АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/2003/14-к Номер провадження 11-кп/786/201/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: 125 ч.2, ОСОБА_3
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з секретарем ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Хорольського району Полтавської області ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року по кримінальному провадженню № 0000601 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, приватного підприємця, раніше не судимого,

визнаного винуватим та засудженого за ч.2 ст. 125 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодичного з`являтися в ці органи для реєстрації,

- з участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :
До апеляційного суду звернувся обвинувачений ОСОБА_7 з апеляційною скаргою, у якій прохає вирок Хорольського районного суду від 23 грудня 2014 року стосовно нього змінити та призначити йому покарання у виді штрафу, зменшити розмір стягнення моральної шкоди і витрат на правову допомогу. Апелянт покликається на те, що він повністю визнає свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, щиро розкаюється у його скоєнні. Водночас, вказує на віктимну поведінку потерпілої, яка і призвела до вчинення ним злочину. Вважає, що частково задоволені судом першої інстанції позовні вимоги потерпілої щодо визначення розміру моральної шкоди є завищеними і такими, що не відповідають вимогам розумності і справедливості. Вказує на те, що негативних наслідків від його дій не настало, підтвердження проходження лікування після отримання тілесних ушкоджень потерпіла не надала та не довела суду глибину своїх душевних страждань після вчинення щодо неї протиправних дій. Звертає увагу на те, що ним було добровільно сплачено потерпілій 1000 грн., які вважає достатньою компенсацією за спричинену моральну шкоду, та прохає врахувати те, що сам обвинувачений потребує затратного лікування та, окрім іншого, має на утриманні хвору матір.

На цей же вирок прокурором у кримінальному провадженні подано апеляційну скаргу, в якій прокурор ставить питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прохає ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки.

Також вказаний вирок місцевого суду оскаржила потерпіла ОСОБА_9 , яка у поданій апеляційній скарзі прохає частково скасувати вирок Хорольського районного суду та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки, а також стягнути з ОСОБА_7 на її користь 15 000 грн. моральної шкоди, 3 264 грн. матеріальної шкоди, 316 грн. витрат, пов`язаних із проїздом до місця проведення оцінки майна, 100 грн. на оплату послуг оцінювача, 3 500 грн. витрат на правову допомогу, 562 грн. 16 коп. витрат, пов`язаних із прибуттям представника потерпілого до місця проведення досудового розслідування та судового провадження.

Як на підставу заявлених вимог щодо розміру призначеного покарання покликається на те, що судом не врахована її думка як потерпілої сторони, оскільки ОСОБА_9 наполягала на суворому покаранні і вважає, що його розмір не є співмірним характеру та тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що обвинувачений дієво не розкаявся, розкриттю злочину не сприяв. Вказує на те, що відшкодування шкоди було здійснено ОСОБА_7 не з бажанням реально відшкодувати збитки.

Покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов про стягнення моральної шкоди частково на суму 3 000 грн., оскільки, на її думку, нею були викладені та підтвержені в судовому засіданні доводи щодо характеру та обсягу її моральних страждань.

Також вказує на те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні заявленого нею позову про відшкодування витрат на ліки в сумі 280 грн. та вартості хутряної жилетки на суму 3 264 грн. через відсутність доказів на підтвердження понесених витрат та належних і допустимих доказів щодо вартості жилетки, а також проведенням оцінки речі не на час скоєння злочину. Вважає, що такі докази нею були надані, а відтак покликається на необхідність стягнення вартості пошкодженого майна та, як наслідок, витрат на визначення його вартості.

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та за цією статтею засуджений до 1 року 6 місяців обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 3 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 3 500 грн. витрат на правову допомогу, 562 грн. 16 коп. витрат, пов`язаних з прибуттям до місця судового провадження її представника. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання речових доказів та міри запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 09 листопада 2014 року близько 00 год. 05 хв., перебуваючи у кафе "Піраміда" по вул. Леніна, 54, в м. Хорол, умисно наніс один удар долонею по обличчю потерпілої ОСОБА_9 , після чого протягом близько 10 хвилин, силоміць утримуючи її біля барної стійки, наніс їй не менше 12 ударів колінами обох ніг в область правого стегна, в результаті чого спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синців, підшкірної гематоми та забою правого стегна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_11 , на підтримання поданих ними апеляцій, міркування прокурора ОСОБА_10 , який апеляцію прокурора у судовому провадженні не підтримував та пропонував вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляція потерпілої ОСОБА_9 пілягає до часткового задоволення, інші - задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як видно із матеріалів кримінального провадженн, винність ОСОБА_7 у вчиненнні злочину за вказаних вище обставин, доведено доказами, які досліджувалися судом першої інстанції та наведені у вироку місцевого суду, з огляду на це його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що факт вчинення кримінального правопорушення та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 сторонами не оскаржується.

Що стосується кримінального покарання, яке призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , то воно відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд має призначити покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно зі ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Саме з наведених норм суд першої інстанції і виходив призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір кримінального покарання. Зокрема, суд обгрунтовано визнав обставини, що помякшують обвинуваченому покарання: вперше притягнення його до кримінальної відповідальності, часткове відшкодування заподіяної моральної шкоди, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, позитивну характеристику. З огляду на це суд знайшов за можливе, визначивши йому вид покарання у виді обмеження волі, звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Поряд із тим, суд привів мотив із яких він не призначив іншого виду покарання, а саме штрафу, на призначенні якого в апеляції наполягає обвинувачений. При цьому суд обгрунтовано вказав, що виходячи з обставин вчинення злочину стосовно жінки в громадському місці немає підстав вважати, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляцій прокурора та потерпілої стосовно збільшення обвинуваченому строку обмеження волі у максимальному розмірі, то вони не підлягають задоволенню, оскільки при наявності пом`якшуючих обставин, таке покарання вочевидь буде не справедливим.

Не підлягають задоволенню доводи апеляції потерпілої ОСОБА_9 щодо збільшення розміру відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. З цього приводу суд першої інстанції, покликавшись на відповідні норми Цивільного Кодексу України правильно стягнув із обвинуваченого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди заподіяної його злочинними діями потерпілій у розмірі 3 тисячі гривень. При цьому суд врахував характер моральних і фізичних страждань потерпілої, заподіяних обвинуваченим унаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я , ОСОБА_7 також добровільно відшкодував їй їй 1 тисячу гривень.

Правильно, на підставі наданих потерпілою доказів, суд стягнув із обвинуваченого ОСОБА_7 затрати понесені нею за залучення до провадження адвоката. Таке рішення суд обгрунтував покликаючись на ч.1 ст.118, ч.1 ст.124 КПК України, а також на Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у кримінальних та адміністративних справах, " Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову потерпілій щодо відшкодування матеріальної шкоди заподіяної унаслідок придбання нею ліківна суму 290 гривень. З цього приводу суд правидьно виходив із того, що вона не надала будь яких доказів (квитанцій, чеків).

У той же час рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_7 на її користь заподіяної шкоди унаслідок пошкодження хутряної жилетки вартістю 3264 грн. та затрат понесених на відшкодування вартості виїзду оцінювача майна в сумі 416 грн. є безпідставним.

Так, судом було встановлено та вказано у вироку, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 шарпав потерпілу ОСОБА_9 за одяг та підіймав її за комір жилетки (а.с.202,204 т.1). З огляду на це суду необхідно було більш ретельно перевірити твердження потерпілої про пошкодження обвинуваченим ОСОБА_7 хутряної жилетки, у яку вона на той час була одягнута, та дати оцінку іншим доказам, які були надані суду органом досудового слідстві, зокрема і протоколу огляду вказаної жилетки (а.с.95-98).

Приймаючи рішення про неналежність, як доказу, звіту №630 про про оцінку жіночої хутряної жилетки з песцю вартістю 3264 грн., суд першої інстанції не врахував важливі обставини, а тому воно є передчасним.

Зокрема, не було враховано, що орган досудового слідства фактично не збирав докази щодо заподіяння потерпілій матеріальної шкоди. Саме з цієї підстави потерпіла ОСОБА_9 змушена була самостійно збирати відповідні докази, як це передбачено Цивільно-процесуальним кодексом України, та надала, як видно, вказаний вище звіт. В такому випадку, у разі виникнення у сторін сумніву в належності такого доказу, суд мав розглянути питання про необхідність призначення товарознавчої експертизи.

Отже із наведених мотивів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог прийняте передчасно.

Втім, апелянт - сторона захисту, ставлячи питання про скасування вироку у частині відмови судом першої інстанції задовольнити позов про відшкодування матеріальної шкоди унаслідок пошкодження жилетки та затрат понесених потерпілою у зв`язку проведенням спеціалістом її оцінки, не вказав у апеляції та не поставив питання про повторне дослідження вказаного доказу на предмет його належності, та вирішення питання, щодо проведення товарознавчої експертизи.

З огляду на це апеляційна інстанція позбавлена можливості прийняти рішення щодо відшкодування потерпілій заподіяної шкоди унаслідок пошкодженням майна. За таких обставин вирок в частині відмови у задоволенні позовних вимог унаслідок пошкодження хутряної жилетки вартістю 3264 грн. та затрат, понесених на відшкодування вартості виїзду оцінювача майна в сумі 416 грн., підлягає скасуванню, а позов потерпілої підлягає розгляду у цьому ж суді у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок районного суду має бути залишеним без змін.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 404,405 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області.
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення. Апеляцію потерпілої ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Хорольського районного суду від 23 грудня 2014 стосовно ОСОБА_7 в частині відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 щодо відшкодування на її користь заподіяної шкоди унаслідок пошкодження жіночої хутряної жилетки у сумі 3 264 грн. та витрат, понесених нею на поїздку оцінювача майна в сумі 416 гривень, - скасувати, а провадження у цій частині направити на новий розгляд до цього ж суду у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Хорольського районного суду від 23 грудня 2014 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

с у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5