Справа № 738/474/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/589/2015
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000038 від 03 лютого 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне Каланчацького району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

1) вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2011 року за ч.1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт;

2) вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2012 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

3) вироком Менського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2014 року за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту,

обвинуваченого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просить вирок суду змінити та призначити покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Даним вироком:

ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом, поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2012 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 06 березня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів, у сумі 687 грн. 60 коп..

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2012 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку та невідбутого покарання за цим вироком, вчинив нові умисні злочини при наступних обставинах.

Так, 28 січня 2015 року, близько 08 год, ОСОБА_6 прибув до господарства ОСОБА_9 , по АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю господаря, шляхом зриву прибою навісного замка на вхідних дверях літньої кухні, проник в приміщення літньої кухні, звідки умисно, повторно, таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Аист» з рамою закритого типу рами вартістю 400 грн., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Повторно 27 лютого 2015 року, близько 11 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілої, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав потративний «DVD» програвач, вартістю 333 грн. 81 коп., чим заподіяв потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинувачений вважає вирок суду занадто суворим, адже він повністю визнав вину та щиро розкаявся. Зазначає, що судом не були повністю враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння слідству, те, що по справі відсутній цивільний позов, а тому, на думку апелянта, суд мав би призначити мінімальне покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції надана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні крадіжок велосипеда у потерпілого ОСОБА_9 та портативного «DVD» програвача у потерпілої ОСОБА_10 визнав, фактичні обставини вчинення цих злочинів, що викладені в обвинувальному акті, та правову кваліфікацію дій не оспорював.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд, у відповідності з вимогами ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочинів, те, що він вчинив умисні середньої тяжкості та тяжкий корисливі злочини протягом короткого проміжку часу і в період іспитового строку та невідбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, за місцем тимчасового проживання у с. Ушня зарекомендував себе негативно, за місцем проживання у м. Мена характеристика відсутня, з 26 листопада 2013 року перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога з діагнозом F10.2, після амбулаторного лікування знаходиться в ремісії, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, соціальні зв`язки та схильності, відношення до вчиненого, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, врахував відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, і обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, обравши міру покарання в межах санкцій частин статей КК України, якими передбачено покарання за вчинені ним злочини, із застосуванням ст. ст. 70,71 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Всі обставини, на які в своїй апеляційній скарзі посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання були враховані, а тому призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для пом`якшення останньому покарання.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене судом покарання є занадто суворим безпідставні, оскільки вчинені діяння ОСОБА_6 є завершеними злочинами, характеризуються прямим умислом та корисливими мотивами, крім того, відносяться до середньої тяжкості та тяжких злочинів. А тому обвинуваченому обґрунтовано призначено покарання, яке пов`язане з реальним позбавленням волі, і підстав пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судом не були повністю враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння слідству, на відсутність по справі цивільного позову, на переконання колегії суддів не впливає на розмір призначеного покарання та не тягнуть за собою зміну вироку.

Покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, даним, що характеризують його особу та всім обставинам кримінального провадження, і є справедливим.

З огляду на це, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, порушень законодавства, які б потягли за собою скасування чи зміну вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 426 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4