майно та грошові кошти, які можна викрасти, з їх наступним таємним вилученням.
Реалізуючи злочинний умисел, під приводом купівлі пір`я, обвинувачені близько 11:40 години того ж дня звернулися до особи похилого віку ОСОБА_11 , 1940 року народження. Діючи згідно розподілу ролей, з метою потрапити у будинок по АДРЕСА_3 для виявлення майна, яке можна викрасти, ОСОБА_7 попросила потерпілу пустити їх до житлового будинку погрітися, а також провести обряд зі зняття порчі. Будучи введеною в оману, ОСОБА_11 погодилась і впустила обвинувачених до веранди помешкання, де ОСОБА_7 почала відволікати увагу потерпілої "виведенням порчі" та випитала про місце схову особистих грошових заощаджень, використавши обман, як спосіб отримання доступу до майна. Після цього, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що увага ОСОБА_11 повністю зосереджена на маніпуляціях, які проводила його співучасниця, шляхом вільного доступу, у кухні зі столу, таємно викрав мобільний телефон „NOKIAD 801" з двома сім картками мобільного оператора МТС, зарядним пристроєм до нього, та карткою пам`яті, загальною вартістю 400 гривень., та зі спальної кімнати з-під скатертини на столі грошові кошти однією купюрою номіналом 500 гривень. Вважаючи, що ОСОБА_8 виконав свою роль та викрав майно і грошові кошти ОСОБА_11 , ОСОБА_8 повідомила останній, що зняла порчу. З метою запобігання можливому викриттю у вчиненні злочину, обвинувачена застерегла потерпілу про не залишення нею будинку певний час для закріплення обряду "зняття порчі". Викраденим майном обвинувачені розпорядилися за власним розсудом, чим спричинили ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 900 гривень.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись в будинку ОСОБА_11 маючи на меті заволодіння чужим майном, під видом зняття порчі, ввела потерпілу в оману, спонукавши добровільно передати їй золоту каблучку. Заволодівши повторно, шляхом обману прикрасою, обвинувачена спричинила ОСОБА_11 шкоду у розмірі її вартості на 600 гривень.
Крім того, 04 лютого 2015 року, близько 12 години, ОСОБА_7 , з умислом на заволодіння майном ОСОБА_12 , 1946 року народження, яка є особою похилого віку, під вигаданим приводом (зняття порчі), проникла до садиби останньої по АДРЕСА_3 . Зловживаючи довірою потерпілої, при проведенні обряду "зняття порчі", обвинувачена дізналась про наявність у неї грошових коштів та про місце їх схову. Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_7 , з метою відволікти ОСОБА_12 попросила у останньої винагороду за зняття порчі у вигляді двох курей. Скориставшись тим, що потерпіла зайшла до курника, обвинувачена таємно проникла до однієї з кімнат будинку, де з-під матрацу ліжка викрала грошові кошти в сумі 600 гривень та розпорядилась ними на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.
Обставини справи встановленні апеляційним судом:
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і додатково надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржувались.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є необґрунтованими, оскільки не відповідають встановленим судом даним.

Вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом призначено у відповідності до вимог ст.ст. 65,66,67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених нею злочинів, даних щодо її особи та наявності обставин, які пом`якшують її покарання та обставини, яка обтяжує покарання.

Врахувавши вказані обставини, суд призначив їй покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченої в межах санкцій закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.

Суд 1-ї інстанції належним чином вмотивував, які саме обставини дають підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а саме її задовільна характеристика, наявність міцних соціальних зв`язків та ряду хронічних захворювань і потреби в лікуванні.

Під час апеляційного розгляду справи обвинувачена ОСОБА_7 в скоєному щиро розкаялась. З наданих нею додаткових матеріалів слідує, що вона має на утриманні психічнохвору доньку та сама доглядає дворічну онуку. ОСОБА_7 дійсно має ряд тяжких хронічних захворювань, обмежена у русі, в цей час перебуває на лікуванні і потребує проведення операції.

Вагомою обставиною є також повне добровільне відшкодування обвинуваченою завданої шкоди потерпілим. Крім того, апеляційний суд враховує позицію державного обвинувача у суді 1 інстанції, який вважав необхідним призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

Всі вище вказані обставини дають підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності раніше, що є основним доводом апелянта, не дає підстав для скасування прийнятого судом рішення.

Керуючись ст.ст. ст.ст.404, 405, 407, 409, 420, 424, 425, 426, 532, 376 ч.2 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Головуючий:
Судді: