Справа № 11-778/2007р. Головуючий у 1
інстанції: Бакланов Р.В.
ст. 190 ч. 1 КК Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада
2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

Головуючого
Лугового М. Г. Суддів Моїсеєнко Т.М. ,
Сінашенка В.Г. З участю прокурора Шульги Л.О. Засудженої ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Суми кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_1 на вирок
Лебединського районного суду Сумської області від 24 вересня 2007 року яким
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Синівка,
Липоводолинського району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1, раніше не судима засуджена за ст.
190 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 800 грн.

Постановлено
стягнути із засудженої ОСОБА_1
на користь держави суму 1328, 77 грн. в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди.

Відповідно
до вироку суду ОСОБА_1 визнана
винною та засуджена за скоєння злочину за слідуючих обставин:

Відповідно
до рішення виконавчого комітету Лебединської міської Ради Сумської області №
228 від 17 вересня 2003 року ОСОБА_1
була призначена опікуном над неповнолітнім онуком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

8 червня
2004 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя замінено сторону виконавчого
провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1101 від 10 травня 1990 року про
стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_2, та ОСОБА_1 призначено стороною
стягувачем по стягненню аліментів з ОСОБА_3

За
період з 20 листопада 2003 року по 8 грудня 2005 року ОСОБА_3 на утримання
неповнолітнього ОСОБА_2 сплатив аліментів в сумі 2469, 75 грн., які отримані ОСОБА_1

17
травня 2004 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Лебединської міської Ради Сумської області про
призначення допомоги на дитину, що
перебуває під опікою чи піклуванням, в
якій вона власноруч зазначила, що за
листопад, грудень 2003 року та березень
2004 року аліменти не отримувала. На підставі зазначеної заяви, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів
України № 1751 від 27 грудня 2001 року « Про затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з дітьми»,
ОСОБА_1 отримала допомогу на неповнолітнього онука, який знаходиться під її опікою в розмірі 34
грн.70 коп. щомісяця, а всього з 1
травня 2004 року до 31 жовтня 2004 року в сумі 208 грн. 20 коп.

30
листопада 2004 року ОСОБА_1
знову подала заяву до Управління праці та соціального захисту населення
виконкому Лебединської міської Ради Сумської області про

призначення
допомоги на дитину, що перебуває під
опікою, в якій власноруч зазначила, що аліменти на дитину не отримує. На підставі
вказаної заяви ОСОБА_1 отримала допомогу на неповнолітнього онука, який знаходиться під її опікою, в розмірі 85 грн. щомісяця з 1 листопада по
31 грудня 2004 року, по 90 грн. щомісяця
з 1 січня по 31 березня 2005 року, по
460 грн. щомісяця з 1 по 30 квітня 2004 року,
а всього за період з 1 листопада 2004 року по 30 квітня 2005 року
ОСОБА_1 отримала державної допомоги на онука,
який знаходиться під її опікою в сумі 895 грн.

25
травня 2005 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Лебединської міської Ради Сумської області про
призначення допомоги на дитину, що
перебуває під опікою чи піклуванням, в
якій власноруч зазначила, що аліменти на
онука не отримувала. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримала допомогу на
неповнолітнього онука, який знаходиться
під її опікою в розмірі 460 грн. щомісяця з 1 травня по 30 вересня 2005
року, 468 грн. щомісяця з 1 по 31 жовтня
2005 року, а всього отримала державної
допомоги на онука за період з 1 травня по 31 жовтня 2005 року в сумі 2768 грн.

2
листопада 2005 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Лебединської міської Ради Сумської області про
призначення допомоги на дитину, що
перебуває під опікою чи піклуванням, в
якій власноруч зазначила, що аліментів
на онука не отримувала. На підставі зазначеної заяви ОСОБА_1 отримала
допомогу на неповнолітнього онука в розмірі 468 грн. щомісяця з 1 листопада
2005 року по 30 квітня 2006 року на загальну суму 2808 грн.

В
результаті проведеного перерахунку державної допомоги на дітей з урахуванням
отриманих ОСОБА_1 аліментів, ОСОБА_1
шляхом обману незаконно отримала за період з 1 травня 2004 року по 30
листопада 2005 року державної допомоги на дитину в сумі 1328 грн. 77 коп.

В
поданій апеляції засуджена ОСОБА_1
просить вирок суду скасувати як незаконний,
оскільки вона не мала умислу на скоєння злочину, тому в її діях не має складу злочину. Просить
провадження по справі закрити.

Заслухавши
доповідача, засуджену ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію, думку прокурора, який просить залишити вирок без зміни, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не
підлягає.

Висновок
суду про доведеність вини ОСОБА_1
у скоєнні злочину за обставин,
зазначених у вироку, відповідає
фактичним обставинам, підтверджується
розглянутими в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Доводи
засудженої ОСОБА_1 про
безпідставність її засудження за шахрайство є необгрунтованими, вони перевірялися в судовому засіданні і не
знайшли свого підтвердження.

Зокрема, сама засуджена ОСОБА_1 підтвердила, що
вона є опікуном свого неповнолітнього онука ОСОБА_2, від його батька, ОСОБА_3 отримувала грошові перекази по пошті
і зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської Ради Сумської області про призначення допомоги на
дитину, яка перебуває під опікою і в
заявах власноруч зазначала, що аліментів
на онука не отримує, оскільки
вважала, що гроші, які отримувала від батька онука ОСОБА_2 є
лише разовою допомогою, а не аліментами.

Рішенням
виконавчого комітету Лебединської міської Ради Сумської області № 228 від 17
вересня 2003 року ОСОБА_1
була призначена опікуном над неповнолітнім онуком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с. 61).

8 червня 2004
року ухвалою Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя замінено сторону
виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1101 від 10 травня
1990 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання
сина ОСОБА_2 та призначено ОСОБА_1 стороною - стягувачем по стягненню аліментів
з ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 60).

Відповідно
до довідки -розрахунку заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_3 відсутня
(т.2 а.с. 125- 126).

17
травня та 13 листопада 2004 року, 25
травня та 2 листопада 2005 року ОСОБА_1
зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконкому
Лебединської міської

Ради
Сумської області із заявами про призначення допомоги на онука, що перебуває під її опікою, в яких зазначала, що аліментів на дитину не отримує, (т.1 а.с.
32-33, 36-37, 41-42, 44-45 ).

Відповідно
до довідки перерахунку державної допомоги з урахуванням отриманих ОСОБА_1 аліментів, вона незаконно отримала державної допомоги на
онука в сумі 1328 грн. 77 коп.

Доводи
апеляції засудженої про те, що вона не
мала умислу на незаконне отримання державної допомоги на онука є
необгрунтованими, вони спростовуються
матеріалами справи, зокрема зверненнями
самої ОСОБА_1 до
виконавчих органів та до вищих посадових осіб про те, що ОСОБА_3 сплачує аліменти на дитину в
занадто малих розмірах.

Крім
того, звертаючись до Управління праці в
2004 році за призначенням державної допомоги на дитину, ОСОБА_1
визнавала, що отримує аліменти від
батька свого онука і дані про їх отримання за січень, лютий,
квітень 2004 року надавала цьому державному органу.

Суд
ретельно перевірив доводи ОСОБА_1, аналогічні викладеним у апеляції, про те,
що вона не отримувала аліментів на онука, а гроші,
які надсилав поштовими переказами батька ОСОБА_2, є лише разовою грошовою допомогою. Наведені у
вироку мотиви визнання цих доводів безпідставними, спрямованими на ухилення від відповідальності
за вчинений злочин, судова колегія
визнала обгрунтованими і такими, що
відповідають матеріалам справи.

Таким
чином суд повно, всебічно і об'єктивно
дослідив всі зібрані по справі докази і обгрунтовано визнав ОСОБА_1 винною в
заволодінні державною грошовою допомогою шляхом оману і вірно кваліфікував її
злочинні дії за ст. 190 ч. 1 КК України.

Доводи
апеляції засудженої ОСОБА_1
про фальсіфікацію вироку суду, а
саме невірно вказаного місця знаходження Шевченківського суду та номеру
виконавчого листа, колегія суддів вважає
такими, що не заслуговують на
увагу, оскільки судом допущена явна
описка, тому що в Сумській області не
має Шевченківського районного суду, а
зазначені правоустановчи документи маються в матеріалах кримінальної
справи, на аркушах, зазначених у вироку і ця описка не впливає на
фактичні обставини справи.

Що
стосується покарання, яке суд призначив
засудженої ОСОБА_1 то воно
відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як
вбачається з вироку, суд при призначенні
покарання врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, даних про особу засудженої, а також враховані обставини, які пом'якшують покарання.

На думку
колегії суддів призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним і достатнім для її
виправлення та попередження нових злочинів і підстав для його зміни не
вбачається.

Що
стосується доводів апеляції засудженої ОСОБА_1 щодо незаконного обрання
відносно неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, то на думку колегії суддів вони є
необгрунтованими. Суд вірно, відповідно
до вимог ст. 335 КПК України в
резолютивній частині вироку прийняв рішення про запобіжний захід відносно
засудженої ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст.
362, 365, 366, 377 КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Лебединського районного суду Сумської області від 24 вересня 2007 року відносно
ОСОБА_1
залишити без зміни, а апеляцію засудженої ОСОБА_1 - без

задоволення.