Справа № 455/749/14-к
Провадження № 1-кп/455/88/2014
У Х В А Л А

20 листопада 2014 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 24.01.2013 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ріп`яна Старосамбірського району Львівської області, жительки АДРЕСА_1 , - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 та ч.2 ст. 125 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора прокуратури Старосамбірського району ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 ,

сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 18.09.2012 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, в с. Ріп`яна Старосамбірського району Львівської області після незаконного проникнення до літньої кухні ОСОБА_5 , всупереч її волі, під час сварки з останньою, на грунті неприязних відносин, рукою схопила її за волосся в області голови і кулаком другої руки умисно нанесла ОСОБА_5 удари в область голови, заподіявши їй тілесне ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 41/13 від 20.03.2013 року, відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вказаними умисними і протиправними діями, які виразилися у незаконному проникненні до іншого володіння особи та умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 162 та ч.2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_7 від імені ОСОБА_3 подав клопотання про визнання доказів недопустимими та такими, котрі отримані внаслідок істотного порушення норм процесуального права та процесуальних прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_3 , в якому просить врахувати наступне, а саме :

- 24.01.2013 року потерпіла ОСОБА_5 звернулася в Старосамбірський РВ ГУМВСУ у Львівській області з письмовою заявою, котра зареєстрована за № 214, в якій вказала, що ОСОБА_3 08.09.2012 року наносила їй удари з більшою інтенсивністю, проте, ОСОБА_8 бив, прикладаючи набагато більше сили, і саме від його ударів вона, ОСОБА_5 , впала на підлогу, після чого втратила свідомість, просила притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 162 та ч. 2 ст. 296 КК України та не ставила питання про її притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, а тому вважає, що орган досудового слідства та сторона обвинувачення безпідставно та з порушенням норм процесуального права оголосила їй, ОСОБА_3 , підозру та обвинуватила її за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України ;

- в ході досудового слідства сторона обвинувачення, діючи в порушення вимог пунктів З , 4, 6 ч. 2 ст. 87 КПК України, допитувала ОСОБА_3 , порушуючи її право на захист, не повідомляючи її про право відмовитися від дачі показів відповідно до вимог ст. 63 Конституції України, та, допитуючи її в якості свідка, - заздалегідь, знаючи, що надалі її буде визнано підозрюваною чи обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні;

- у висновку судово - медичної експертизи за № 41/13 від 20.03.2013 року судмедексперти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказують, що :

п.1.4. - ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитися як від дії твердих тупих предметів, -так і від падіння на такі, характерні особливості яких встановити не надається можливим, через відсутність пошкоджень на тілі;

п. 2.3. - будь - яких судово - медичних даних про нанесення ударів кулаками та ногами в ОСОБА_5 та ушкоджень внаслідок падіння на площину немає.

Вказаний висновок свідчить про те, що на час освідування в потерпілої ОСОБА_5 :

не було виявлено будь - яких тілесних ушкоджень, що могли бути спричинені 08.09.2012 року, внаслідок нанесення ударів кулаками та ногами ; та, на думку експертів, ушкодження, на котрі покликається сама ОСОБА_5 , могли утворитися, як від дії твердих тупих предметів, так і від падіння на такі, що є альтернативним висновком;

- допитаний у судовому засіданні в якості свідка лікуючий лікар ОСОБА_5 - ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень та, прийнявши присягу, засвідчив, що ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні у Старосамбірській ЦРЛ Львівської області в період з 08.09.2012 року по 18.09.2012 року по підозр; отримання ЗЧМТ, - однак, після проведення томографії у м. Дрогобичі Львівської області, було встановлено відсутність такої травми (струсу головного мозку), через що ОСОБА_5 була негайно виписана з лікувальної установи. Також підтвердив, що під час стаціонарного лікування у ОСОБА_5 не було виявлено будь - яких інших тілесних ушкоджень, що й послужило до завершення її стаціонарного лікування після проведення томографії головного мозку ;

- допитані у судовому засіданні в якості свідків батьки потерпілої ОСОБА_5 пояснили, що особисто бачили, як їхня донька ОСОБА_5 08.09.2012 року під час конфлікту з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 впала на дерев`яну підлогу літньої кухні, внаслідок чого сильно вдарилася головою об її поверхню, після чого на деякий час втратила свідомість. При цьому, ні сама потерпіла ОСОБА_5 , ні допитані у судовому засіданні свідки не змогли ствердити про те, від чиїх саме дій ( ОСОБА_3 чи ОСОБА_8 ) ОСОБА_5 втратила рівновагу та впала на дерев`яну підлогу літньої кухні, внаслідок чого сильно вдарилася головою об її поверхню, після чого на деякий час втратила свідомість, що свідчить про надуманість пред`явленого їй, ОСОБА_3 , обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України та про те, що вказане обвинувачення ґрунтується не на належних доказах, а на припущеннях того, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 могла отримати 08.09.2012 року від її, ОСОБА_3 , дій (за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у неї, ОСОБА_3 , умислу на заподіяння ОСОБА_5 будь - яких тілесних ушкоджень);

- у судовому засіданні було встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 зареєстрована та фактично проживає в якості члена сім`ї у власника у будинку АДРЕСА_2 , власником котрого є її батько ОСОБА_12 . Вважає, оскільки потерпіла ОСОБА_5 не є власником літньої кухні, котра відноситься до будинковолодіння під АДРЕСА_2 , а є її батько - ОСОБА_12 , то ОСОБА_5 не може бути визнана потерпілою за ч. 1 ст. 162 КК України.

Просить визнати недопустимими вищевказані докази сторони обвинувачення на підтвердження скоєння обвинуваченою ОСОБА_3 08.09.2012 року кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України та не враховувати їх при вирішенні питання щодо її винуватості. Дане клопотання обвинувачена підтримала.

Прокурор в судовому засіданні, потерпіла та її представник заперечили проти даного клопотання та дали пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні на клопотання про визнання доказів недопустимими (долучені до справи), посилаючись на те, що вказані доводи обвинуваченої та її захисника не ґрунтуються на нормах КПК України. Просили дане клопотання відхилити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що в даному клопотанні обвинуваченої ОСОБА_3 щодо визнання доказів недопустимими, слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Щодо зазначеного в клопотанні питання про те, що сторона обвинувачення, діючи в порушення вимог пунктів 3,4,6 ч.2 ст. 87 КПК України, допитувала обвинувачену в якості свідка, то слід зазначити, що стороною захисту не вказано конкретно про який доказ, який слід визнати недопустимим, йде мова(процесуальну дію) і де він знаходиться, так як сторона обвинувачення суду не представляла в якості доказу протокол допиту ОСОБА_3 в якості свідка.

Заявлені в клопотанні інші докази, які просить обвинувачена ОСОБА_3 визнати недопустимими, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та у взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидності недопустимості цих інших доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає й уважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

На підставі наведеного та керуючись ст.89 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про визнання доказів недопустимими відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1