Справа № 310/3568/14-к
ВИРОК

Іменем України

02 червня 2014 рокуБердянський
міськрайонний суд Запорізькій області
у складі
головуючого-судді Петягіна В.В.,

при секретарі:
Ледовськой А.В.,

за участі прокурора
Васильєва М.О.,

захисника-адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська в
режимі відеоконференції з Бердянською
виправною колонією №77 УДПтСУ
кримінальне провадження, внесене до
Єдиниго реєстру досудових
розслідувань за № 0001458 від
09.04.2014р., за обвинуваченням ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця станиці
Каневської Каневського району
Краснодарського краю Російської
Федерації, громадянина України, не
працюючого, не одруженого,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на
цей час відбуває покарання в
Бердянській виправній колонії №77
УДПтСУ за адресою: м. Бердянськ, вул.
Промислова, 1, раніше судимого: 13.12.2005
року Совєтським районним судом м.
Макіївка Донецької області за ч.2 ст.185,
ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 до 4 років
позбавлення волі, звільнений 22.08.2007
року умовно-достроково на невідбутий
строк 1 рік 11 місяців 28 днів; 15.10.2008 року
Совєтським районним судом м. Макіївка
Донецької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186,
ч.3 ст. 187, ст.ст.70,71 КК України до 8 років
позбавлення волі, у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.391 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений до позбавлення волі ОСОБА_2,
з 07.06.2009 року відбуває покарання у
вигляді позбавлення волі в Бердянській
виправній колонії Управління
Державної пенітенціарної служби
України в Запорізької області (№77),
розташованої за адресою: м. Бердянськ,
вул. Промислова, 1, на шлях виправлення
не став, допустив 120 порушень режиму
відбуття покарання, за кожне з яких
притягувався до дисциплінарної
відповідальності, у тому числі 19.04.2013
року на підставі постанови начальника
колонії переведений до дільниці
посиленого контролю (ДПК) як злісний
порушник режиму.

Так, 09.04.2014 року приблизно о 10 годині 30
хвилин засуджений ОСОБА_2 був виведений
з приміщення камерного типу (ПКТ) до
дворику для прогулянок, розташованого
на території житлової зони колонії.

В цей час, після закінчення прогулянки,
начальником відділення соціально -
виховної і психологічної служби (СВПС)
капітаном внутрішньої служби ОСОБА_3,
який є представником адміністрації, у
присутності співробітників колонії і
засуджених, було пред'явлено законну
вимогу засудженому ОСОБА_2 приступити
до чергування згідно графіка
чергувань, а саме після прогулянки
провести прибирання у дворику для
прогулянок, так як в цей день він був
черговим камери. (Відповідно до ч. 5 ст.
118 КВК України засуджені можуть
залучатися без оплати праці лише до
робіт з благоустрою колоній і
прилеглих до них територій, а також
поліпшення житлово-побутових умов
засуджених, або до допоміжних робіт із
забезпечення колоній продовольством.
До цих робіт засуджені притягуються, як
правило, в порядку черговості, в
неробочий час і не більше як на дві
години в день). Згідно додатку № 26 до
пункту 66 Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань,
затвердженого Наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 275 від 25 грудня 2003
року, черговий камери зобов'язаний
після закінчення прогулянки,
здійснювати прибирання двориків для
прогулянок. Для прибирання ОСОБА_2 був
забезпечений належним та справним
інвентарем, згідно довідки лікаря МСЧ
був здоров. Проте засуджений ОСОБА_2 від
виконання чергування по графіку в
категоричній формі відмовився, не
вказавши при цьому причину своєї
відмови.

Після того, як засуджений ОСОБА_2 був
попереджений про кримінальну
відповідальність за ст. 391 КК України за
злісну непокору законним вимогам
адміністрації установи виконання
покарань, начальник відділення СВПС
повторно пред'явив законну вимогу
засудженому ОСОБА_2 виконати
чергування, але останній в
категоричній формі відмовився. Не
дивлячись на законні, неодноразові
вимоги начальника відділення СВПС
капітана внутрішньої служби ОСОБА_3,
засуджений ОСОБА_2, який протягом року
поміщався до приміщення камерного типу
(ПКТ), а саме 07.03.2014 року реальну
можливість виконати чергування,
відкрито, демонстративно, в
категоричній формі, відмовився
виконати наполегливу, неодноразову
законну вимогу представника
адміністрації, який на підставі свого
службового положення має право
висувати такі вимоги, чим порушив п. З ч.
З ст. 107 КВК України, здійснив тим самим
злісну непокору законним вимогам
адміністрації виправної установи.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_2 себе виним по пред'явленому
обвинуваченню у скоєнні злочину,
передбаченого ст.391 КК України, визнав
повністю та пояснив, що дійсно
відмовився від чергування та не став
прибирати дворик для прогулянок, тим
самим не виконав законну вимогу
представника адміністрації колонії.
Просив суворо не карати.

Вислухавши думку учасників судового
розгляду, приймаючи до уваги те, що
обвинувачений ОСОБА_2 не оспорює
фактичні обставини справи,
кваліфікацію кримінального
правопорушення, яке йому
інкримінується, вірно розуміє зміст
обставин справи, відсутні сумніви в
добровільності його позиції, суд за
згодою учасників судового розгляду в
порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів щодо обставин, які
ніким не оспорюються, і обмежився
допитом обвинуваченого та
дослідженням матеріалів, що
характеризують його особу. Крім того,
судом роз'яснено, що у такому випадку
учасники судового провадження будуть
позбавленні права оскаржити ці
обставини в апеляційному порядку.

Таким чином суд приходить до висновку,
що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, що йому інкримінується,
доведена повністю, його дії вірно
кваліфіковані за ст.391 КК України, як
злісна непокора законним вимогам
адміністрації установи виконання
покарань особою, яка відбуває
покарання у виді позбавлення волі, якщо
ця особа за порушення вимог режиму
відбування покарання була піддана
протягом року стягненню у виді
переведення до приміщення камерного
типу.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_2 у відповідності зі ст.65 КК
України, суд ураховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом'якшують покарання,
згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире
каяття та активне сприяння розкриттю
злочину..

Обставиною, що обтяжує покарання,
згідно ст. 67 КК України, суд визнає
рецидив злочинів.

З урахуванням обставин справи та особи
обвинуваченого ОСОБА_2, який раніше
судимий, відбуває покарання у вигляді
позбавлення волі за іншим вироком суду,
є злісним порушником режиму тримання,
зважаючи на його відношення до
вчиненого, суд вважає необхідним
призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді
позбавлення волі в межах санкції ст. 391
КК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 391 КК
України, та призначити йому покарання у
вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання приєднати
частину невідбутого покарання за
вироком Совєтського районного суду м.
Макіївка Донецької області від 15.10.2008
року, та остаточно призначити ОСОБА_2
покарання у вигляді двох років
позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати ОСОБА_2 з
моменту проголошення вироку, тому що
він утримується на теперішній час в
ізоляції від суспільства у БВК-77.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити учасникам
процессу.

Суддя
В.В.Петягін