АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року в кримінальному провадженні під №0006957 обвинувачений:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в сел. Мелені, Коростенського району, Житомирської області, реєстрації не має, до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимий: 1) 18.12.2007 р. Бердичівським міським судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням двох років іспитового строку; 2) 12.06.2008 р. Бердичівським міським судом Житомирської області за ст. ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на чотири роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням одного року іспитового строку, постановою Бердичівського міського суду Житомирської області від 25.09.2009 р. випробувальний строк скасовано та визначено міру покарання 1 рік 10 місяців позбавлення волі; 3) 6.02.2012 р. Солом`янським районним судом м. Києва за ст. ст. 185 ч. 2, 71 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі, звільнений з виправної установи 23.05.2014 р., відбувши строк покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді двох років позбавлення волі.

Також вироком вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

24 червня 2014 року близько 19:20 годині ОСОБА_5 спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись біля мосту Патона в Дніпровському районі м. Києва, зі сторони просп. Возз`єднання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим корисливим наміром, спрямованим на спільне таємне викрадення чужого майна, вступили між собою у злочинну змову, обравши при цьому предметом свого злочинного посягання кабель, який належав підприємству Київавтошляхміст. Реалізуючи свої спільні злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до вказаного мосту, користуючись сприятливими обставинами для доведення злочину до кінця, а саме відсутністю сторонніх осіб, які б спостерігали за їх злочинними діями, таємно викрали змотаний кабель.

Після цього ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи з метою подальшого спільного розпорядження вказаним викраденим майном та обернення його у свою власність, зникли з місця події злочину, спричинивши підприємству Київавтошляхміст матеріальну шкоду на загальну суму 2100,00 грн. Проте надалі ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були затримані неподалік місця вчинення даного кримінального правопорушення працівниками міліції.

Не погодившись із ухваленим щодо нього вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 23.04.2015 р. подав апеляційну скаргу, за змістом якої просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 р. змінити шляхом пом`якшення йому покарання.

На обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_5 , зважає на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, неврахування судом першої інстанції деяких пом`якшуючих покарання обставин та непідтвердження експертизою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стороною обвинувачення та потерпілим, які мають право подати апеляційні скарги, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів обвинуваченого ОСОБА_5 , викладених ним у апеляційній скарзі, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просив залишити його без змін; вивчивши та перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб за обставин, установлених вироком суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і об`єктивно підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і докладно наведених у вироку джерелах доказів:

- показаннях обвинуваченого ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, дав показання про обставини скоєння кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що у вказаний час та місці, разом із своїм знайомим ОСОБА_7 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, вчинив крадіжку кабелю. Кабель був вже приготовлений для викрадення іншими особами, вони з ОСОБА_7 його змотали та відтягли в сторону моста і почали з ним відходити, але через деякий час були затримані працівниками міліції. Обвинувачений ОСОБА_5 щиро кається в скоєному, завіряє суд, що більше не буде скоювати злочинів;

- протоколі огляду місця події від 24.06.2014 р., згідно якого відрізаний кабель довжиною приблизно 35 м лежав під мостом Патона в м. Києві, відрізаний та змотаний;

- протоколі огляду речей і документів від 26.06.2014 р., згідно якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено рюкзак сірого кольору, пилку по металу, секатор, пласкогубці, секатор по металу, ножиці по металу та ножиці;

- постанові про визнання речових доказів від 26.06.2014 р., згідно якої вилучені 24.06.2014 р. рюкзак сірого кольору, пилка по металу, секатор, пласкогубці, секатор по металу, ножиці по металу та ножиці визнані речовими доказами у кримінальному провадженні;

- протоколі огляду вилучених речей від 26.06.2014 року, згідно якого кабель довжиною 40 м було вилучено під час огляду місця події 26.06.2014 року;

- постанові про визнання речових доказів від 26.06.2014 р., згідно якої кабель довжиною 40 м визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 16.07.2014 р. за адресою: м. Київ, просп. Возз`єднання на мосту Патона, згідно якого ОСОБА_5 показав як він разом із ОСОБА_7 скоїли крадіжку кабелю, віднесли відрізаний кабель приблизно на 30 м від місця викрадення та хотіли спочатку спалити захисну резину кабелю, але були затримані працівниками міліції. Перед вчиненням крадіжки вони з ОСОБА_7 випили пива;

- постанові про визнання носія інформації доказом від 16.07.2014 р., згідно якого диск DVD-R з записом слідчого експерименту за адресою: м. Київ, просп. Возз`єднання на мосту Патона визнано доказом у кримінальному провадженні. Даний диск відтворено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 визнав обставини зафіксовані на диску такими, що відповідають дійсності.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно з вимогами статті 370 КПК України щодо ОСОБА_5 є законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно до визначених статтею 94 цього Кодексу правил, які грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, а також правильною кваліфікацією діяння обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Що стосується обґрунтувань та вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну вироку суду першої інстанції шляхом пом`якшення йому покарання на підставах невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, неврахування судом першої інстанції деяких пом`якшуючих покарання обставин та непідтвердження експертизою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, такі колегія суддів уважає надуманими та неспроможними й з ними не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12 червня 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості (ч. 3 ст. 12 КК України), конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює й не займається іншою суспільно корисною діяльністю, неодружений, за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття і визнання своєї вини, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, покарання ОСОБА_5 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог статті 65 КК України, врахуванням фактичних обставин справи, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення злочину, та особі обвинуваченого.

При цьому, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості в сукупності з даними про особу обвинуваченого, який схильний до скоєння аналогічних корисливих злочинів, останній з яких вчинив протягом місяця після звільнення з виправної установи, відбувши два роки шість місяців позбавлення волі, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла сталого висновку про відсутність підстав для пом`якшення ОСОБА_5 призначеного судом першої інстанції покаранням.

Ті ж обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , мотивуючи прохання про пом`якшення покарання, цілком враховані судом першої інстанції у вироку.

До цього ж апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не містить будь-яких нових даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а також нових об`єктивних даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого., яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Таким чином підстав для зміни вироку й призначення ОСОБА_5 покарання більш м`якого, ніж призначив йому суд першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не убачає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суд м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0006957, щодо ОСОБА_5 ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 в а л ь с ь к а