АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/153/15 Справа № 710/1940/14-к Категорія: ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Смілянського міськрайонного Черкаської області від 08 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Агаповка Агаповського району Челябінської області, РФ, росіянин, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, працює лісорубом в Шевченківській дільниці лісонасаджень, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначене покарання у виді 8 років позбавлення волі; запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 квітня 2014 року близько 22 години в подвір`ї, що по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_8 , кухонним ножем, який був у нього в руках, завдав останній численних ударів в область живота, грудної клітини, підборіддя, заподіявши згідно з висновком судово-медичної експертизи № 87 від 22.04.2014 року тілесні ушкодження у вигляді рани підборіддя, правого підребер`я, правої половини грудної клітки, правої попередкової ділянки лівої молочної залози, обох передпліч та правого плеча, рани живота. Ушкодження в ділянці живота супроводжувалось ушкодженням тонкого кишківника, брижі та сальника, внутрішньою кровотечею, рана грудної клітини справа - гемопневмотораксом. Ці тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок дії колюче ріжучого предмета. За ступенем тяжкості рана живота та грудної клітини справа відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення. Інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Свій злочинний умисел він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий в момент вчинення злочину.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, де просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене судом покарання, зменшивши термін перебування у місцях позбавлення волі. Просив урахувати пом`якшуючі обставини, а саме те, що він щиросердно розкаявся у скоєному. Також просив суд взяти до уваги його вік та позитивну характеристику.

Захисник ОСОБА_9 , подавши апеляційну скаргу й не оспорюючи причетності ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року змінити, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та пом`якшити покарання ОСОБА_7 , оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості скоєного правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що поведінка ОСОБА_7 як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні, свідчить про те, що він допомагав правосуддю відновити всі обставини скоєння правопорушення. ОСОБА_7 має постійне місце проживання. За місцем проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно. Під час судового розгляду ОСОБА_7 дійсно розкаявся у скоєному і попросив вибачення у потерпілої та готовий відшкодувати спричинену шкоду, що свідчить про його свідоме ставлення до скоєного правопорушення. Зазначає, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що жодних підстав для спричинення смерті потерпілій ОСОБА_8 у ОСОБА_7 не було, взаємовідносини між ними були нормальні, вину у замаху на вбивство ОСОБА_7 не визнає, але натомість повністю визнає себе винним у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень. Тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 грудня 2014 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, особі обвинуваченого внаслідок тяжкості кримінального правопорушення та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 до 9 років позбавлення волі.

Прокурор указує, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України суд при призначенні покарання визначає таке покарання, яке є необхідне і достатнє для виправлення особи засудженого. Однак суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , в повному обсязі ці вимоги закону не врахував.

ОСОБА_7 вчинив за ст. 12 КК України особливо тяжкий злочин, яким було завдано шкоду здоров`ю потерпілої.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, визнав частково. При цьому твердження обвинуваченого про відсутність наміру на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_8 спростовується матеріалами кримінального провадження. Зокрема, висновками судово-медичного експерта, що свідчить про умисний та цілеспрямований намір ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілої за відсутності реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого.

Цей факт, зазначає прокурор, свідчить про бажання ОСОБА_7 уникнути відповідальності, а також не усвідомлення обвинуваченим всієї тяжкості вчиненого ним протиправного діяння та морального обов`язку понести покарання. Позитивна характеристика ОСОБА_7 носить формальний характер та жодним чином не зменшує суспільну небезпечність як самого засудженого, так і злочину, який він вчинив.

Тому, на думку прокурора, відповідно до ст. 409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування вироку.

В судовому засіданні обвинувачений, захисник та прокурор підтримали апеляційні скарги з підстав, які в них наведені.

Захисник та обвинувачений заперечили проти апеляції прокурора, а прокурор заперечив проти апеляцій захисника та обвинуваченого.

Потерпіла підтримала позицію прокурора. Показала, що обвинувачений однозначно прийшов до неї з метою її вбити, оскільки був у рукавицях та мав на ногах поліетиленові пакети. Він завдав їй 23 ножових поранення в різні частини тіла, намагався різати горло, наздоганяв, коли вона виривалася, й бив камінням по голові. Внаслідок цього вона отримала інвалідність. ЇЇ врятував сусід, який вибіг на її крики і зняв з неї обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався указаних вимог, обґрунтовано встановивши обставини вчинених обвинуваченим діянь, надавши їм правильну кваліфікацію; обґрунтовано встановивши винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначивши йому необхідне і достатнє для виправлення покарання. На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції належно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції належно врахував під час ухвалення вироку вік обвинуваченого, його позитивні характеристики за місцем проживання та місцем роботи, а також його каяття у вчиненому, призначивши покарання наближене до мінімальної межі санкції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія також не вбачає обґрунтованих підстав для її задоволення. Зокрема, колегія суддів вбачає, що позиція захисника, а також й обвинуваченого, стосовно необхідності кваліфікації діяння, вчиненого ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованою. На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно визнав доведеним той факт, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на позбавлення життя потерпілої, й він не зміг завершити задумане, оскільки йому завадили це зробити сторонні люди. На наявність умислу обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілої ґрунтовано вказує характер і спосіб його діяння, а саме завдання ним численних ножових поранень потерпілій, її переслідування із подальшим завданням інших ножових поранень, намаганням перерізати горло, на що вказує потерпіла у своїх показах. Також потерпіла вказує, що, коли вона у ОСОБА_7 вирвала ніж, він взяв камінь і став завдавати ним ударів їй по голові.

Доводи захисника щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання колегія суддів також відхиляє з тих же підстав, за якими відхилені й аналогічні доводи самого обвинуваченого.

Оцінюючи доводи прокурора, колегія суддів також не вбачає підстав для їх задоволення, а саме не вбачає достатніх підстав для ухвалення нового вироку з метою збільшення строку покарання ОСОБА_7 з 8-ми до 9-ти років позбавлення волі. На думку колегії суддів, враховуючи, що злочин є незакінченим, а обвинувачений виявляє каяття з приводу фактично вчинених ним дій та має позитивні характеристики, покарання у виді восьми років позбавлення волі є необхідним і достатнім за своєю суворістю для належного виправлення обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного Черкаської області від 08 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з моменту отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :