АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/936/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ст.198 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харковавід 17 березня 2015 р.,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Салехард Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту фактичного затримання.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст.198 КК України до 2 років обмеження волі.
На підстав ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Також на ОСОБА_10 покладені обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 суму на відшкодування завданої матеріальної шкоди на користь:

-потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 2880 гривень;

-потерпілого ОСОБА_11 у розмірі 4100 гривень.

- на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування компенсації за моральну шкоду - 4000 гривень.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у солідарному порядку на відшкодування матеріальної шкоди:

- на користь потерпілого ОСОБА_12 - 1300 гривень;

- потерпілого ОСОБА_13 15965 гривень.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Присуджено стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведені експертизи на загальну суму 7925 гривень 85 копійок по 3962 гривень 93 копійки з кожного, перерахувавши їх на користь держави на р/р НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області.

Присуджено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 1124 гривень 70 копійок, перерахувавши їх на користь держави на р/р НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний у вигляді особистого зобов`язання.

Як встановив суд, на початку вересня 2012 р. у нічний час (точну дату і час під час судового розгляду не встановлено) ОСОБА_7 , за попередньою змовою в групі з невстановленою особою, умисно, з корисливих спонукань, проник через пошкоджений дах до приміщення гаражу, розташованого біля буд. АДРЕСА_2 .

Вони, діючи спільно та таємно, викрали майно, що належить ОСОБА_9 , на загальну суму, згідно висновків судово-товарознавчих експертиз, 1950 гривень. Вказаним майном вони розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому шкоду на вищевказану суму.

Окрім того, в ніч з 30 червня 2013 р. на 1 липня 2013 р., (точний час вчинення злочину не встановлено) ОСОБА_7 , за попередньою змовою і в групі з невстановленою особою, діючи повторно, з корисливих мотивів, умисно, шляхом злому замку двері проник до приміщення гаражу, розташованого біля будинку АДРЕСА_2 . У цей же час невстановлена особа залишилась поряд з гаражем, з метою попередити ОСОБА_7 про виниклу небезпеку. Звідти вони викрали майно, що належить ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , згідно висновків судово-товарознавчих експертиз, на загальну суму 2 673 гривень. Після чого викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілим матеріальну шкоду на зазначену суму.

У ніч з 4 на 5 вересня 2013 р., близько 4 години, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих спонукань, умисно, прибув до приміщення автомийки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де, за допомогою заздалегідь приготованих інструментів, зламав зовнішню решітку вікна автомийки та через незачинене вікно проник в це приміщення, звідки таємно викрав майно ОСОБА_12 , на загальну суму 10046 гривень.

Також із приміщення зазначеної автомийки ОСОБА_7 викрав майно ОСОБА_8 , загальною вартістю 12045 гривні.

ОСОБА_7 , в ході скоєння крадіжки із приміщення вищезазначеної автомийки, зателефонував ОСОБА_10 , та не повідомивши його про свої протиправні дії, попрохав останнього під`їхати до нього, щоб допомогти перевезти речі. Коли останній під`їхав до вказаної автомийки на автомобілі «ГАЗ 2410» білого кольору (державні реєстраційні номери в ході досудового розслідування не встановлені), на якому на той момент займався приватним перевезенням пасажирів, ОСОБА_7 виніс викрадене майно з приміщення на вулицю та вони разом помістили до вказаного автомобілю майно ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік на автомобілі «ГАЗ 2410» (державні реєстраційні номери в ході досудового розслідування не встановлені) під керуванням ОСОБА_10 , не повідомивши останнього про свої протиправні дії, та в подальшому викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

Після від`їзду від автомийки, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 про те, що майно, яке вони загрузили до автомобілю, він викрав із приміщення авто мийки.

ОСОБА_10 , маючи намір на отримання та зберігання майна, одержаного злочинним шляхом, із корисливих спонукань, усвідомлюючи факт скоєння ОСОБА_7 крадіжки цього майна із приміщення авто мийки, безоплатно, з метою збуту, отримав від останнього міні мийку «Karcher HD 5/14», яку намагався збути, та ліхтар, який залишив собі для користування.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що суд, не в повному обсязі врахував те, що він в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно та працює за наймом. Окрім цього, на його утриманні є неповнолітні діти, 2003 та 2009 року народження, дружина, а також непрацездатний батько, 1953 року народження. Вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду ним не було вчинено нових злочинів, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України із звільненням від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянта, який просив звільнити його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, а також думку прокурора, який вважав вирок суду правильним, потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які вважали, що вирок суду є законним, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані районним судом за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з проникненням у приміщення; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який не працював, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував.

Районним судом також враховано те, що ОСОБА_7 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимий, за місцем помешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а також те, що на його утриманні є неповнолітні діти ОСОБА_15 , 2003 року народження, та ОСОБА_15 , 2009 року народження.

Щире каяття визнано судом в якості обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведені факти свідчать, що обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні йому покарання..

Колегія суддів зважає на конкретні обставини по справі, зокрема, значну кількість епізодів злочинної діяльності та кількість потерпілих, а також, що обвинувачений завдані потерпілим збитки не відшкодував, і з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого тільки в умовах ізоляції його від суспільства, визнає призначене йому покарання у мінімальних межах санкції інкримінованої статті законним і обґрунтованим, приходить до висновку, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на батька, та на тяжке матеріальне становище його родини, без врахування всіх обставин по справі та даних про його особу не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 р. щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді