Справа № 1-108/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2011 року м.Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бобрушко В.І.

при секретарях: Токар А.А.

з участю прокурора Якубовського В.А.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, України, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм філії Тячівського райавтодору, розлученого, раніше не судимого, у вчиненні злочину,

передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, який згідно виданого Тячівським районним судом виконавчого листа №2-516 від 15.03.2002 року, зобов»язаний був щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в період з 4 березня 2002 року по 6 липня 2010 року, злісно ухилився від сплати аліментів і незважаючи на неодноразові виклики до відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції не з»являвся, про своє місце роботи відділ ДВС Тячівського районного управління юстиції не повідомляв, чим допустив заборгованість по сплаті аліментів на суму 18597 гривень 2 копійки.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся та пояснив, що в 1994 році він одружився з ОСОБА_3, від шлюбу з якою в них народилося двоє дітей. У 2002 році вони з ОСОБА_3 розійшлися і він пішов проживати в ІНФОРМАЦІЯ_6. Того ж року ОСОБА_3 подала його на аліменти і Тячівський суд присудив йому щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_3 на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, починаючи із 4 березня 2002 року до їх повнолітня. З того часу він інколи давав грошові кошти ОСОБА_3 в сумі 200-300 гривень, але щомісячно аліменти не сплачував. На даний час він працює водієм філії Тячівського райавтодору та зобов»язується заборгованість по аліментам погасити, а тому просить суд суворо його не карати.

Розглянувши матеріали кримінальної справи, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину в судовому засіданні доведена. Крім його особистого визнання це стверджується зібраними під час досудового слідства і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 вони разом проживали з 1994 до 2000 року і в 1996 році в них народився син ОСОБА_6, а в 1998 році в них народилася донька ОСОБА_5. Після того як вони почали проживати окремо, у 2002 році вона подала заяву в Тячівський районний суд щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів. Тячівським районним судом ОСОБА_2 було присуджено сплачувати аліменти на її користь на утримання їх сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 4 березня 2002 року. За весь період ОСОБА_2 дав дітям близько двох тисяч гривень та купив їм несправний скутер. Просить суд підсудного покарати згідно закону.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що в його провадженні з 22.04.2009 року знаходиться виконавчий лист за №2-516 від 15.03.2002 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їх сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 4 березня 2002 року. ОСОБА_2 неодноразово викликався до відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції, про що йому були надіслані виклики, однак той не з»являвся. Він особисто їздив до нього додому в с. Угля, вул. Бобово, однак вдома його не було. При проведенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 він брав середню заробітну плату у визначений місяць визначеного року, яка була зазначена у статистичних відомостях.

Факт зобовязання ОСОБА_2 до сплати аліментів та допущення ним заборгованості також стверджене матеріалами виконавчого провадження та розрахунком від 11.01.2011 року.

(а.с. 11-22)

Таким чином, оцінивши зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ст.164 ч.1 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, обставини справи, що помякшують покарання підсудному ОСОБА_2: визнання своєї вини, щире каяття.

Обставини, що обтяжує покарання підсудного ОСОБА_2 суд не знайшов.

Враховуючи наведене, за наявності альтернативної санкції ч. 1 ст. 164 КК України, суд вважає, що відносно підсудного ОСОБА_2 необхідно і доцільно призначити покарання у вигляді обмеження волі на певний строк із звільненням його від відбування покарання з випробуванням.

Цивільного позову не заявлено.

Речові докази відсутні.

Судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.323-324 КПК України, суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст. 76 КК України наступні обовязки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільного позову не заявлено.

Речові докази відсутні.

Судових витрат не має.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 15 діб з моменту його оголошення.

Головуючий: В.І. Бобрушко