Справа № 713/459/15-к
Провадження №1-кп/713/58/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2015 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Вижниця обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 19.03.2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 15.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого, демобілізованого, працював водієм відділення забезпечення Вижницько-Путильського ОРВК Чернівецької області, працюючого водієм ДП Берегометський ЛМГ, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією, яку до 18 листопада 2014 року проходив на посаді водія відділення забезпечення цього ж військового комісаріату у військовому звані «старший солдат».

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Статтею 30 Статуту передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, а підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно ст. 37 Статуту військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Водночас, відповідно до статті 128 Статуту рядовий (матрос) зобов`язаний точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

18 листопада 2014 року т.в.о військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_5 на виконання вимог ст.ст. 30, 33, ст.58 Статуту старшому солдату ОСОБА_6 доведено розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №186/5/2/1719 від 17.11.2014 та наказ військового комісара №22 від 18 листопада 2014 року про виключення його із списків особового складу військового комісаріату та вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Однак, старший солдат ОСОБА_4 , 18 листопада 2014 року близько 11-30 год., перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 , у порушення вимог ст.ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що на виконання вимог розпорядження командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №186/5/2/1719 від 17.11.2014 та наказу т.в.о військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.11.2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відкриту відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, з метою уникнення проходження військової служби за межами Чернівецької області умисно, відкрито відмовився виконати зазначені вище розпорядження і наказ та, у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного злочину визнав повністю та беззастережно. Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, підтверджується доказами, зазначеними в обвинувальному акті, з якими він повністю погодився у підготовчому судовому засіданні.

В ході досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_4 та прокурор у кримінальному провадженні на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України 19.03.2015 року уклали угоду про визнання винуватості на тих умовах, що ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість, яка полягає у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ст.402 ч.1 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400,00 грн. в дохід держави.

На момент підписання угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 розуміли наслідки укладення такої угоди, викладені в ст.473 КПК України, і підстави оскарження обвинувального вироку в апеляційному порядку (ст.394 ч.4 КПК України) та касаційному порядку (ст.424 ч.3 КПК України), про що їм було роз`яснено.

Підозрюваний ОСОБА_4 відмовився від здійснення прав, передбачених ст.474 ч.4 п.1 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що в разі невиконання ним угоди про визнання винуватості (ст.476 КПК України) прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та вимагати судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Також ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання цієї угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , та прокурор підтвердили факт визнання ним винуватості, просять затвердити укладену між ними угоду про визнання винуватості і призначити ОСОБА_4 за ст.402 ч.1 КК України покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. в дохід держави.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його обвинувачують, та роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Також з`ясовано у прокурора, що він розуміє наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а сама угода відповідає вимогам закону та нормам КПК України.

Кваліфікація вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст.402 ч.1 КК України є вірною і не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Укладення угоди було добровільним і обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує умови угоди про визнання винуватості, укладеної 19 березня 2015 року між ним та прокурором в кримінальному провадженні, і узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн., вважає, що таке покарання належить йому призначити з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та проходження військової служби, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на даний час демобілізований, працює, раніше не судимий.

Цивільний позов не заявлено, речові докази відсутні, витрат на залучення експерта немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 369-371, 373, 374, 376, 474, 475 КПК України, Суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 березня 2015 року між підозрюваним ОСОБА_4 та заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (Двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400,00 (Три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, зокрема: обвинуваченим з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1