.

Справа № 303/331/15-к
Провадження № 1кп/303/79/15
ряд. стат. звіту № 55
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2015 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2015 року за № 0000018, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черна Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , призваний за мобілізацією
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
26 січня 2015 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
На підставі обвинувального акту судом встановлено, що 19 березня 2014 року у відповідності до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу рядовий ОСОБА_5 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 . 31 липня 2014 року близько 14 год. 00 хв. до одного з підрозділів військової частини НОМЕР_2 (на даний час військова частина НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 прибула команда в складі 36 військовослужбовців призваних за мобілізацією для подальшого проходження військової служби, серед яких був ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваний за мобілізацією, діючи умисно, не маючи на меті назавжди ухилятись від проходження військової служби, усвідомлюючи, що своїми діями вчиняє злочин, 31 липня 2014 року близько 23 год. 30 хв. самовільно залишив місце служби - військову часину А 1556 ( на даний час військова частина ПП В НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) та маючи об`єктивні можливості прибути до нього, незаконно та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 17 жовтня 2014 року включно, перебуваючи весь вказаний період поза його розташуванням та проводячи власний час на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
22 січня 2015 року між заступником військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України радником юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000018 від 22.01.2015 року, та підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 за ч.3 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри під час судового провадження.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.3 ст. 407 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2,3,4 ст.76 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України.
Захисник обвинуваченого також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Згідно з пунктом першим частини третьою статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст.468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України).
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 частини четвертої ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою ст. 473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченої санкцією ч.3 ст.407 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 22, 26, 314, 369, 370-374, 469, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 січня 2015 року між заступником військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України радником юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №000018 від 22.01.2015 року.
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до п. 2, 3, 4 ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Мукачівського
міськрайонного суду ОСОБА_1