АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1214/15 Справа № 191/2917/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська,
мешканця

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зайцеве
Синельниківського району Дніпропетровської області,
мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить застосувати до нього положення статей 69, 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на три роки. Заперечуючи правильність встановлених обставин провадження, обвинувачений вважає, що суд в мотивувальній частині вироку не мотивував за якими правовими нормами застосовано однакову відповідальність обвинувачених, не дав належну оцінку кожній події та діям обвинувачених кожному окремо, а також не встановив характер заподіяної в кожному випадку збитку і шкоди. Вважає, що суд поверхнево допросив судово-медичного експерта щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень, не з`ясував механізм пошкоджень, а також не взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 101 від 14 квітня 2014 року. Вказує на те, що суд взяв лише до уваги ті покази експерта, які погіршують становище обвинувачених. Водночас у скарзі, як убачається з її змісту, обвинувачений посилається на суворість покарання, призначеного, на його думку, без урахування повною мірою всіх пом`якшуючих захід примусу обставин.
Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить змінити постановлений щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирок, застосувавши до них ст.ст. 69, 75 КК України. Вважає, що вирок суду необґрунтований, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зазначає, що обвинувачені визнали, що нанесли 2-3 удари потерпілому ОСОБА_10 , а суд не взяв до уваги докази того, що спричинені потерпілому тілесні ушкодження утворилися від падіння як під час конфлікту так і після, а тому не знаходить підтвердження прямий причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та вказаними наслідками. Водночас в скарзі захисник вказує на суворість покарання, оскільки суд не в достатній мірі оцінив обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить призначити менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на те, що від дій обвинувачених не могли настати тяжкі тілесні ушкодження, оскільки вони його вдарили 2-3 рази, а сам він знаходився у нетверезому стані і неодноразово падав. Стверджує, що перший розпочав бійку, вдаривши ОСОБА_6 . Зазначає, що дружина ОСОБА_6 надавала йому допомогу, коли він знаходився на лікуванні.
За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років кожного.
ОСОБА_6 та Байдалу визнано винуватими у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Як установив суд, 24 березня 2014 року приблизно о 20.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на АДРЕСА_1 , на грунті неприязних стосунків у ході сварки із ОСОБА_10 , завдали ногами, взутими в черевики, приблизно по 2-3 удари кожен йому в область черева. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді: закритої тупої травми живота та грудної клітки, розриву печінки з відривом жовчного міхура, розриву селезінки, розриву сальникової сумки, що ускладнилося кровотечею, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника та потерпілого, міркування прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_9 і потерпілого ОСОБА_10 на те, що судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечували, що умисно наносили не менш ніж по два удари кожний ногами по тулубу потерпілого, після того, як останній впав на підлогу.
Як пояснив в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 , коли він впав на підлогу після поштовху ОСОБА_6 , останній, а за ним і ОСОБА_7 стали його бити, скільки ударів, і куди наносили, він не пам`ятає, окрім них ні до цього дня, ні після нього його ніхто не бив. По дорозі в с. Тернове він падав в посадці, але впав на грунт і болю в животі від цього не відчував.
Із показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були очевидцями події, вбачається, що коли потерпілий лежав на підлозі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нанесли не менш ніж по два удари кожний ногами по тулубу потерпілого.
Показання потерпілого та свідків про те, що тяжке тілесне ушкодження у потерпілого виникло в результаті ударів, при значній силі, підтверджується фактичними даними, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчих експериментів, у висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
За висновком судово-медичної експертизи № 101 від 14 квітня 2014 року потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми живота та грудної клітки, розриву печінки з відривом жовчного міхура, розриву селезінки, розриву сальникової сумки, що ускладнилося кровотечею. Більш вірогідним є спричинення цих тілесних ушкоджень при значній силі, не менш як трьома контактами тупого, вірогідно напівжорсткої конструкції травмуючого предмету (предметів). Не можна повністю виключити утворення частини з встановлених пошкоджень наслідок падіння, в тому числі і з висоти власного росту, з наступним ударом ділянкою живота о будь-який жорсткий (або напівжорсткий) травмуючий предмет. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілому було нанесено приблизно 2-3 удари в область черева. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні потерпілого ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_13 в ході судового слідства про те, що пошкодження потерпілому були спричинені не менш як від трьох ударів в нетривалий проміжок часу предметом жорсткої конструкції, якою могла бути нога, взута в черевик, а їх утворення внаслідок падіння маловірогідна, зіставивши їх, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діямиОСОБА_6 і ОСОБА_7 та спричиненими потерпілому тілесними пошкодженнями.
При таких обставинах, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника та потерпілого щодо того, що тяжкі тілесні ушкодження не могли настати від дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , оскільки зі слів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 він неодноразово падав, є безпідставними, так само як і посилання захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 на сумніви у правильності висновку судово-медичної експертизи.
З матеріалів провадження видно, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_14 , викладені у їх апеляційних скаргах, в тому числі і щодо того, що від дій обвинувачених не могли настати наслідки у вигляді завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, є аналогічними тим, що обвинувачений та сторона захисту вже висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника та потерпілого не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.
Крім того, за змістом ст. 94 КПК України оцінка доказів, в тому числі і висновків експертиз, з якою не погоджується обвинувачений ОСОБА_6 та захисник в своїх апеляційних скаргах, є виключно компетенцією суду, який ухвалив вирок. Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції дотримався вимог цієї норми закону, тому при розгляді справи за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника та потерпілого на вирок суду виходила із фактичних обставин, установлених рішенням суду.
При цьому твердження потерпілого щодо того, що тяжкі тілесні ушкодження не могли настати від дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що він в той день неодноразово падав, в тому числі і на живіт, протирічать його ж показанням, даним під час судового розгляду.
Колегія суддів не приймає до уваги і доводи потерпілого в його апеляційній скарзі, що він першим затіяв бійку та вдарив ОСОБА_6 , та вважає, що причиною виникнення між потерпілим та обвинуваченими сварки, а потім і побиття потерпілого було не насильство з боку потерпілого, а стан алкогольного сп`яніння, в якому перебували обвинувачені й потерпілий.
Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено. Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був більш докладно допитати судово-медичного експерта про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, а також з`ясувати механізм ушкоджень, то вони так само є безпідставними, оскільки допит судово-медичного експерта проводився в судовому засіданні у присутності обвинувачених та захисника відповідно з вимогами кримінального процесуального закону, а тому як обвинувачені так і захисник мали можливість задавати експерту питання щодо роз`яснення висновку експертизи, однак, як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису судового процесу жодних питань зі сторони обвинувачених до експерта не виникло. Крім того, на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника про недоведеність вини обвинувачених у зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів їх вини у кримінальному правопорушенні, за яке вони були засуджені, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_14 , та потерпілого про необхідність зміни вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених унаслідок суворості, то вони також є безпідставними.
Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Усупереч посиланням обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_14 , та потерпілого суд, призначаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог закону, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, конкретні його обставини та наслідки, що настали у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, форму вини, дані про особу кожного, як таких, що раніше не судимі, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченим, суд визнав і врахував їх щире каяття, наявність у ОСОБА_7 інвалідності 3 групи, на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини, обставинами, що його обтяжують, - вчинення протиправного діяння в стані алкогольного сп`яніння.
Наведені обставини дають підстави вважати, що призначене як обвинуваченому ОСОБА_6 , так і обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за цих обставин провадження відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними діяння та відомостям про їх особи, воно визначено у мінімальному розмірі санкції частини статті обвинувачення і згідно зі ст. 65 КК є правильним, необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
Рішення суду належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання. Це покарання матиме превентивне значення як для обвинувачених, так і для інших осіб.

Те, що потерпілому було відшкодовано заподіяну обвинуваченими матеріальну шкоду, а у ОСОБА_6 не працює дружина, батько пенсійного віку, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Той факт, що потерпілий не просив суд про суворе покарання також не дають підстави для пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з обранням його без позбавлення волі.

Доводи в апеляційних скаргах не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та для звільнення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та зміни вироку суду.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
Судді

______________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4