Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Шибко Л.В.,
суддів Міщенка С.М., Солодкова
А.А.,секретаря судового засідання
Зінорук В.В.,розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 30 вересня 2014 року
касаційну скаргу захисника
засудженого - адвоката ОСОБА_5 у
кримінальному провадженні внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0003038 на вирок
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 грудня
2013 року.

Вироком Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 вересня
2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше
неодноразово судимого, востаннє 23
лютого 2011 року вироком Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська за
ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 1 місяць
позбавлення волі, звільненого 3 січня
2013 року умовно - достроково на
невідбутий строк 10 місяців 10 днів,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у
виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за
сукупністю вироків частково приєднано
до призначеного покарання, покарання
невідбуте за вироком Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 лютого 2011 року та остаточно визначено
ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення
волі на 4 роки 1 місяць.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3 грудня
2013 року вирок місцевого суду залишено
без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за
участю:

прокурора
Чупринської Є.М.,

У касаційній скарзі захисник,
посилаючись на істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону,
просить судові рішення скасувати та
призначити новий розгляд у суді першої
інстанції. При цьому посилається на те,
що засуджений не володіє українською
мовою, а тому йому необхідно було
обов'язково призначити захисника у
відповідності до положень ч. 2 ст. 52 КПК
України, що не було зроблено судом.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано
винуватим у тому, що він, 2 липня 2013 року
приблизно о 2.00 годині, знаходячись по
АДРЕСА_2, шляхом вільного доступу
проник до приміщення, де зберігалися
побутові речі, звідки повторно таємно
викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на
загальну суму 750 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 повторно, 25 липня 2013
року приблизно о 23.00 годині,
знаходячись в кімнаті будинку № 18 по
вул. Молодіжна в м. Дніпропетровську,
повторно, таємно викрав майно
потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 1665,83
гривень.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який не погодився з доводами
касаційної скарги, перевіривши
матеріали провадження та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку
злочину та правильність кваліфікації
його дій в касаційній скарзі не
оспорюються.

Що стосується доводів захисника про
порушення права засудженого на захист,
то останні не ґрунтуються на вимогах
закону.

Як убачається, ОСОБА_6 засуджений за
вчинення злочину середньої тяжкості та
тяжкого злочину, що не вимагає
обов'язкової участі захисника.

Також, не ґрунтуються на матеріалах
провадження й доводи захисника про те,
що засуджений не володіє українською
мовою.

Як убачається, засудженому була
вручена пам'ятка про процесуальні
права та обов'язки підозрюваного, в
якій останньому було роз'яснено право,
в разі необхідності, запросити
захисника та перекладача. При цьому
жодних заяв та клопотань засуджений не
заявляв ( т. 1 а. с. 81-83).

Крім того, окремо засудженому було
роз'яснено право на захист, проте
засуджений заявив, що бажає захищати
себе самостійно (т. 1 а. с. 84).

Одночасно, як видно з матеріалів
провадження, засуджений особисто
заповнював форму українською мовою на
отримання паспорту (т. 1 а. с. 88).

В судовому засіданні засудженому були
роз'яснені його процесуальні права (т. 2
а. с. 15-16, 20-23), проте клопотань про
призначення захисника чи перекладача
до суду не надходило.

Крім того, не погоджуючись з вироком
суду, засуджений звернувся з
апеляційною скаргою, в якій ставив
питання про направлення справи
прокурору для організації додаткового
розслідування, посилаючись на те, що
злочинів він не вчиняв, як підставу для
скасування вироку через порушення його
процесуальних прав в частині
призначення йому захисника та
перекладача не зазначав. Не висловив
прохання про призначення перекладача
засуджений й під час апеляційного
розгляду провадження. У відповідності
до вимог закону кримінальне
провадження здійснювалося державною
мовою.

Одночасно, вивченням даних про особу
засудженого, які містяться у
матеріалах провадження, встановлено,
що останній є громадянином України,
протягом тривалого часу проживає на
території України, деякі процесуальні
дії по справі ним вчинено українською
мовою, що свідчить про те, що засуджений
володіє українською мовою та розуміє
її.

Покарання, призначене ОСОБА_6, є
справедливим, необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
вчинення ним нових злочинів. Воно
відповідає загальним засадам
призначення покарання, визначеним ст. 65
КК України.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону, які тягнуть за
собою безумовне скасування
постановлених щодо ОСОБА_6 судових
рішень, по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л
а:

Вирок Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 вересня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 грудня
2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,
а касаційну скаргу захисника без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Шибко Л.В. Міщенко С.М.
Солодков А.А.