В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1935/13-к
Провадження № 1/348/1/15

01 липня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря: ОСОБА_4

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілої: ОСОБА_10

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судимого, громадянина України у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 115 ч.2 п.6, 263 ч.1, 289 ч.3, 194 ч.2, 357 ч.3 КК України,-

В с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_15 вчинив умисне вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_16 , вчинив незаконне поводження зі зброєю, зокрема незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу.

Крім того, підсудний ОСОБА_15 незаконно заволодів транспортним засобом, який належав потерпілому та умисно знищив чуже майно (легковий автомобіль) шляхом підпалу, а також незаконно заволодів паспортом та іншими важливими особистими документами потерпілого.

Злочини ним вчинено при наступних обставинах:

Підсудний ОСОБА_15 за невстановлених слідством обставин, придбав та почав зберігати вогнепальну зброю - самозарядний пістолет виготовлений за зразком системи «Браунінг» 1906 року іспанського виробництва типу «Мартін» під 7,65 мм патрон «Браунінг М. 1897» та набої до нього.

В 2008 році в м. Івано-Франківську підсудний ОСОБА_15 познайомився з потерпілим ОСОБА_17 і з того часу вони стали підтримувати ділові стосунки. 06.12.2008 року підсудний ОСОБА_15 позичив у потерпілого ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 70 000 грн. терміном до 26.02.2009 року під заставу нерухомого майна, що було оформлено нотаріально посвідченим договором. Вказані кошти підсудним були повернуті, у зв`язку з чим 11.11.2009 року договір іпотеки було припинено. Згодом стосунки між ними переросли у товариські.

У березні місяці 2010 року вони вдвох вирішили спільно придбати на території Хустського району Закарпатської області піщаний кар`єр за доступною ціною.

Зранку 27.03.2010 року, приблизно о 08 год., за попередньою домовленістю із ОСОБА_15 , ОСОБА_19 на власному автомобілі марки «ВАЗ-21099», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_15 , і залишив там свій автомобіль. Далі вони вдвох на автомобілі підсудного марки «Нісан Мікра», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхали з м. Івано-Франківська у напрямку Закарпатської області. При цьому, підсудний ОСОБА_15 мав при собі пістолет з набоями.

Рухаючись у напрямку Закарпатської області, підсудний ОСОБА_15 запропонував потерпілому ОСОБА_16 по дорозі оглянути закинуті військові споруди та об`єкти, що знаходяться неподалік с. Ценжів Тисменицького району, які можна було б демонтувати та продати з них будівельні матеріали. ОСОБА_19 на вказану пропозицію погодився і підсудний в с. Ценжів Тисменицького району Івано-Франківської області звернув з траси на лісову дорогу, якою вони доїхали до території колишньої військової частини НОМЕР_3 , що знаходиться в лісовому масиві, наближеному до АДРЕСА_3 .

Приблизно о 9 год. 30 хв., під час огляду підземної частини військових комунікацій, перебуваючи всередині бункера між ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в ході суперечки виник конфлікт з мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, у ході якого підсудний ОСОБА_15 вирішив вчинити вбивство ОСОБА_18 із використанням вогнепальної зброї. Скориставшись моментом, коли потерпілий повернувся до нього спиною і направлявся до виходу, підсудний ОСОБА_15 , діючи умисно, з метою позбавлення життя потерпілого, із пістолета, виготовленого за зразком системи «Браунінга» 1906 року іспанського виробництва типу «Мартін» під 7,65 мм патрон «Браунінг М.1897» здійснив один прицільний постріл із невеликої відстані в життєво важливу ділянку тіла-голову ОСОБА_18 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді наскрізного вогнепального кульового поранення шиї та голови зліва з переломом кісток основи та склепіння черепа, забоєм та ділянками розмізженням головного мозку, крововиливами під оболонки головного мозку, мозочка, в речовину та шлуночки головного мозку, що супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею, від яких ОСОБА_19 помер тут же на місці події, тобто умисно вбив його.

При цьому він передбачав та свідомо бажав настання смерті ОСОБА_20 .

З метою приховування слідів злочину, підсудний ОСОБА_15 оглянув труп ОСОБА_18 та витягнув з кишенів куртки ключі від його автомобіля, а також взяв два мобільних телефони марки «Нокіа-1209» та «Самсунг-Е1880І», які забрав з собою і з місця події скрився.

Намагаючись не привернути до себе увагу, підсудний ОСОБА_15 від території військового містечка повернувся додому іншою дорогою через с. Грабівка та с. Завій Калуського району Івано-Франківської області. Рухаючись по дорозі до м. Івано-Франківська, з метою приховування слідів злочину, він викинув мобільні телефони потерпілого на узбіччя дороги в районі с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області.

Після скоєного вбивства, повернувшись додому в м. Івано-Франківськ підсудний ОСОБА_15 переодягнувся в інший одяг, а взуття та куртку, у яких був одягнений на момент скоєння злочину виніс з будинку та поклав до автомобіля ОСОБА_20 .

Діючи умисно, з метою приховати сліди злочину та відвести від себе підозру, підсудний ОСОБА_15 незаконно заволодів транспортним засобом належним потерпілому, автомобілем марки «ВАЗ-21099» державний номерний знак НОМЕР_1 та на якому виїхав з міста в протилежному до місця вчинення вбивства напрямку, і заїхав на територію лісового масиву поблизу с.Колодіївка Тисменицького району Івано-Франківської області.

Оглянувши салон автомобіля, підсудний ОСОБА_15 незаконно заволодів паспортом ОСОБА_18 , посвідченням водія на ім`я потерпілого, свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Після цього, з метою приховування слідів злочину, облив автомобіль пальним та підпалив його разом з своїм одягом.

Внаслідок вчиненого підпалу належний ОСОБА_16 автомобіль «ВАЗ-21099» було повністю знищено, чим заподіяно матеріальних збитків на суму 33 243 грн.35 коп.

Рухаючись дорогою від місця, де ним було підпалено автомобіль до колиби «Смерекова хата», підсудний ОСОБА_15 викинув в придорожні чагарники паспорт, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які забрав з салону автомобіля.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_15 не визнав себе винним ні в пред`явленому обвинуваченні згідно обвинувального висновку від 16.08.2010 року, ні в зміненому обвинуваченні згідно постанови про зміну обвинувачення від 15.04.2015 року і при цьому суду пояснив, що дійсно, будучи знайомим з 2008 року з потерпілим ОСОБА_17 підтримував стосунки виключно ділового характеру. Зокрема, за порадою свого знайомого звернувся в 2008 році до ОСОБА_18 , як до працівника колекторської фірми, для врегулювання боргових зобов`язань з своїм боржником ОСОБА_21 . Згодом, в грудні місяці 2008 року звернувся до ОСОБА_18 з проханням позичити йому кошти для розвитку підприємницької діяльності. Відповідно до досягнутої домовленості з ОСОБА_17 , той, оформляючи договір від імені свого брата, позичив йому 70 000 грн. під заставу житлового будинку в смт. Королево Виноградівського району Закарпатської області, що належав його дружині. В обумовлені договором строки борг було повернуто. Також в 2009 році звертався до ОСОБА_18 за сприянням у вирішенні проблем із працівниками «Ерсте Банку» ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які на його думку, шахрайським способом заволоділи його майном. Однак по жодному з цих звернень ніякого результату від ОСОБА_18 , крім запевнень, що він вивчає це питання, не отримав. В 2009 році ОСОБА_19 запропонував йому стати представником англійської інвестиційної компанії в Івано-Франківській області. За отримання довіреності на представництво від імені цієї компанії передав ОСОБА_16 кошти в сумі 10 000 доларів США. Жодних інших фінансових стосунків з потерпілим не мав. В березні місяці 2010 року ОСОБА_19 розповів йому, що в Хустському районі Закарпатської області власник, який виїжджає на проживання за кордон, терміново за доступну ціну продає піщаний кар`єр. ОСОБА_19 запропонував йому придбати разом з ним частку у цьому кар`єрі, вартістю 25 000 доларів США на обох, тобто по 12 500 доларів США з кожного, показавши йому деякі документи, в тому числі роздруковану на папері зйомку кар`єра з супутника. Обміркувавши пропозицію потерпілого, він погодився вкласти кошти у придбання кар`єру, але попередньо хотів зустрітись з власниками і оглянути його. ОСОБА_19 з його слів, домовився про зустріч на 26.03.2012 року. Однак, того дня поїздка не відбулася, і була перенесена на наступний день, тобто на 27.03.2010 року.

27.03.2010 року за попередньою домовленістю ОСОБА_19 повинен був о 07 год. приїхати до нього. Однак, в обумовлений час не з`явився, через це він зателефонував йому, щоб нагадати про зустріч. Близько 08 год. ОСОБА_19 приїхав до нього і вони вдвох на автомобілі його дружини « ОСОБА_24 » вирушили на Закарпаття. Коли виїжджали з міста Івано-Франківська до ОСОБА_18 хтось зателефонував. Після того, він повідомив, що поїздка зривається, оскільки у нього повинна відбутись важлива зустріч. Водночас, попросив його підвезти на цю зустріч, пояснивши, що має оглянути «один об`єкт». За проханням ОСОБА_18 , який вказував йому дорогу, вони заїхали в с. Завій Калуського району зі сторони м. Калуша. Практично в кінці села ОСОБА_19 попросив зупинитись і, вийшовши з автомобіля, направився до трьох осіб, які стояли на узбіччі біля автомобіля моделі «ВАЗ-2106». Між ОСОБА_17 та вказаними особами відбулась розмова, після якої, він повернувся до нього і повідомив, що змушений залишитись зі згаданими особами і оглянути якийсь об`єкт. Одночасно попросив виручити його, повідомивши про те, що на 12 год. мав зустрітись з клієнтами біля колиби «Смерекова хата» і передати їм паркет, який знаходився в салоні його машини. ОСОБА_19 передав йому ключі від свого автомобіля і попросив у разі, якщо він не повернеться до 12 год. в м. Івано-Франківськ, під`їхати його машиною до згаданої колиби. Він погодився виконати прохання ОСОБА_18 Повертаючись до м. Івано-Франківська зателефонував до батька, який попросив купити по дорозі віники та пальне для господарських потреб. Також, намагався подзвонити ОСОБА_25 і мав телефонну розмову з ОСОБА_26 з приводу своєї поїздки до м. Києва у справах просування його інвестиційних проектів. Повернувшись додому, вирішив виконати прохання та доставити клієнтам ОСОБА_18 паркет. По дорозі також завіз на парковку батькові віники та пальне, яке придбав на АЗС «Лукойл», що по вулиці Вовчинецька в м.Івано-Франківськ, а потім поїхав до с.Вовчинці у напрямку колиби «Смерекова хата». Не доїжджаючи до вказаної колиби, побачив чоловіка, віком 50- ти років, який розмовляв по телефону і очевидно очікував саме на нього, а поруч нього стояв бус темного кольору. Він зупинив автомобіль, після чого той чоловік сказав, що тільки-но розмовляв з ОСОБА_17 , який уже під`їжджає. Тому не затримуючись більше, він викликав таксі і через кілька хвилин поїхав звідти додому. Того ж дня, близько 18 год. йому телефонував брат ОСОБА_18 - ОСОБА_27 і через декілька хвилин під`їхав до нього додому разом з ОСОБА_28 . Вони стали розпитувати, де ОСОБА_29 , оскільки втратили з ним зв`язок, а один з його телефонів був знайдений навідомою особою на Калуській трасі. Не бажаючи втручатись у чужі проблеми, він відповів, що не бачився з ОСОБА_17 того дня. Після цього, перебуваючи з дружиною на святкуванні дня народження свого товариша, йому декілька раз телефонував батько ОСОБА_18 і цікавився, де його син ОСОБА_29 . Нерозуміючи, що відбувається, він знову заперечив той факт, що бачився з ОСОБА_17 того ж дня. Наступного дня, близько 16 год. йому зателефонував батько ОСОБА_18 ОСОБА_9 і повідомив, що з ним хочуть поспілкуватись працівники міліції. Близько 21 год. він вийшов на вулицю, щоб зустрітись з працівниками міліції і при цьому працівники міліції, а саме: ОСОБА_30 та ОСОБА_31 силоміць посадили його у службовий автомобіль та доставили в обласне управління внутрішніх справ. Там, в службовому кабінеті ОСОБА_32 на нього стали чинити психологічний тиск і вимагали розповісти про стосунки з ОСОБА_33 . При цьому повідомили, що він підозрюється у його вбивстві. Коли він розповів усе, що знав про події 27.03.2010 року, його відвели у інший службовий кабінет, де ОСОБА_34 став вимагати від нього зізнання, застосовуючи до нього психологічний та фізичний тиск. Зокрема, за допомогою запальнички у вигляд пістолету спричинив йому опік статевих органів. Внаслідок застосованого фізичного насильства він, під тиском працівників міліції ОСОБА_35 та ОСОБА_36 змушений був написати явку з повинною, в якій розповів, що нібито за вказівкою ОСОБА_25 заманив ОСОБА_18 у закинутий військовий бункер і був свідком убивства ОСОБА_18 в бункері, а згодом спалив його автомобіль в лісовому масиві між с.Вовчинець та с.Колодіївка. Тисменицького району. Під тиском працівників міліції він повторив цю версію при допиті в якості підозрюваного за участю адвоката ОСОБА_37 , якого запросили працівники міліції та який ввів його в оману, продемонструвавши йому угоду про правову допомогу, де було вказано прізвище його батька. Згодом, він з ініціативи іншого захисника ОСОБА_38 , повідомив слідчому іншу неправдиву версію про причетність до вбивства ОСОБА_18 особи на прізвище ОСОБА_26 . Вказана завідомо неправдива версія була змодельована захисником ОСОБА_39 з метою введення в оману слідства. Зазначив, що правдиві показання стосовно обставин цієї справи давав тільки в судових засіданнях, зокрема в Богородчанському та Надвірнянському районних судах.

Просить його виправдати, оскільки він не винний, а також відмовити в задоволенні цивільного позову.

Незважаючи на повне невизнання підсудним ОСОБА_15 своєї вини в ході судового слідства, вона доведена зібраними та дослідженими у справі доказами, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 - батька вбитого ОСОБА_18 про те, що підсудний та його син були знайомі з 2008 року. Протягом останніх двох років їх зустрічі носили систематичний характер. Батько підсудного, займав посаду заступника міського голови м. Івано-Франківська, був впливовою особою, а рідний брат побудував свій житловий будинок навпроти їх будинку, тому він позитивно ставився до стосунків сина з ОСОБА_15 . В 2008 році син позичив підсудному певну суму коштів під заставу будинку його дружини у Закарпатській області. Через деякий час основна сума боргу була повернута і договір іпотеки був припинений. Однак, певна частина коштів, близько 6 000 доларів США, залишалась неповернутою. Зі слів сина йому стало відомо, що в рахунок повернення вказаного боргу підсудний ОСОБА_15 запропонував за 50 000 доларів США викупити у нього право на земельну ділянку, яка знаходилась у його володінні по АДРЕСА_2 і на якій планувалось облаштувати автомобільну стоянку. Таким чином, підсудному слід було передати ще близько 44 000 доларів США. Разом з сином він оглядав вказану земельну ділянку і підтримав його ініціативу. Протягом 2009 року син зібрав необхідну суму, позичивши гроші у своїх знайомих і кількома траншами передав кошти ОСОБА_15 . Однак, останній постійно зволікав з документальним оформленням ділянки на сина, відтягував вирішення цього питання, пояснюючи, що необхідно спочатку укласти з міськвиконкомом договір оренди на 49 років і йому легше буде оформити усі необхідні документи щодо оренди на себе, використовуючи сприяння свого батька. В січні місяці 2010 року, на свято «Водохреща», йому стало відомо від сина, що ОСОБА_15 просив позичити йому для брата ОСОБА_40 кошти на розмитнення лінії по виготовленню металочерепиці в сумі близько 25 000 доларів США на два місяці під відсотки. Таких грошей його син ОСОБА_29 не мав, а тому необхідну суму зібрав у своїх знайомих і, з його слів, передав підсудному у січні місяці 2010 року на строк до кінця березня 2010 року, а той мав повернути орієнтовно 30 000 доларів США. Ще через місяць ОСОБА_15 запропонував його сину ОСОБА_29 разом з ним придбати піщаний кар`єр в Закарпатській області. З пояснень сина, підсудний довідався про це від батька своєї дружини, який працює в Закарпатті лікарем, а тому була необхідність терміново зібрати гроші, оскільки власник кар`єру виїздить за кордон і продає об`єкт за доступною ціною. При цьому знову йшлось про те, що батько підсудного забезпечить договори на збут піску та сприятиме цій діяльності. Його син зацікавився цією ідеєю і готовий був продати свій автомобіль, щоб зібрати необхідну суму. Він особисто віддав 2 000 доларів США і 300 доларів, які дала мати. Решту грошей син зібрав сам у своїх знайомих. Від сина йому стало відомо, що разом з підсудним вони запланували поїздку на Закарпаття, щоб оглянути кар`єр. Напередодні син також розповів, що ОСОБА_15 запропонував йому також оглянути якісь військові об`єкти в с.Ценжеві Тисменицького району Івано-Франківської області, які можна було б розібрати і продати матеріали, знову ж при цьому посилаючись на можливості свого батька.

27.03.2010 року близько 07 год. на телефон до сина ОСОБА_29 зателефонував ОСОБА_15 , але син був сонний, так як пізно повернувся з дискотеки, а тому не відповів на телефонний дзвінок відразу. Але через кілька хвилин підсудний передзвонив знову. Трубку взяв молодший син і передав брату. Почувши це, він наполіг, щоб ОСОБА_29 , якщо домовились, вставав і їхав на зустріч. Близько 08 год. син поїхав з дому і більше не повернувся. Того ж дня, не отримавши жодного дзвінка від сина ОСОБА_29 , десь о 15 год. він декілька раз намагався йому зателефонувати, але телефони були вимкнені. Тоді він довідався про телефон ОСОБА_15 і кілька разів телефонував до нього, щоб розпитати про свого сина. Однак, ОСОБА_15 пояснював йому, що ОСОБА_29 до нього того дня не приїхав. Молодший син, не бажаючи хвилювати їх завчасно, не повідомив їх одразу, але наступного дня, що один з телефонів ОСОБА_29 був знайдений випадково на Калуській трасі і повернутий товаришу ОСОБА_41 за винагороду. Зранку 28.03.2010 року, йому стало відомо, що автомобіль сина ОСОБА_29 виявили спаленим в лісі біля с.Колодіївка Тисменицького району, а тому він звернувся в міліцію з приводу зникнення сина. В перших своїх поясненнях, які давав у міліції не згадував про стосунки сина з ОСОБА_15 , оскільки не сподівався, що той може бути причетним до цього і не хотів вплутувати його в стосунки з міліцією. Однак після того, як працівники міліції затримали ОСОБА_15 за підозрою у зникненні сина, розповів про все, що міг тоді згадати. Після того, як він повідомив працівників міліції про зникнення сина, то практично постійно перебував в управлінні міліції. Уночі з 28 на 29.03.2010 року один з працівників міліції, після розмови з ОСОБА_15 , розповів, де зі слів останнього, він викинув документи сина. Наступного дня зранку, разом з молодшим сином та товаришем ОСОБА_29 вони поїхали на місце виявлення спаленого автомобіля і за орієнтиром, отриманим від ОСОБА_15 через працівника міліції, знайшли паспорт, посвідчення водія і свідоцтво на транспортний засіб, які видали потім працівникам міліції. Того ж дня після обіду працівники міліції повідомили його, що син виявлений мертвим в закинутому бункері поблизу с. Ценжів Тисменицького району Івано-Франківської області. Також вказав, що за окремими записами його сина, які збереглись та за зверненням кредиторів сина він визначив розмір боргів, які син мав у зв`язку з посередництвом у кредитуванні ОСОБА_15 . Батько підсудного в порядку відшкодування заподіяної матеріальної шкоди повернув йому 109 000 доларів США, з яких 87 500 доларів США загальна сума коштів, які були передані сином ОСОБА_15 , і які повернуті кредиторам сина, 5 000 доларів США на відшкодування збитків за спалений автомобіль і 15 000 доларів США відшкодування витрат на поховання.

Підтримує обвинувачення згідно обвинувального висновку від 16.06.2010 року, а перекваліфікацію прокурором злочинних дій підсудного ОСОБА_15 з ст.115 ч.2 п.6 КК України на ст.115 ч.1 КК України вважає безпідставною, а тому просить підсудного покарати суворо.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні відмовилась давати показання по суті справи. Заявлений нею цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди внаслідок втрати сина у розмірі 1 200 000 грн. підтримала та просить суд покарати підсудного ОСОБА_15 по закону.

-показаннями свідка ОСОБА_42 - брата вбитого ОСОБА_9 про те, що його брат ОСОБА_29 та ОСОБА_15 познайомились в 2008 році і тривалий час підтримували ділові стосунки. В кінці 2008 року брат ОСОБА_29 позичив 75 000 грн. ОСОБА_15 під заставу будинку його дружини в Закарпатській області. Договір позики було нотаріально оформлено від його імені. Згодом брат неодноразово позичав ОСОБА_15 кошти. Тричі, на прохання брата, через його відсутність у м.Івано-Франківську він протягом 2009 року особисто передавав ОСОБА_15 кошти в сумі 1 200 доларів США та 300 Євро, а також 1 000 та 2 000 доларів США. Однак, про деталі їх боргових взаємин не був детально поінформований. Від брата йому стало відомо, що ОСОБА_15 в рахунок існуючих перед братом боргів запропонував йому переоформити земельну ділянку, яка була у користуванні на АДРЕСА_2 , з умовою доплатити за неї кошти. Загальна її вартість була оцінена в 50 000 доларів США. Про цю ідею знали усі рідні та знайомі брата. На підтвердження прав на земельну ділянку ОСОБА_15 передав брату копію договору оренди на земельну ділянку та рішення міськвиконкому, яке зберігалось вдома і було видано ним працівникам міліції. Також від брата ОСОБА_29 йому відомо про те, що він зичив кошти ОСОБА_15 для його брата ОСОБА_43 і збирав кошти на купівлю кар`єру в Закарпатті. Конкретні суми, які позичались та мали бути повернуті йому не відомі. Бачив, що боргові розписки та інші документи брат зберігав в автомобілі, оскільки мав звичку постійно носитись з документами. 27.03.2010 року зранку близько 07 год. до брата зателефонував ОСОБА_15 . Оскільки брат напередодні пізно повернувся з дискотеки і спав, то він розбудив його і передав телефон. Після цього брат поїхав на зустріч з ОСОБА_15 , так як вони вдвох мали їхати на Закарпаття. Того ж дня, близько 17 год. йому передзвонив товариш ОСОБА_44 і повідомив, що хтось випадково на Калуській трасі знайшов телефон ОСОБА_29 . Після цього, він став телефонувати на інший телефон брата, однак той не відповідав. Разом з товаришем брата ОСОБА_28 поїхав до ОСОБА_15 , який сказав, що з ОСОБА_29 того дня не зустрівся. Не бажаючи заздалегідь турбувати батьків, про знайдений ОСОБА_29 телефон того дня нічого їм не розповів. Наступного ранку їм повідомили, що машина ОСОБА_29 була знайдена спаленою і тоді він повідомив батькові про телефон. Після цього вони звернулися в міліцію. Кредитори брата, після цього приходили до батька з приводу повернення боргів ОСОБА_29 , однак деталі фінансових зобов`язань йому не відомі.

-показаннями свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що був товаришем загиблого. Йому відомо, що ОСОБА_19 був знайомий з ОСОБА_15 і неодноразово позичав тому кошти. Мав місце випадок, коли ОСОБА_19 звертався до нього з проханням позичити йому кошти для ОСОБА_15 під відсотки на деякий час. Але він не мав грошей, тому позичити не міг. ОСОБА_9 часто ділився з ним як товаришем своїми планами, тому йому було відомо про те, що ОСОБА_15 мав ОСОБА_29 передати в користування земельну ділянку на якій була розміщена парковка для автомобілів. Також ОСОБА_19 зичив близько 25 000 доларів США ОСОБА_15 нібито для брата на 2-3 місяці. Крім того, від ОСОБА_18 йому було відомо про те, що ОСОБА_15 пропонував йому придбати кар`єр в Закарпатській області, показував навіть якусь карту. Був свідком того, як ОСОБА_19 в його присутності звертався до знайомих з проханням позичити йому 10 000 доларів США. В його присутності ОСОБА_19 мав телефонну розмову з ОСОБА_15 , де під час якої останній тиснув на ОСОБА_29 , вказуючи, що якщо не знайдуть гроші на кар`єр, то його продадуть іншим. Тому ОСОБА_19 був готовий продати свою машину. В п`ятницю 26.03.2010 року він бачився з ОСОБА_29 і той повідомив його, що в суботу 27.03.2010 року мав їхати з ОСОБА_15 на Закарпаття. Також зі слів ОСОБА_29 , дорогою вони мали заїхати в Ценжів на якийсь об`єкт, котрий можна було б розібрати на будматеріали, а ті використати на будівництві, яке веде ОСОБА_45 у ОСОБА_46 або продати. У вечірній час 27.03.2010 року почав дзвонити до ОСОБА_29 , оскільки попередньо домовлялись про зустріч. Однак телефон останнього не відповідав. Згодом йому зателефонував його брат і повідомив, що хтось за винагороду повернув телефон ОСОБА_29 , який знайшов на Калуській трасі. Він під`їхав до ОСОБА_42 , якому теж було відомо про те, що ОСОБА_29 збирався в поїздку з ОСОБА_47 на Закарпаття. Тому вони вдвох поїхали до ОСОБА_48 додому де зустрілись з ним, однак той сказав, що ОСОБА_29 до нього не приїхав. З метою розшукати ОСОБА_29 він також дзвонив до знайомого в ДАІ, з`ясувати чи не затримували машину ОСОБА_20 . Наступного ранку з ДАІ повідомили, що виявили спалену «дев`ятку». Тому, він разом з батьком ОСОБА_29 поїхали на майданчик міліції, де впізнали ОСОБА_29 машину.

-показаннями свідка ОСОБА_49 про те, що вона знала ОСОБА_18 ще з шкільних років, а з серпня місяця 2009 року знову стали періодично зустрічатись. Вона має юридичну освіту, тому ОСОБА_19 інколи звертався до неї за консультаціями. Вперше прізвище ОСОБА_15 почула від ОСОБА_18 , який показував їй нотаріально посвідчений договір про позику під заставу будинку, який був оформлений на його брата, просив пояснити, що можна зробити у випадку неповернення коштів. Згодом при зустрічах ОСОБА_19 часто показував їй розписки, консультувався чи правильно вони написані. Їй відомо від ОСОБА_18 про те, що у нього є земля в районі магазину «Арсен», яку він хотів би оформити (взяти в оренду чи викупити), планував зробити на ній автостоянку. У цьому контексті теж звучало прізвище ОСОБА_50 . Під Новий Рік знову спілкувались з ОСОБА_17 і він розповідав, що позичив ОСОБА_51 для брата гроші, які мали бути повернені до весни. Пізніше розповів про намір придбати з ОСОБА_15 кар`єр в Закаратській області, вважав це дуже вигідним капіталовкладенням, оскільки зі збутом піску мав допомагати батько ОСОБА_15 . Також ОСОБА_19 дуже довірливо ставився до стосунків з ОСОБА_15 , оскільки такі оборудки завжди прив`язував до того, що «батько допоможе та буде сприяти». При розповідях ОСОБА_18 про кар`єр звучала сума 12 чи 17 000 доларів США., однак чи передавались ці кошти їй не відомо. Зі слів ОСОБА_18 питання по земельній ділянці та кар`єрі мало вирішитись найближчим часом.

-показаннями свідка ОСОБА_52 про те, що він що товаришував з ОСОБА_17 27.03.2010 року в післяобідній час до нього на мобільний телефон подзвонив незнайомий і повідомив, що на ОСОБА_53 трасі знайшов телефон, в якому записано його дані. Ця особа запропонувала повернути телефон за винагороду. Телефонний номер був йому не знайомий, але оскільки в контактах було записано його дані, то вирішив, що телефон може належати комусь із його друзів. Невідомий пояснив, що їде велосипедом в напрямку до м.Івано-Франківська. Вони домовились, що зустрінуться на АЗС «Укрнафта» на Калуській трасі за м. Івано-Франківськом. На власному автомобілі він під`їхав в обумовлене місце і дійсно зустрів велосипедиста. Чоловік розповів, що рухаючись в напрямку м. Івано-Франківська на узбіччі дороги знайшов телефон і набрав випадковий номер з телефонної книжки, щоб виявити власника. Коли він оглянув телефон, у книзі контактів він був записаний як « ОСОБА_54 ». Оскільки таким його шкільним прізвиськом могли називати лише друзі, припустив, що власником телефону міг бути ОСОБА_55 . При цьому він дав 100 грн. велосипедисту, а сам повернувся в місто і спробував зв`язатись з ОСОБА_29 за номером, який був йому відомий. Оскільки ОСОБА_29 не відповідав, то зв`язався з його братом ОСОБА_27 , який підтвердив, що телефон дійсно належить ОСОБА_29 . Того ж вечора повернув телефон ОСОБА_27 . 29.03.2010 року зранку підвозив ОСОБА_9 та ОСОБА_27 до місця, де було спалено автомобіль ОСОБА_29 . В ході проведених пошуків ОСОБА_27 знайшов документи брата ОСОБА_29 .

-показаннями свідка ОСОБА_56 про те, що на свято «Вербна неділя» -28.03.2010 року близько 16 год. він їхав велосипедом на автозаправку, щоб купити дизпаливо. Але в с. Майдан Тисменицького району, піднімаючись вгору, зійшов з велосипеда і рухався обочиною. В районі залізничного мосту, під яким проходить дорога, на узбіччі, за канавою виявив мобільний телефон, який приніс додому та віддав синові. Син висушив телефон від води, купив нову батарею та змінив СІМ-картку і користувався ним. Після Великодніх свят, більше, ніж через тиждень з моменту, коли він знайшов телефон, до нього прийшли працівники міліції, які вилучили цей телефон.

-показаннями свідка ОСОБА_57 про те, що він товаришував з покійним ОСОБА_17 з 2001 року та знав про те, що він оформив в оренду земельну ділянку і йому в цьому допомагав ОСОБА_15 , якого він називав своїм компаньйоном. З дозволу ОСОБА_18 , який вважав себе власником ділянки, він навіть деякий час тримав на тій стоянці свій автомобіль, не оплачуючи за це. Також ОСОБА_19 розповідав йому про намір разом з ОСОБА_15 купити піщаний кар`єр в Закарпатській області. З приводу позики грошей ОСОБА_29 до нього звертався один раз, але він не мав коштів, тому йому відмовив.

-показаннями свідка ОСОБА_43 про те, що підсудний є його рідним братом. Про обставини смерті ОСОБА_18 йому нічого не відомо. Знав, що брат підтримував стосунки з ОСОБА_17 , оскільки після 20.03.2010 року мав місце випадок, що брат їдучи разом в машині по телефону розмовляв з ОСОБА_17 проханнями позичити для нього кошти до брата не звертався і про те, що брат зичив у ОСОБА_18 кошти для нього довідався тільки 29.03.2010 року, після того, як батько потерпілого, повідомив його про трагедію. Тоді ОСОБА_28 , який був з батьком ОСОБА_18 , розповів йому про це. Про те, що брат ОСОБА_27 залучав кошти ОСОБА_18 до бізнесу по організації автостоянки не знав, довідався про це від батька ОСОБА_18 після його смерті, коли при зустрічі той показував йому блокнот. Відомо було, що брат хотів відчужити частину цієї ділянки.

-показаннями свідка ОСОБА_58 про те, що він працював водієм служби «Мерседес таксі 1551» на власному автомобілі з позивним « ОСОБА_59 ». 27.03.2010 року о 12 год. 22 хв. прийняв замовлення від диспетчера і поїхав на виклик в с.Вовчинці до колиби «Смерекова хата». В тому місці сів чоловік в автомобіль, якого відвіз на АДРЕСА_2 .

-показаннями свідка ОСОБА_60 про те, що він, як працівник Івано-Франківського міського відділу внутрішніх справ-заступник начальника ВКР МВ УМВС, де була зареєстрована заява потерпілого ОСОБА_9 про зникнення його сина ОСОБА_29 брав участь у роботі групи, яка проводила перевірку обставин зникнення останнього. Так, 28.03.2010 року у вечірній час в обласне управління УМВС в Івано-Франківській області був доставлений ОСОБА_15 , який давав пояснення щодо обставин справи. Серед іншого вказав, що викинув документи потерпілого біля місця спалення автомобіля. Про цю інформацію він повідомив батька ОСОБА_9 , який наступного дня їх відшукав.

-показаннями свідка ОСОБА_32 про те,що він перебуваючи на посаді -начальника управління карного розшуку УМВС України в Івано-Франківській області разом з працівниками свого підрозділу проводили перевірку обставин зникнення ОСОБА_20 . На момент звернення до правоохоронних органів було відомо лише інформацію про те, що в с.Колодіївка Тисменицького району було виявлено обгорілий автомобіль потерпілого. Згодом, за номерами телефонів потерпілого було встановлено коло осіб, з якими потерпілий спілкувався останнім. Таким був ОСОБА_15 . При проведенні бесіди з ОСОБА_15 , останній дав суперечливі пояснення, тому він був доставлений в управління для детального з`ясування обставин. В ході кількагодинної розмови підсудний визнав, що був присутнім при скоєнні вбивства, і розповів про місцезнаходження трупа потерпілого, намалював йому схему розміщення бункера. Оскільки вночі виїзд на місце події був неможливий, то перевірку вказаних обставин відклали до ранку, а матеріали передали слідчому. Зранку, разом з своїм заступником ОСОБА_61 , для перевірки здобутої інформації поїхали на вказане ОСОБА_47 місце, де ОСОБА_34 увійшов до бункеру і виявив тіло потерпілого. Після того було викликано слідчо-оперативну групу. Усі версії, які висував підсудній ґрунтовно перевірялись. Причетність будь-яких інших осіб до скоєного злочину не встановлено. Посилання підсудного на застосування щодо нього недозволених методів слідства вважає надуманими.

-показаннями свідка ОСОБА_34 про те, що в березні місяці 2010 року, він працюючи на посаді заступника начальника УКР УМВС України в Івано-Франківській області займався розшуком зниклого ОСОБА_18 та спаленого автомобіля «ВАЗ-21099» в районі Вовчинецьких гір Івано-Франківської міської ради згідно отриманих повідомлень та був присутнім на виїзді. Після проведених оперативних дій ним разом з начальником УКР УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_62 було запрошено в примішення УМВС по вулиці Сахарова, 15 ОСОБА_15 для з`ясування обставин зустрічі з ОСОБА_33 . При цьому ОСОБА_15 давав неоднозначні показання, оскільки їх змінював. Протокол явки з повинною оформляв співробітник УМВС ОСОБА_63 . Крім того, він разом з ОСОБА_62 були в бункері, керуючись поясненнями ОСОБА_15 через телефон ОСОБА_64 , де й було виявлено труп ОСОБА_9 . Будь-яких заходів фізичного та психологічного тиску до ОСОБА_15 не застосовувалося.

-показаннями свідка ОСОБА_65 про те, що він за вказівкою керівництва УМВС відбирав пояснення у ОСОБА_15 в примішенні УМВС України в Івано-Франківській області. Крім того, ОСОБА_15 написав явку з повинною і при цьому йому було роз`яснено зміст с.63 Конституції України, що стверджується його підписом. Будь-яких заходів фізичного та психологічного тиску до ОСОБА_15 не застосовувалося.

-показаннями свідка ОСОБА_66 про те, що він працюючи судмедекспертом Івано-Франківського ОБСМЕ 29.03.2010 року проводив огляд затриманого ОСОБА_15 і при огляді останнього будь-яких тілесних ушкоджень в нього не було виявлено і про що викладено у висновку.

-показаннями свідка ОСОБА_67 про те, що він оглядаючи ОСОБА_15 на тілі останнього не виявив будь-яких тілесних ушкоджень і про що зроблено запис в його медичній картці.

-показаннями свідка ОСОБА_68 -спеціаліста Івано-Франківської філії ДП «Український державний центр радіочастот» про те, що на виконання окремого доручення Богородчанського районного суду від 27.04.2012 року було проведено моніторинг можливого місцезнаходження мобільного телефону підсудного ОСОБА_15 на час скоєння злочину. Встановлено, що телефонні дзвінки з мобільного телефону «Самсунг Дуос», який належить підсудному ОСОБА_15 в проміжок часу з 09 год. 53 хв. 49 с. по 09 год. 55 хв. 13 с. здійснювались на ділянці дороги на виїзді з лісу (від закинутої військової частини) до в`їзду в с.Грабівка (кінець бетонної дороги) зі сторони с.Ценжів Тисменицького району Івано-Франківської області. При цьому встановлено, що зони(площі) покриття операторів мобільного зв`язку «МТС» та «Киівстар» дуже відмінні між собою.

-показаннями свідка ОСОБА_69 про те, що він разом з покійним ОСОБА_17 однокласники та підтримували між собою дружні відносини. Після закінчення вузів займалися бізнесом, а зокрема ОСОБА_29 працював в офісі «Перша українська агенція з повернення кредитів», а він займався реалізацією медичного обладнання. На початку березня місяця 2010 року до нього приїздив ОСОБА_19 з приводу позики коштів на кар`єр. На даний час всі кошти позичені ОСОБА_17 повернуті його батьком. Претензій щодо коштів немає жодних.

-показаннями свідка ОСОБА_38 про те, що ним надавалася усна правова допомога ОСОБА_15 з приводу повернення йому банківських кредитів, оскільки його обдурили, продали заставлене банківське майно. При цьому передав заяву ОСОБА_15 про злочин у ВДСБЕЗ УМВС України в Івано-Франківській області для розгляду та перевірки. При спілкуванні з ним ОСОБА_15 неодноразово йому говорив: «Що він не винен».

-показаннями свідка ОСОБА_64 про те, що особисто через його телефон, ОСОБА_15 координував зусилля працівників міліції, які виїхали на місце події для пошуку трупа. Вказав, що огляд місця події та допит ОСОБА_15 проводився різними слідчими, які не володіли на той час здобутою кожним з них інформацією щодо обставин справи.

-оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_70 про те, що він був знайомим з ОСОБА_33 . В березні місяці 2010 року ОСОБА_29 звертався до нього з проханням позичити йому гроші, які з його слів, були необхідні для придбання кар`єру. Він відмовив йому, оскільки грошей не мав. Неодноразово ОСОБА_29 перепитував чи немає у нього знайомих, які б позичили гроші, оскільки необхідно було дати завдаток і їхати його оглядати. В п`ятницю 26.03.2010 року мав телефонну розмову із ОСОБА_29 , який повідомив, що в суботу зранку з ОСОБА_47 виїздить на Закарпаття. Зі слів ОСОБА_29 пропозицію купити кар`єр отримав від підсудного( т.2 ас.78).

-оголошеними в судовому засіднні показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що він знайомий з ОСОБА_15 і підтримував з ним товариські стосунки. Працюючи в банку «Аваль`та «Ерсте банку» неодноразово сприяв в отриманні ним кредитів, декілька разів особисто позичав йому гроші. Крім того, виступав посередником при його стосунках з іншими його кредиторами, зокрема ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , а також при укладенні договорів при відчуженні ОСОБА_15 окремих об`єктів нерухомості. В 2009 році ОСОБА_15 позичив у нього 30 000 грн. на облаштування паркінгу. Потерпілого ОСОБА_18 знав тільки, як клієнта банку, який один раз звертався за консультацією з приводу можливого оформлення кредиту. Однак кредитів не отримував та будь-яких інших службових чи особистих стосунків з ним не мав. В неділю 28.03.2010 року йому зателефонували працівники міліції, які наполягли на зустрічі. Тоді ж він зустрівся з ними на вулиці. Працівник міліції ОСОБА_73 намагався розпитати його про власника телефону, який закінчувався на цифри 1355. Тоді він подумав, що мова йде про заступника директора «Райффайзен Банк Аваль», оскільки сам колись користувався цим номером. Лише згодом зрозумів, що тоді мова йшла про ОСОБА_15 в якого телефонний номер закінчується аналогічно, тільки належить іншому оператору. Жодного відношення до обставин справи не має(т.9 ас.84).

-оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_26 , який був допитаний 28.04.2010 року, де останній заперечив будь-яку причетність до скоєного злочину. Крім того, вказав, що в ході розслідування справи батько підсудного схиляв його до дачі завідомо неправдивих показань, просив дати пояснення слідчим органам про те, що в момент розмови ОСОБА_15 з ним, останньому загрожувала небезпека, він тікав і у нього стріляли. Вказані пропозиції він відхилив(т.2 ас.106-108, 109-110,т.5 ас.60-61).

--оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_74 про те, що він протягом п`яти років підтримував дружні відносини з ОСОБА_33 . На початку березня місяця 2010 року до нього приїздив ОСОБА_19 з приводу позики коштів в сумі 3 000 доларів США, однак останні в нього були відсутні.(т. 2 ас. 80).

--оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_75 про те, що 27.03.2010 року він працюючи таксистом служби «1551» і в нього був виклик на вулицю Вовчинецька в м.Івано-Франківську, де він забрав пасажирів: чоловіка та жінку, яких відвіз в кафе «Буржуй» по вулиці Промислова. При цьому передав кошти своєму знайомому таксисту по позивному номеру(т.2 ас.213).

Крім пояснень свідків, які отримані та перевірені судом в ході судового розгляду, вина підсудного у вчиненні інкримінованих йому злочинів доводиться також письмовими матеріалами кримінальної справи, а саме:

-протоколом огляду місця події від 29.03.2010 року в період часу з 15 год. до 18 год. у ході огляду підземної частини бункеру на території недіючої військової частини НОМЕР_3 , де виявлено труп ОСОБА_18 та вилучено гільзу калібру 7,65 мм(т.1 а.с.28-53);

-протоколом додаткового огляду місця події від 01.04.2010 року, де у результаті повторного огляду у тому ж бункері виявлено та вилучено кулю калібру 7,65 мм. (т.1 а.с.54-58);

У протоколі додаткового огляду місця події від 05.07.2010 року детально описана місцевість навколо бункера та схема розташування приміщень бункера. Встановлено неможливість пересуватись на другому рівні бункеру без наявності штучного освітлення, через цілковиту темряву та велику кількість вибоїн, будматеріалів, арматури та інших предметів на підлозі, що залита водою на висоту до 10 см(т.1 а.с.59-67);

Відповідно до даних протоколу огляду місця події, 01.04.2010 року в лісовому масиві біля с.Колодіївка Тисменицького району виявлено згорілий автомобіль марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав потерпілому ОСОБА_16 (т.1 а.с.121-131);

Згідно даних протоколу виїмки від 06.04.2010 року у ОСОБА_9 вилучено документи його сина ОСОБА_29 , які знайдені ОСОБА_76 неподалік від місця події, де був виявлений спалений автомобіль «ВАЗ-21099» днз НОМЕР_1 (т.3 а.с.19);

У відповідності до даних протоколу відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_77 від 19.06.2010 року останній в ході слідчої дії вказав на місце, де ним було виявлено 29.03.2010 року документи ОСОБА_20 . Вказане ОСОБА_76 місце знаходиться на відстані близько 200 метрів від місця, де було виявлено спалений автомобіль потерпілого (т.2 а.с.49-53);

Відповідно даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 05.07.2010 року ОСОБА_78 в ході слідчої дії вказав на місце, де ним 28.03.2010 року було виявлено мобільний телефон марки «Нокіа 1209». Вказане ОСОБА_79 місце знаходиться на виїзді з с.Майдан Тисменицького району на правому узбіччі дороги на відстані близько 30 метрів до залізничного мосту (т.2 а.с.198-201);

Згідно даних протоколу виїмки від 19.04.2010 року у ОСОБА_56 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Нокіа 1209», який був знайдений ним на узбіччі дороги в районі АДРЕСА_4 (т.3 а.с.23);

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №125-Е від 06.05.2010 року на трупі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження : наскрізне вогнепальне кульове поранення шиї та голови зліва з переломами кісток основи та склепіння черепа, забоєм та ділянками розміченням головного мозку, мозочка, в речовину та шлуночки головного мозку, в м`які тканини голови, шиї, ускладнене набряком та набуханням головного мозку, що супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею; поверхнева забійна рана в ділянці верхньої повіки лівого ока, переривчасте садно в ділянці нижньої повіки лівого ока та виличної ділянки зліва, крововилив на перехідній каймі та слизовій оболонці нижньої губи зліва, поверхнева забійна рана на слизовій оболонці та садно на шкірі в ділянці нижньої губи зліва, садно в ділянці передньої поверхні правого колінного суглоба. Наскрізне вогнепальне кульове поранення шиї та голови, утворилось внаслідок пострілу кулею з вогнепальної зброї, незадовго до настання смерті і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Поверхнева забійна рана в ділянці верхньої повіки лівого ока, переривчасте садно в ділянці нижньої повіки лівого ока та виличної ділянки зліва, крововилив на перехідній каймі та слизовій оболонці нижньої губи зліва, поверхнева забійна рана на слизовій оболонці та садно на шкірі в ділянці нижньої губи зліва, садно в ділянці передньої поверхні правого колінного суглоба, утворились від дії тупих твердих предметів незадовго, або в період настання смерті і могли утворитися після заподіяння наскрізного вогнепального кульового поранення внаслідок падіння і удару до тупих твердих предметів вказаними вище ділянками, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і з причиною смерті не зв`язані. Смерть ОСОБА_9 настала від наскрізного вогнепального кульового поранення шиї та голови. Поранення шиї та голови зліва є наскрізним вогнепальним кульовим, про що свідчить наявність, характер, розміри, форма вхідної та вихідної вогнепальних ран, характер пошкоджень кісток черепа, та наявність кулі, виявленої на місці випадку. Вхідна вогнепальна рана розташована на задній поверхні шиї зліва, про що свідчить форма, розміри, наявність дефекту тканини та обідка осаднення. Вихідна вогнепальна рана розташована в лобній ділянці зліва, про що свідчить кутаста форма відсутність дефекту тканин, обідка осадження та наявність на лобній кістці зліва ранового каналу у формі усіченого конусу, основою направленого до зовні. Напрямок раневого каналу свідчить про те, що постріл був здійснений в напрямку відносно потерпілого ззаду наперед, знизу вверх і дещо зліва направо. Характер і розташування наскрізного вогнепального кульового поранення шиї та голови, напрямок раневого каналу, виявлення тілесних ушкоджень на обличчі зліва, що могли утворитись при падінні, дозволяє думати, що в момент заподіяння вогнепального поранення потерпілий міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні. На трупі ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону не виявлено. Характер вогнепального поранення та ознаки швидкого настання смерті можуть вказувати на те, що малоймовірно, щоб ОСОБА_9 після спричинення йому тілесних ушкоджень міг виконувати самостійні рухи: кричати, пересуватись, тощо. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі не виявлено речовин, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 незадовго до настання смерті вживав спиртні напої чи наркотичні речовини. ( т.3 а.с.29-39);

Згідно висновку балістичної експертизи №245-Б від 14.04.2010 року встановлено, що гільза, вилучена 29.03.2010 року при огляді місця події та куля, вилучена 01.04.2010 року під час додаткового огляду місця події, в цьому ж приміщенні, до розділення становили одне ціле-7,65 мм патрон «Браунінг М.1897», промислового виробництва (підприємство «Сельє і Білло», Чеська республіка), який вистріляний з ствола 7,65-мм самозарядного пістолету імовірно виготовленого за зразком пістолету системи Браунінга 1906 року іспанського виробництва типу «Мартін» під 7,65-мм патрон «Браунінг М.1897»(т.3 а.с.49-52);

У відповідності до висновку медико-криміналістичної експертизи №110/6633-МК від 17.06.2010 року, на підставі дослідження одягу потерпілого та даних у висновку судово-медичної експертизи встановлено, що на задній поверхні капюшона зліва виявлене вхідне вогнепальне пошкодження, яке заподіяне оболонковою кулею внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. На шкірі задньої поверхні шиї зліва виявлена вхідна вогнепальна рана, на фрагменті лобної кістки зліва виявлений вихідний вогнепальний отвір, що заподіяні кулею внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. В момент пострілу потерпілий був обернений до стрілка задньою поверхнею тіла і міг перебувати як у вертикальному так і в горизонтальному положенні і відповідно обвинувачений був повернутий до потерпілого передньою поверхнею тіла. Постріл у потерпілого проведений з близької відстані, тобто в межах дії супроводжуючих факторів пострілу. Характер будови кулі та виявлення накладень міді навколо вхідного вогнепального пошкодження дає підстави вважати, що вогнепальне ушкодження потерпілому могло бути заподіяне кулею, яка була вилучена під час додаткового огляду місця події(т.3 а.с.58-63);

Відповідно до даних висновку пожежно-технічної експертизи №5-П від 29.04.2010 року, причиною загоряння автомобіля «ВАЗ-21099» днз НОМЕР_1 послужило обливання його легкозаймистою речовиною та подальшим внесенням в нього стороннього джерела запалювання(т.4 а.с. 50);

Згідно висновку товарознавчої експертизи №09/16-68 від 29.05.2010 року залишкова вартість мобільного телефону моделі «Самсунг-Е1080і» станом на травень місяць 2010 року складає 268 грн. 54 коп.( т.4 а.с.80-82);

У відповідності до висновку товарознавчої експертизи №09/16-67 від 29.05.2010 року мобільний телефон моделі «Нокіа 1209» обладнаний ліхтариком. Залишкова вартість мобільного телефону моделі станом на травень місяць 2010 року складає 215 грн. (т.4 а.с.72-74);

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок пожежі, могла становити 33 243 грн. 35 коп.(т.4 а.с. 59-66);

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №116 від 12.04.2010 року ОСОБА_15 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. Перебував і перебуває в стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними( т.4 а.с. 94-96);

У відповідності до даних протоколу виїмки від 01.04.2010 року, з камер спостереження АЗС «Лукойл», що по вул. Вовчинецькій у м. Івано-Франківську вилучено відеозаписи на яких зафіксовано, що 27.03.2010 року в 11 год. 50 хв. на територію АЗС заїхав автомобіль «ВАЗ-21099» днз НОМЕР_1 , що належав потерпілому ОСОБА_16 , за кермом котрого знаходився ОСОБА_80 , який заповнив бензином каністри та бак автомобіля(т.5 а.с.20-25);

Відповідно до даних протоколу виїмки від 15.04.2010 року, з камери спостереження за дорожнім рухом, що встановлена на вул. Галицькій при виїзді з м. Івано-Франківська, вилучено відеозапис, на якому зафіксовано 27.03.2010 року в 08 год. 31 хв. рух автомобіля «Ніссан Мікра» днз НОМЕР_2 в напрямку м.Калуша, який належить підсудному ОСОБА_15 (т.5 а.с.39-40);

Згідно даних фіскального чеку АЗС «Лукойл» від 27.03.2010 року в 11 год. 49 хв. через касовий апарат АЗС проведено операцію по придбанню бензину марки А-95 в кількості 23,95 л на суму 200 грн. (т.5 а.с.106);

У відповідності до інформації про телефонні з`єднання абонента ОСОБА_18 в період з 07 год. 10 хв. 02 сек. по 08 год.07 хв. 56 сек. на згаданий телефонний номер ОСОБА_18 поступило 7 вхідних дзвінків від абонента ОСОБА_15 . О 8 год.20 хв. ОСОБА_19 здійснив вихідний дзвінок на телефонний номер ОСОБА_15 . Усі з`єднання відбулись з ретрансляторів, в межах м.Івано-Франківська. До 10 год. 25 хв. 47 сек. ні вхідних, ні вихідних дзвінків по номеру, що належав ОСОБА_16 не здійснювалось(т.7 а.с.120-148);

Зокрема, спеціалістами Івано-Франківської філії ДП «Український державний центр радіочастот» на виконання окремого доручення Богородчанського районного суду від 27.04.2012 року проведено моніторинг можливого місцезнаходження мобільного телефону підсудного ОСОБА_15 на час скоєння злочину. Встановлено, що телефонні дзвінки з мобільного телефону «Самсунг Дуос», який належить підсудному ОСОБА_15 в проміжок часу з 09 год. 53 хв. 49 с. по 09 год. 55 хв. 13 с. здійснювались на ділянці дороги на виїзді з лісу (від закинутої військової частини) до в`їзду в с.Грабівка (кінець бетонної дороги) зі сторони с.Ценжів Тисменицького району(т.7 а.с.143-156);

Прокурор, який брав участь в розгляді даної кримінальної справи 15.04.2015 року звернувся в суд із постановою про зміну обвинувачення(в порядку ст. 277 КПК України) і перекваліфікацію дій підсудного ОСОБА_15 з ст.115 ч.2 п.6 КК України на ст.115 ч.1 КК України, мотивуючи тим, що в ході судового слідства встановлено, що умисне вбивство потерпілого ОСОБА_18 підсудний ОСОБА_15 вчинив на грунті неприязних відносин, а не з корисливих мотивів.

Потерпілий ОСОБА_9 не погодився з вказаною постановою прокурора, який брав участь в розгляді кримінальної справи і підтримав обвинувачення за ст.115 ч.2 п.6 КК України, вважаючи, що підсудний ОСОБА_15 вчинив умисне убивство з корисливих мотивів.

Оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі, суд прийшов до висновку про доведеність винності підсудного ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, однак його дії слід правильно кваліфікувати за ст. ст. 115 ч.1, 263 ч.1, 289 ч.1, 194 ч.2, 357 ч.3 КК України КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_9 , вчинив незаконне поводження зі зброєю, зокрема незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу, незаконно заволодів транспортним засобом, який належав потерпілому та умисно знищив чуже майно (легковий автомобіль) шляхом підпалу, а також незаконно заволодів паспортом та іншими важливими особистими документами потерпілого.

Показання підсудного ОСОБА_15 про його не причетність до вчинення даних злочинів, не відповідають фактичним обставинам справи і, на думку суду, дані ним з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Вони повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_81 , ОСОБА_52 , ОСОБА_57 , ОСОБА_70 , ОСОБА_82 . ОСОБА_28 та інших, які послідовні і логічні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

При цьому вони детально конкретизують обставини і факти, на які вони посилаються в своїх показаннях, що свідчить про їх достовірність та правдивість.

В судовому засіданні не встановлено інших осіб, крім ОСОБА_15 , які перебували в той час в неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_17 і могли спричинити йому смерть.

Разом з тим суд не може погодитись з кваліфікацією дій підсудного ОСОБА_15 за ст.115 ч.2 п.6 КК України, обвинувачення по якій підтримує потерпілий ОСОБА_9 .

Навіть сам потерпілий ОСОБА_9 , як на попередньому слідстві, так і в судовому засіданні не зміг суду ствердити наявність точної суми боргових зобов`язань, які нібито мали місце між його сином та підсудним, а тому його дії підсудного ОСОБА_15 слід перекваліфікувати з ст.115 ч.2 п.6 КК України на ст.115 ч.1 КК України.

Аналогічно не отримано відповідь на окреме доручення Богородчанського районного суду (в порядку ст.ст. 66, 144 КПК України) від 29.06.2010 року з приводу встановвлення фінансових взаємовідносин між підсудним ОСОБА_47 та ОСОБА_17 (т.5 ас.168).

Не знайшла свого підтвердження дана кваліфікуюча ознака і в поясненнях свідків допитаних в судовому засідання по справі. По суті відсутні письмові і будь-які докази, які б підтверджували наявність умислу у підсудного ОСОБА_15 з приводу заподіяння потерпілому ОСОБА_16 смерті з корисливих мотивів.

Також органом досудового слідства та суду не вдалося здобути доказів наявності будь-яких боргових зобов`язань, які були між підсудним ОСОБА_15 та ОСОБА_33 .

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами прокурора про перекваліфікацію дій підсудного ОСОБА_15 з ст.115 ч.2 п.6 КК України на ст.115 ч.1 КК України, оскільки достовірно встановлено, що підсудний ОСОБА_15 вчинив умисне вбивство, а не умисне вбивство з корисливих мотивів.

Суд вважає, що всі дії підсудного ОСОБА_15 були спрямовані на вчинення умисного вбивства.

Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суд прийшов до висновку, що підсудній ОСОБА_15 вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_18 , оскільки він діючи умисно, з метою позбавлення життя потерпілого, із пістолету здійснив один прицільний постріл із невеликої відстані в життєво важливу ділянку тіла-голову ОСОБА_18 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді наскрізного вогнепального кульового поранення шиї та голови зліва з переломом кісток основи та склепіння черепа, забоєм та ділянками розмізженням головного мозку, крововиливами під оболонки головного мозку, мозочка, в речовину та шлуночки головного мозку, що супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею, від якого ОСОБА_19 помер на місці події, внаслідок яких настала смерть потерпілого.

Також дії підсудного ОСОБА_15 , який незаконно заволодів транспортним засобом, що належав потерпілому ОСОБА_16 суд перекваліфіковує з ст. 289 ч.3 КК України на ст.289 ч.1 КК України, оскільки підсудний транспортним засобом заволодів уже після вбивства потерпілого ОСОБА_18 і при цьому він не застосовував насильство, небезпечне для життя чи здоров`я щодо потерпілого.

Суд не бере до уваги пояснення підсудного ОСОБА_15 щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, а також останні не заслуговують на увагу, оскільки вони на переконання суду безпідставні і дані ним з метою уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, вони повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та свідків, які узгоджуються з фактичними обставинами справи, в тому числі й об`єктивними доказами- висновками експертиз, а також є послідовними та логічними і не викликають сумніву в їх достовірності.

Крім того, суд вважає пояснення підсудного ОСОБА_15 в цій частині непослідовними і недостовірними та такими, що не узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Тому у суду не виникає сумніву про те, що за обставин, викладених у вироку вчинив умисне вбивство ОСОБА_15 застосовуючи при цьому оцінку зібраних доказів критерій «поза розумним сумнівом», який прийнятий в практиці Європейського Суду з прав людини та є рішення, в яких питання використання доказів отриманих «незаконно» аналізувалися з погляду права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Луценко проти України» від 18.12.2008 року).

При цьому дана позиція суду базується на сукупності ознак та не спростованих доводів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою в матеріалах кримінальної справи.

Зокрема, у своїх первинних поясненнях, які були надані 29.03.2010 року правоохоронним органам, та допиті в якості підозрюваного підсудний ОСОБА_15 детально розповів про обставини вчинення вбивства ОСОБА_18 , заперечуючи тільки свою вину у його виконанні, та висуваючи версію про причетність до скоєння вбивства іншої особи. Зокрема, він чітко і детально описав маршрут руху на своєму автомобілі разом з потерпілим до закинутого військового містечка, пояснив, як з потерпілим заходили в приміщення бункеру, описав приміщення, вказав, що користувався під час перебування в бункері ліхтариком, детально описав позу трупа. Крім того, вказав, що забрав з місця події два мобільних телефони ОСОБА_18 , які викинув дорогою додому. Крім того, розповів про обставини знищення ним шляхом підпалу автомобіля потерпілого між с. Вовчинець та с.Колодіївка Тисменицького району Івано-Франківської області та разом з ним свого одягу, який був на ньому у момент вбивства потерпілого. На той час оцінював свою поведінку як винувату у приховуванні вбивства та знищенні майна потерпілого.

При цьому суд приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_15 , котрі він дав у своїх первинних показаннях на досудовому слідстві, в тому числі у поясненнях, які були отримані ще до порушення кримінальної справи, у власноручно викладеній ним явці з повинною, та протоколі допиту як підозрюваного за участю захисника ОСОБА_37 , не могли бути вигаданими, оскільки повністю підтверджені подальшими слідчими діями, які проводились по кримінальній справі. Зокрема лише при огляді місця події, який проводився 29.03.2010 року у другій половині дня, було оглянуто та зафіксовано розташування трупа, його позу, обстановку всередині бункера, де був виявлений останній.

Тому на переконання суду ці пояснення не могли бути продиктовані ОСОБА_15 працівниками міліції під час його опитування внаслідок застосування до нього фізичного та психологічного насильства, як про це вказував у судовому засіданні підсудний. Адже встановлено, що на момент перевірки заяви потерпілого ОСОБА_9 про зникнення його сина, правоохоронцям не було відомо про факт смерті його сина ОСОБА_29 , про місцезнаходження його трупа, та про деталі подій, які мали місце 27.03.2010 року.

Тільки після свідчень підсудного ОСОБА_15 зранку 29.03.2010 року до військової частини за вказаним ним маршрутом виїхали працівники міліції ОСОБА_30 та ОСОБА_34 з метою перевірки його тверджень про те, що тіло ОСОБА_18 знаходиться у закинутому військовому бункері. Саме підсудний у телефонному режимі скеровував зусилля вказаних працівників міліції, які не могли самостійно зорієнтуватись на місцевості та відшукати труп ОСОБА_20 . Вказані обставини підтвердженні в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_34 та ОСОБА_83 .

Також у своїх первинних показаннях ОСОБА_15 розповів про ті факти, які могли бути відомі лише йому, як безпосередньому учаснику подій, а зокрема про те, що він викинув мобільні телефони марки «Нокіа» та «Самсунг», що належали потерпілому, проїжджаючи с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області поблизу залізничного мосту. Один з вказаних телефонів був виявлений і вилучений працівниками міліції лише 19.04.2010 року у свідка ОСОБА_56 , який тільки тоді підтвердив факт його знайдення в с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області у вказаному підсудним місці.

Не могло бути відомо правоохоронним органам станом на 29.03.2010 року і про існування доказів на підтвердження того, що підсудний ОСОБА_15 перед підпалом автомобіля заправляв бензином машину потерпілого та каністри на АЗС «Лукойл». Лише в ході перевірки висловленої підсудним версії подій, працівники міліції тільки 01.04.2010 року вилучили відеозапис з камер спостережень на АЗС «Лукойл», якими було підтверджено ці пояснення. Інформація з камери спостереження за дорожнім рухом по вул. Галицькій (на виїзді з м. Івано-Франківська) була отримана 15.04.2010 року, що спростовує версію підсудного, що про працівники міліції володіли нею в момент його затримання 29.03.2010 року.

Тільки з пояснень підсудного, котрий вночі 29.03.2010 року розповів працівникам міліції, де викинув документи потерпілого, їх було зранку 29.03.2010 року відшукано братом та батьком потерпілого. Працівник міліції-свідок ОСОБА_84 в судовому засіданні підтвердив той факт, що розповів про цю інформацію батькові потерпілого ОСОБА_18 - ОСОБА_9 в ніч затримання підсудного.

Твердження підсудного ОСОБА_15 , що до нього на досудовому слідстві застосовувались недозволені методи слідства не підтверджені об`єктивно доказами, медичними чи іншими, які б дозволяли зробити висновок, що підсудний зазнав жорстокого поводження з ним з боку правоохоронних органів. Ці заяви підсудного, які були висловлені ним у судовому засіданні, ретельно перевірялись як в ході прокурорської перевірки, що була проведена за дорученням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області суду, так і судом безпосередньо, в т.ч. шляхом дослідження медичних висновків.

Так, в матеріалах кримінальної справи міститься висновок №361 судово-медичного експерта ОСОБА_66 від 29.03.2010 року, згідно якого у ОСОБА_15 на момент його огляду 29.03.2010 року будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено( т.4 а.с.88-89). Відповідно до матеріалів експертизи, зі слів підсудного, які були записані експертом, під час затримання, після, до моменту проведення судово-медичної експертизи працівники міліції тілесних ушкоджень йому не наносили. Він висловлював експерту тільки скарги на біль у шлунку.

Так з метою перевірки заяв підсудного, які він робив у судовому засіданні, щодо застосування до нього фізичного насильства, що полягало у заподіянні йому опіків статевих органів, Богородчанський районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 13.05.2011 року зобов`язав прокурора Івано-Франківської області забезпечити проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України в ході якої обов`язково організувати проведення судово-медичної експертизи підсудного, вивчити медичну документацію СІЗО-12. За результатами проведеної прокурорської перевірки було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності в діях працівників міліції на яких вказував підсудний, ознак складу злочину(т.6 ас.111-117).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №567/361/10 від 10.06.2011 року, яка проводилась у ході перевірки його заяви, жодних тілесних ушкоджень на його тілі не виявлено. Заяви підсудного, що він не був оглянутий експертом спростовані в судовому засіданні шляхом допиту свідків ОСОБА_66 та ОСОБА_85 .

У зв`язку з цим у судовому засіданні було оглянуто відмовний матеріал по скаргах ОСОБА_15 прокурору Івано-Франківської області №35 пр-18 (ас.1-44) та наглядні провадження в двох томах №09-2396/11- 09(ас.1-106) та №04/2/2-54-13 (ас.1-146) по скаргах ОСОБА_15 .

Доводи підсудного про застосування щодо нього фізичного насильства, суд розцінює, як неправдиві також виходячи з наступного.

З 29.03.2010 року до розгляду справи було допущено захисника ОСОБА_11 , згідно клопотання підсудного. Таким чином, він маючи можливість спілкуватися з адвокатом, якого вимагав, ще до того, як був доставлений в суд, котрий перевіряв правомірність його затримання і вирішував питання про обрання щодо нього міри запобіжного заходу. В судовому засіданні, ні підсудний, ні захисник не заявляли суду скарг з приводу фізичного насильства зі сторони працівників міліції. Не подавались такі скарги ними і пізніше.

Аналогічно не знайшло своє підтвердження заява ОСОБА_15 , яку він зробив при допиті як обвинуваченого 27.05.2010 року щодо психологічного тиску на нього зі сторони співкамерників, які на його думку могли бути негласними співробітниками правоохоронних органів, зважаючи на те, що його було допитано за участю його захисника. У вказаному протоколі підсудний власноручно зазначив, що будь-яких претензій, крім того, що його співкамерники намагались отримати у нього інформацію про обставин скоєння вбивства, до працівників міліції немає.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що посилання підсудного на вчинення стосовно нього насильства працівниками міліції є безпідставними і розцінюються , як спосіб суд захисту, який останній обрав від висунутих обвинувачень та для спростування первинних свідчень, які він дав стосовно своєї участі у скоєному злочині.

Крім того, на переконання суду не було порушено право підсудного ОСОБА_15 з приводу його права на захист зважаючи на те, що будучи опитаним ще до порушення кримінальної справи, підсудному ОСОБА_15 було роз`яснено зміст положень ст. 63 Конституції України, а зокрема про його право відмовитись давати пояснення щодо себе, де в свою чергу останній власноручно поставив підпис про ознайомлення з цим правом.

Так в ході, як досудового слідства, так і судового розгляду підсудному було забезпечено можливість спростовувати достовірність доказів і подавати заперечення проти їх використання. Тому, суд вважає, що така позиція підсудного є лише одним із багатьох обраних ним в судовому засіданні способом захисту. На думку суду права на захист ОСОБА_15 не були порушені чи обмежені в тій ступені, щоб вважати дані докази недостовірними.

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 04.06.2013 року скасовуючи вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2012 року та направляючи справу на новий судовий розгляд суду першої інстанції іншим складом суду, вказав, що суд першої інстанції при винесенні вироку не зазначив ані місця, ані часу вказаного злочину, не встановив обставин придбання підсудним ОСОБА_15 зброї, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення є не конкретним, а також вказав на необхідність проведення певних слідчих дій або окремих судових доручень з приводу конкретизації дій підсудного, а зокрема: встановити час, місце вчинення злочину щодо придбання зброї та боєприпасів тощо (т.10 ас.224-243).

Той факт, що досудовим слідством не було встановлено місцезнаходження знаряддя злочину -вогнепальної зброї, з якої був убитий ОСОБА_19 не дає підстав для того, щоб ставити під сумнів факт її використання під час скоєння вбивства. Органами досудового слідства вживались заходи по її виявленню, що підтверджено матеріалами справи. Зокрема неодноразово проводились огляди місця події, прилеглих території, організовувались певні оперативно-розшукові заходи. Крім того, органом досудового слідстав винесено постанову про виділення матеріалів від 21.07.2010 року стосовно особи, яка незаконна збула ОСОБА_15 вогнепальну зброю та боєприпаси(т.5 ас. 87-88,171).

В даний час виконати вимоги ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.06.2013 року з цього приводу- неможливо.

Крім того, суд вважає, що пояснення підсудного, які він дав у судовому засіданні про те, що не причетний до вбивства потерпілого, заперечення очевидного факту- перебування з потерпілим у бункері під час його вбивства, повною мірою спростовані в ході судового слідства, незважаючи на те, що останній протягом часу розслідування кримінальної справи неодноразово змінював свої показання, в процесі отримання нових доказів вигадував нові версії, намагаючись ввести слідство в оману. Таку позицію підсудного суд розцінює як намагання ухилитись від відповідальності за скоєне.

А тому, обставини при яких були здобуті докази та які суд ставить в основу обвинувачення, не викликають сумнівів стосовно їх достовірності та точності.

Дані докази є належними, допустимими та повністю узгоджуються з матеріалами кримінальної справи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті докази, суд прийшов до висновку про доведеність винності підсудного у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 115 ч.1, 263 ч.1 . 289 ч.1 , 194 ч.2, 357 ч.3 КК України.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, злочини вчинив вперше, має постійне місце праці та проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, поганий стан здоров`я підсудного, який підтверджений дослідженими судом медичними документами.

При цьому суд врахував вимоги ст. 5 КК України про дію кримінального закону у часі. Обставин, які б обтяжували покарання підсудному судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудному, судом визнано наявність на утриманні двох малолітніх дітей та добровільне відшкодування родичами підсудного завданої матеріальної шкоди, що еквівалентно сумі 109 000 доларів США, вперше притягається до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів- у виді позбавлення волі в межах санкцій даних статтей.

На переконання суду вказане покарання буде необхідне і достатнє для виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволити частково.

Зважаючи на матеріали кримінальної справи та заяви про відшкодування ОСОБА_12 в користь ОСОБА_9 коштів вищенаведене підтверджується тим, що батько підсудного- ОСОБА_12 передав батькові потерпілого- ОСОБА_9 на відшкодування заподіяної шкоди 109 000 доларів США, з яких 87 000 доларів США узгоджена ними сума на відшкодування матеріальної шкоди та за пошкоджений автомобіль і на поховання(т.2 ас.21).

Враховуючи наведене та відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої матері внаслідок вчинення умисного вбивства її сина, суд враховує глибину та тривалість моральних страждань, характер дій винної особи, а також те, що потерпіла зазнала моральних страждань, пов`язаних із необхідністю доводити в судовому порядку обставини смерті сина та домагатись покарання для винної особи. Також суд враховує, що матеріальні збитки повністю та частково моральна шкода потерпілій було відшкодовано батьками підсудного. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з підсудного на користь потерпілої ОСОБА_8 в якості грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

При цьому суд врахував характер та обсяг заподіяних моральних страждань, тяжкість заподіяної травми, перенесений фізичний та психологічний біль, матеріальний стан підсудного.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.81 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

Засудив:

ОСОБА_15 визнати винуватим за ст.ст. 115 ч.1, 263 ч.1, 289 ч.1, 194 ч.2, 357 ч.3 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 115 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;

- за ст. 263 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

Звільнити засудженого ОСОБА_15 від призначеного йому покарання за ст. 263 ч.1 КК України на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

- за ст. 289 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 6 місяців.

Звільнити засудженого ОСОБА_15 від призначеного йому покарання за ст. 289 ч.1 КК України на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

-за ст. 194 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-за ст. 357 ч.3 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Звільнити засудженого ОСОБА_15 від призначеного йому покарання за ст. 357 ч.3 КК України на підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.70 ч.1,3 КК України остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворих призначених покарань більш суворим і визначити у виді позбавлення волі на строк- 9(дев`ять) років .

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити попередньо обраний - тримання під вартою, зарахувавши йому строк перебування у попередньому ув`язненні.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з 29.03.2010 року, тобто з часу фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_15 в користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_15 в користь НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківскій області 10 494 грн. 32 коп. понесених витрат на проведення судових експертиз(Одержувач-НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області. Банк одержувача-УДК Івано-Франківської області, код- 25574765, МФО-836014, р/р-0290, код платежу-за експертизу 09/14-244-Б).

Речові докази по справі мобільні телефони- марки «Самсунг Е180і», «Нокіа 1209» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_4 », номерний знак від автомобіля повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Одяг та взуття потерпілого ОСОБА_18 , ватні тампони зі змивами речовини бурого кольору, гіпсовий зліпок з відбитком сліду взуття, коробку від мобільного телефону, зразки волосся, відрізки дактилоплівки, паспорт ОСОБА_9 , посвідчення водія, талон до посвідчення водія, медичну довідку -знищити.

Відеокасети із записами слідчих дій, два диски з записами камер спостереження, диски з роздруківками з`єднань операторів мобільного зв`язку-залишити при справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області учасниками процесу протягом 15-ти діб з моменту його проголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії вироку, через Надвірнянський районний суд шляхом подання апеляції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3