Ухвала

іменем україни

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого
Вільгушинського М.Й.,

суддів
Крижановського В.Я., Мороза М.А.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу із доповненням до неї
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Жовківського районного суду
Львівської області від 20 лютого 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 13 червня 2014 року,

в с т а н о в и в:

указаним вирок місцевого суду
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Львова, проживаючого за
адресою АДРЕСА_1,

- за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у
виді обмеження волі на строк 2 роки з
позбавленням права займати посади в
митних органах України строком на 2
роки, та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК
України звільнено від призначеного
покарання у зв'язку із закінченням
строків давності;

- за ч. 2 ст. 384 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки,
та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України
звільнено від призначеного покарання у
зв'язку із закінченням строків
давності;

- за ч. 3 ст. 364 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права займати посади в
митних органах України строком на 2
роки без конфіскації майна на підставі
ст. 77 КК України.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням із
встановленням іспитового строку
тривалістю 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за зловживання
службовою особою - працівником
правоохоронного органу всупереч
інтересам служби своїм службовим
становищем в особистих інтересах та
інтересах третіх осіб, що заподіяло
істотну шкоду охоронюваним
кримінальним законом відносинам у
сфері службової діяльності, державним
інтересам та завданням Державної
митної служби України, підроблення
документів та давання завідомо
неправдивих показань у якості свідка,
поєднаним із штучним створенням
доказів захисту ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 13 червня 2014 року
вирок місцевого суду в частині
засудження ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364 КК
України змінено: кримінальне
провадження щодо даного кримінального
правопорушення закрито на підставі п. 4
ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з
набранням чинності закону, яким
скасована кримінальна
відповідальність за вчинене ОСОБА_1
діяння.

У касаційній скарзі із доповненням до
неї ОСОБА_1 указує на недоведеність
його винуватості у вчинені злочинів, за
якими він засуджений. Посилається на
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону при
постановленні судових рішень щодо
нього, фактично стверджує про
неповноту та однобічність судового
розгляду кримінального провадження.
Посилається на упередженість понятих,
які були присутні при проведенні
слідчих дій та відсутність у вироку
вказівки на наявність умислу та мотиву
вчинення злочину. Зазначає про
формальність розгляду провадження
судом апеляційної інстанції, який не
навів мотивів через які його апеляцію
на вирок місцевого суду щодо нього
залишено без задоволення. Висуває
вимогу про скасування судових рішень
та призначення нового розгляду у суді
першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу з
доповненням до неї, долучені копії
судових рішень, колегія суддів вважає,
що немає підстав для відкриття
провадження з мотивів, наведених у
касаційній скарзі з доповненням до неї.

Так, неповнота та однобічність
судового розгляду кримінального
провадження відповідно до ст. 438 КПК
України не є підставою для скасування
або зміни судових рішень судом
касаційної інстанції.

При цьому відповідно до ч.1 ст.433 КПК
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин і не
має права досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
оскарженому судовому рішенні,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Як убачається із судових рішень,
розглядаючи кримінальне провадження
щодо ОСОБА_1, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами, суд визнав
доведеним, що останній підробив
документи та дав завідомо неправдиві
показання у якості свідка, поєднані із
штучним створенням доказів захисту
ОСОБА_2

Ці обставини були також предметом
перевірки суду апеляційної інстанції.

У суду касаційної інстанції немає
підстав не довіряти даним висновкам
судів про доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, за які він
засуджений, а у касаційній скарзі та
доповненні до неї засудженого не
наведено доводів, які б їх
спростовували.

За встановлених судом фактичних
обставин провадження, з урахуванням
змін, внесених судом апеляційної
інстанції, дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст.
366, ч. 2 ст. 384 КК України кваліфіковані
правильно.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були б
безумовними підставами для скасування
судових рішень, як про це просить
засуджений, у касаційній скарзі не
наведено.

Твердження засудженого про те, що
поняті були заінтересовані в
результатах провадження щодо ОСОБА_1
голослівні.

Вирок суду відповідає вимогам
законності та обґрунтованості та
містить вказівку на форму вини та мотив
вчинених ОСОБА_1 злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України та
містить мотиви, з яких суд апеляційної
інстанції виходив при постановленні
ухвали, і положення закону, яким він
керувався, та підстави, з яких
апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано
необґрунтованою.

Засуджений не наводить доводів щодо
неправильного застосування
кримінального закону при призначенні
йому покарання.

З огляду на вищевикладене, з мотивів,
наведених у касаційній скарзі та
доповненні до неї, наданих судових
рішень убачається, що підстави для
задоволення касаційної скарги
засудженого відсутні, а тому
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК
України підстав для відкриття
провадження немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428
КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженому ОСОБА_1 у
відкритті касаційного провадження за
його касаційною скаргою із доповненням
до неї на вирок Жовківського районного
суду Львівської області від 20 лютого
2014 року та ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 13 червня 2014
року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

М.Й. Вільгушинський В.Я. Крижановський
М.А. Мороз