Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/530/13-к
Провадження № 1/280/2/15
ВИРОК
Іменем України
03 березня 2015 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петропавловська-Камчатського

Камчатської області РФ, українця та громадянина України, з

вищою освітою, працюючого приватним нотаріусом Радомиш-

льського районного нотаріального округ Житомирської області,

не військовозобовязаного, одруженого, проживаючого у

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 192, ч. 2 ст. 192, ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства підсудний ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, займаючи посаду приватного нотаріуса Радомишльського нотаріального округу, достовірно знаючи про наявність ухвали Радомишльського районного суду від 08.07.2003 року про накладення заборони на відчуження майнового комплексу із споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2 , у межах провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про поділ майна, з метою позбавлення ОСОБА_9 права власності на вищевказане майно, під час вчинення ним нотаріальної дії, а саме посвідчення договору дарування вказаного майнового комплексу вартістю 10 387 гривень, згідно якого дарувальник ОСОБА_10 передавав його у власність обдарованому ОСОБА_11 , встановивши, що заборона на відчуження вказаного майна значилась у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, діючи всупереч ст. 55 Закону України «Про нотаріат», витягу про наявність такої заборони та місцезнаходження об`єкта відчуження не зробив та умисно посвідчив 08.02.2006 року, о 19 год. 58 хв., в приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_3 , договір дарування вищевказаних об`єктів незакінченого будівництва та вніс до офіційного документу - п. 3.6 вказаного договору дарування завідомо неправдиві відомості щодо відсутності перебування під забороною відчуження зазначених об`єктів, підробивши таким чином договір дарування майнового комплексу з недобудованих споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 , від 08.02.2006 року, з метою використання його обдарованим ОСОБА_12 та заподіявши тим самим шляхом обману ОСОБА_9 значної матеріальної шкоду на суму 10 387 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_13 , діючи повторно, як приватний нотаріус Радомишльського нотаріального округу та достовірно знаючи про наявність ухвали Радомишльського районного суду від 08.07.2003 року про накладення заборони на відчуження майнового комплексу зі споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 , у межах провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про поділ майна, з метою позбавлення ОСОБА_9 права власності на вищевказане майно під час вчинення ним нотаріальної дії, а саме посвідчення договору дарування вказаного майнового комплексу вартістю 10 387 гривень, згідно якого дарувальник ОСОБА_14 передавав його у власність ОСОБА_15 , встановивши, що заборона на відчуження майна значилась у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, діючи всупереч ст. 55 Закону України «Про нотаріат», витягу про наявність такої заборони та місцезнаходження об`єкта відчуження не зробив та умисно посвідчив 18.06.2006 року, о 22 год. 04 хв., в приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_3 , договір дарування вищевказаних об`єктів незакінченого будівництва та вніс до офіційного документу - п. 3.6 вказаного договору дарування завідомо неправдиві відомості щодо відсутності перебування під забороною відчуження зазначених об`єктів, підробивши таким чином договір дарування майнового комплексу з недобудованих споруд, що знаходиться по АДРЕСА_2 , від 18.06.2006 року, з метою використання його обдарованим ОСОБА_15 .

В подальшому ОСОБА_8 , діючи як приватний нотаріус Радомишльського нотаріального округу, достовірно знаючи про наявність ухвали Радомишльського районного суду від 20.11.2008 року про накладення заборони на відчуження земельних ділянок площею 1,0734 га та 0,25 га, що знаходяться по АДРЕСА_4 , винесеної у межах провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, під час вчинення ним нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок вартістю 54 429 грн. та 40 325 грн. відповідно, згідно якого продавець ОСОБА_19 передавав земельні ділянки у власність покупця ОСОБА_20 , встановивши, що заборона на відчуження вказаного вище майна значилась у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, діючи всупереч ст. 55 Закону України «Про нотаріат», витягу про наявність такої заборони та місцезнаходження об`єкта відчуження не зробив та умисно посвідчив 26.02.2009 року, о 13 год. 05 хв., в приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_3 , договір купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок та вніс до офіційного документу - п. 1.7 вказаного договору купівлі-продажу завідомо неправдиві відомості щодо відсутності перебування під забороною відчуження зазначених об`єктів, повторно підробивши таким чином договір купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок площею 1,0734 га та 0,25 га, що знаходяться по АДРЕСА_4 вартістю 54 429 грн. та 40 325 грн. відповідно, з метою використання його покупцем ОСОБА_20 , заподіявши тим самим шляхом обману ОСОБА_20 матеріальну шкоду у великих розмірах на суму 94 754 грн.

Органом досудового слідства вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.ч.1,2 ст.192 та ч.ч.1,2 ст. 358 КК України.

Заслухавши пояснення підсудного, покази потерпілих, свідків та дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_8 по пред`явленому йому обвинуваченню підлягає виправданню за відсутністю у його діях складів даних злочинів виходячи із наступного.

Так, відповідно до вимог ст.62 Конституції України та ст.6 Європейської конвенції з прав людини ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також, згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

А відповідно до вимог КК України підставою для притягнення будь якої особи до кримінальної відповідальності є вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого цим Кодексом злочину, тобто складається із сукупності наступних елементів: обєкт, обєктивна сторона, субєкт та субєктивна сторона злочину.

І кожний із цих обовязкових елементів складу будь-якого злочину, повинен знайти своє підтвердження відповідними доказами в судовому засіданні.

Відсутність хоча б одного із цих чотирьох обовязкових елементів складу будь-якого злочину, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не являються злочином.

Відповідно до диспозиції ст. 192 КК України субєктивна сторона цього злочину характеризується тільки прямим умислом (коли відповідно до вимог ст.24 КК України винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання).

Тобто, субєктивна сторона даного злочину характеризується тільки наявністю у діях винної особи прямого умислу, направленого на заподіяння значної або у великих розмірах матеріальної шкоди потерпілому шляхом його обману або зловживання його довірою за відсутності ознак шахрайства.

Крім того, злочин, передбачений ст.192 КК України, являється з матеріальним складом, тобто однією із ознак його обєктивної сторони в обовязковому порядку є заподіяння потерпілим значної або у великих розмірах майнової шкоди, яка має бути реальною.

Також, обовязковою ознакою обєктивної сторони злочину, передбаченого ст.192 КК України, в діяннях винної особи під час заподіяння нею будь-кому матеріальної шкоди має мати місце обман або зловживання довірою потерпілих за відсутності ознак шахрайства.

Проте, ні в постанові про притягнення ОСОБА_21 в якості обвинуваченого від 16.07.2011р. (т.5 а.с.8 9) , ні в обвинувальному висновку (т.5 а.с.24 32) не зазначені всі ознаки обєктивної сторони даного злочину, а саме не вказано те, яким саме чином останній зловживав довірою потерпілих або здійснив їх обман під час посвідчення договорів дарування від 08.02.2006р. і 18.08.2006р., та договору купівлі-продажу від 26.02.2009р.

І на підтвердження таких його дій по здійсненню ним обману потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_20 або зловживання їх довірою, стороною обвинувачення в судовому засіданні також не надано жодного доказу.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.358 КК України, також характеризується тільки прямим умислом, направленого на умисне підроблення офіційного документа, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Однак, як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження відповідними доказами твердження сторони обвинувачення в тому, що під час посвідчення підсудним ОСОБА_21 08.02.2006р., 18.06.2006р. та 26.02.2009р. як приватним нотаріусом договорів дарування майнового комплексу з недобудованих споруд по АДРЕСА_2 , та договору купівлі-продажу земельних ділянок площею 1,0734 га та 0,25 га, розташованих по АДРЕСА_4 , останній діяв саме з прямим умислом на заподіяння потерпілим ОСОБА_23 ( ОСОБА_22 ) значної та ОСОБА_20 у великих розмірах шкоди, та діяв з прямим умислом направлених на умисне підроблення вказаних договорів. І що при цьому він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання у вигляді спричинення потерпілим матеріальної шкоди.

Так, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованих йому у вину злочинів повністю не визнав, і суду показав, що під час посвідчення ним як приватним нотаріусом 08.02.2006р. і 18.06.2006р. договорів дарування майнового комплексу з недобудованих споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2 , та під час посвідчення ним 26.02.2009р. договору купівлі-продажу земельних ділянок площею 1,0734 га та 0,25 га, розташованих по АДРЕСА_4 , він ніяких порушень вимог чинного законодавства не допустив. І ніякого умислу на спричинення потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_20 будь-якої майнової шкоди шляхом їх обману або зловживання їх довірою він не переслідував. При цьому він жодним чином вказаних потерпілих не обманював і не зловживав їх довірою. А також, він не мав умислу і на підробку вказаних договорів дарування та купівлі продажу. Перед посвідченням вказаних договорів він перевіряв те, що ніяких обтяжень на вказані обєкти в Єдиному реєстрі заборон щодо відчуження майна, не було.

Вказані твердження підсудного ОСОБА_21 про відсутність у нього умислу на спричинення потерпілим ОСОБА_24 та ОСОБА_25 матеріальної шкоди та на умисну підробку офіційних документів в судовому засіданні жодним доказом не спростовані.

А у відповідності до вимог ст.62 Конституції України та ст.6 Європейської конвенції з прав людини ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, в звязку з чим підсудний не повинен доводити достовірність повідомлених слідчому або суду даних щодо фактичних обставин справи.

Отже зазначені покази ОСОБА_21 суд визнає такими, що відповідають фактичним обставинам справи, оскільки стороною обвинувачення в судовому засіданні не надано жодного обєктивного доказу на спростування вище наведених доводів підсудного про його не винуватість.

Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив того, що під час посвідчення вказаних договорів дарування обєктів незакінченого будівництва по АДРЕСА_2 та купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_21 діяв з прямим умислом на заподіяння потерпілим ОСОБА_24 та ОСОБА_25 матеріальної шкоди, і при цьому він вчинив будь-які дії, направлені на їх обман або зловживання їх довірою, а також діяв з прямим умислом, направленим на умисне підроблення вказаних договорів.

Так, свідок ОСОБА_10 показав суду, що з потерпілою ОСОБА_22 перебував у шлюбних відносинах. В Радомишльському районному судді розглядалася цивільна справа про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Про накладення арешту на майно під час розгляду цивільної справи йому нічого відомо не було. Під час спільного проживання з ОСОБА_22 ним була придбана земельна ділянка в АДРЕСА_2 . Дана земельна ділянка після розлучення була приватизована на його ім`я та подарована ОСОБА_26 . Договір дарування готував нотаріус ОСОБА_21 , ніяких заборон на відчуження на дану земельну ділянку не було. Ні яких претензій, щодо посвідчення договору дарування він до нотаріуса ОСОБА_8 не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що земельну ділянку яку придбав ОСОБА_25 знайшов він через свого знайомого ОСОБА_28 . Договір купівлі продажу вказаної земельної ділянки укладався у приватного нотаріуса ОСОБА_21 . Перевіривши на наявність заборони на відчуження земельної ділянки нотаріус ОСОБА_21 засвідчив даний договір своєю печаткою та підписом, після чого вніс його до реєстру. Від імені представника продавця виступав ОСОБА_29 , покупцем був ОСОБА_25 . Через деякий час він дізнався від ОСОБА_30 , що земельна ділянка яку придбав ОСОБА_25 знаходилася під забороною відчуження.

Дпитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , суду показав, що витяг по якому вносилася заборона по ОСОБА_24 формував він. Всі відомості в реєстр він вніс в 2006 році, тому що раніше не вдалося внести.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 суду показав, що земельна ділянка яку придбав ОСОБА_25 належала його доньці ОСОБА_16 з 2003 р. У 2005 р. вона поїхала на навчання та оформила на нього доручення на сплату податків за земельну ділянку. У 2007 р. він дізнався, що земельна ділянка була продана по дорученню його дочки ОСОБА_33 ,коли він поїхав платити податок за землю. Підроблена довіреність була оформлена через нотаріуса ОСОБА_34 , проте підпис в довіреності був не його дочки. Після того як він дізнався що земельна ділянка його дочки продана він подав до суду позов про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. За його клопотанням було накладено арешт на земельну ділянку. На розгляді цивільної справи нотаріус ОСОБА_21 був залучений як третя особа, та йому було достовірно відомо, що вказана земельна ділянка знаходиться під забороною відчуження оскільки він оскаржував ухвалу про накладення арешту. Цивільна справа за його позовом розглядалася тривалий час та щоб не затягувати процес він уклав з ОСОБА_25 угоду на підставі якої останній сплатив йому кошти, а ОСОБА_35 в свою чергу залишив свій цивільний позов без розгляду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 , суду показав, що він виступав представником ОСОБА_37 у цивільній справі про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку. З ОСОБА_21 вони пересіклися в Радомишльському судді під час розгляду цивільної справи. ОСОБА_21 по справі був як третя особа. Нотаріусу ОСОБА_21 було відомо все з приводу даної справи. В рамках даної справи було забезпечено позов і накладено арешт на земельну ділянку, більш того він оскаржував в апеляційному судді ухвалу про накладення арешту. Було поставлено питання про залучення осіб по даній справі які були покупцями даної земельної ділянки. Як зясувалося останнім покупцем був ОСОБА_25 який розпочав будівництво заправки на даній земельній ділянці. Через деякий час зібралися він, ОСОБА_35 , ОСОБА_25 та представник ОСОБА_25 та було прийнято рішення між ними, що подальший розгляд цивільної справи є невигідний. Після розгляду такої справи постраждає власник, тому що в нього забрали земельну ділянку незаконно і останній покупець який її придбав, тому що в разі завершення розгляду даної справи постало би питання про повернення сторонам попередній стан. Враховуючи те, що справа розглядалася тривалий час та ОСОБА_25 як останній покупець вклав багато грошей для будівництва заправки, тому щоб закрити це питання ОСОБА_25 дійсно сплатив відповідні кошти ОСОБА_38 і в зв`язку з цим був вимушений відмовитися від позову.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_39 , суду показав, що працював в Головному управлінні юстиції Житомирської області провідним спеціалістом. Щодо проведення перевірки організації роботи діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_21 та надання оцінки листу за результатами перевірки повідомити нічого не може, оскільки пройшов тривалий проміжок часу і він нічого не пам`ятає.

Також, жодним із досліджених в судовому засіданні письмових доказів, не підтверджується наявності у діяннях підсудного під час посвідчення вказаних договорів від 08.06.2006р., 18.06.2006р. та від 26.02.2009р. прямого умислу на спричинення потерпілим матеріальної шкоди шляхом їх обману або зловживання їх довірою, та на умисну підробку ним вказаних договорів.

В судовому засіданні також встановлено, що підсудний ОСОБА_21 дійсно посвідчив 08 лютого 2006 року договір дарування майна між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.133,157), а 08 липня 2006 року аналогічний договір дарування майна між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 (т.1 а.с.158,187).

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності ОСОБА_10 на відчужену земельну ділянку набуто шляхом приватизації (безкоштовного прийняття ним у свою власність) згідно Рішення ХІХ сесії ІV скликання Радомишльської міської ради від 28.04.2005 р. та підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 350179, виданим 27.07.2005 р. (т.1 а.с.183).

Право власності ОСОБА_12 на цю ж земельну ділянку набуто шляхом прийняття ним дарунку. Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_22 особою, заява якої стала приводом до порушення кримінальної справи проти ОСОБА_8 , був розірваний до укладення зазначених договорів дарування. Відповідно до роз`яснень Верховного суду України (лист від 29.10.2008 р. № 19-3767/0/8-08, пункт 10), земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона безоплатно передана у власність. ОСОБА_22 не була: ні співвласником земельної ділянки ОСОБА_10 , ні співвласником земельної ділянки ОСОБА_12 . Не існувало ніяких ухвал судів і не існують дотепер які-небудь обмеження чи обтяження, або заборони щодо відчуження цієї земельної ділянки чи розташованих на ній будівельних матеріалів: ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_12 .

Стосовно ухвали суду від 08.07.03 р. (т.1 а.с.131,185) про накладення заборони на відчуження майнового комплексу з недобудованих споруд (фактично будівельних матеріалів), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , та про внесення заборони до реєстру за № 3130 (т.1 а.с.132,161,175), судом встановлено наступне.

Відповідно до відомостей, зазначених у Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.09.2009 р. № 24810548 арешт на земельну ділянку площею 0,0869 га по АДРЕСА_2 на власника ОСОБА_15 накладено за ухвалою суду від 21.11.2007 р. (запис1); арешт на будинок, недобудований будинок та всі господарські споруди по АДРЕСА_2 на власника ОСОБА_15 накладено за ухвалою суду від 21.11.2007 р. (запис 2), тобто арешти внесені до реєстру заборон (т.1 а.с.186) більш як через рік після вчинення ОСОБА_8 зазначених нотаріальних дій.

Відповідно до відомостей, зазначених у Витязі з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.02.2006 р. № 6448283 (т.4 а.с.149), заборони, арешту за адресою: АДРЕСА_2 , власник - ОСОБА_10 - не було. Немає такої інформації у зазначеному реєстрі і по сьогодні. Отже ОСОБА_8 діяв в межах діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Ні судом, ні слідством, ні іншими належними суб`єктами встановлення обтяжень, ОСОБА_10 та ОСОБА_26 не були обмежені у праві вільно розпоряджатись своїм майном, яке складалось із земельної ділянки та недобудованих споруд, фактично з будівельних матеріалів. Положення ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 08 липня 2003 р. про накладення заборони на відчуження майнового комплексу з недобудованих споруд не вносились на час здійснення ОСОБА_8 зазначеної нотаріальної дії до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. І не внесені до цього реєстру дотепер.

Таким чином, посвідчуючи вказані договори дарування, ОСОБА_8 діяв у відповідності до вимог ст. 31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та постанови Пленуму Верховного Суду України: "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" від 31 січня 1992 р.

Крім того, у судовому засіданні також було встановлено і те, що вказаними діями підсудного потерпілій ОСОБА_22 не було спричинено будь-якої майнової шкоди, як це інкримінується у вину ОСОБА_21 , що виключає наявність у діях ОСОБА_21 і обєктивної сторони злочину, передбаченого ст.192 КК України по даному епізоду предявленого йому обвинувачення.

Так, допитана в судовому засіданні 05.06.2014р. потерпіла ОСОБА_24 пояснила, що жодної матеріальної шкоди діяннями підсудного ОСОБА_21 їй не завдано. Це підтверджується і відсутністю цивільного позову ОСОБА_22 у даній кримінальній справі, в звязку з чим вона відмовилась від свого позову до ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та інш. про визнання вказаних договорів дарування недійсними, та її нотаріально засвідченою заявою від 06 червня 2014 року про відсутність будь-яких матеріальних претензій до ОСОБА_40 (т.6 а.с.221-223).

Крім того, покази потерпілої ОСОБА_22 в тій частині, що вона дійсно відмовилася від свого позову, також підтверджується і копією ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 03.04.2014р. у справі №620/222/2012 (т.7 а.с.94), згідно якої її позовну заяву дійсно залишено без розгляду на підставі заяви останньої.

Допитаний в судовому засіданні 09.12.2013 р. потерпілий ОСОБА_20 пояснив, що ним була придбана земельна ділянка в с.Забілоччя, Радомишльського району. На даній земельній ділянці будувалася автозаправка. Договір купівлі продажу земельної ділянки посвідчувався приватним нотаріусом ОСОБА_21 . Про те, що земельна ділянка знаходиться під забороною відчуження він дізнався від ОСОБА_41 коли будівництво вже підходило до кінця.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що органом досудового слідства не доведено належними і допустимими доказами наявності у ОСОБА_21 під час посвідчення ним 08.02.2006р. та 18.06.2006р. договорів дарування майнового комплексу з недобудованих споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2 , прямого умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_23 ( ОСОБА_22 ) значної матеріальної шкоди шляхом обману останньої або зловживання її довірою зі сторони підсудного, та прямого умислу на підробку ним змісту цих ж самих договорів, що являється обовязковою ознакою субєктивних сторін злочинів, передбачених ст.ст.192 і 358 КК України. А також встановлено і те, що вказаними діями підсудного ОСОБА_21 потерпілій Лаговській також не було заподіяно і матеріальної шкоди, що є обовязковою ознакою обактивної сторони злочину, передбаченого ст.192 КК України.

А тому, підсудний ОСОБА_21 за цими епізодами предявленого йому обвинувачення підлягає виправданню за відсутністю у його діях складів зазначених злочинів.

Крім того, органом досудового слідства зазначається, що ОСОБА_8 посвідчив 26 лютого 2009 року між ОСОБА_42 та ОСОБА_20 договір купівлі-продажу земельних ділянок розміром 1,0734 га та розміром 0,25 га, розташованих у АДРЕСА_4 (т.1 а.с.27-29, т.2 а.с.18-19), завдавши цим збитків потерпілому ОСОБА_20 на суму 94 754 грн. Згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_20 шкоду, що дорівнює сумі коштів, фактично витрачених ОСОБА_20 на матеріальну допомогу ОСОБА_43 , тобто 94 754 грн. При цьому, органи досудового слідства керувались помилковим висновком, що ОСОБА_8 посвідчував два договори купівлі-продажу земельних ділянок розміром 1,0734 га та розміром 0,25 га без перевірки у Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідних заборон на їх відчуження.

Так як стороною обвинувачення в судовому засіданні не було надано суду жодного доказу на спростування тверджень підсудного ОСОБА_21 про відсутність у нього умислу на спричинення ОСОБА_20 майнової шкоди у великих розмірах та на підроблення вказаного договору купівлі-продажу земельних ділянок від 26.02.2009р.

Навпаки, твердження підсудного Бойка в тій частині, що ніяких порушень під час посвідчення ним вказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок допущено не було також підтверджується і матеріалами проведеного Головним управлінням юстиції в Житомирські області службового розслідування по указаним фактам. Згідно листа начальника Головного управління юстиції у Житомирській області №8112/8 від 12.10.2009р. (т.3 а.с.195-196) службовим розслідуванням було встановлено, що розбіжність між параметрами запиту на видання витягу з Єдиного реєстру та параметрами витягу з реєстру в частині ідентифікації особи, щодо майна якої встановлено обтяження, не дало можливості нотаріусу ідентифікувати земельні ділянки зазначені в записах №10 та №11 витягу з Єдиного реєстру №22722160 як ділянки, щодо яких було посвідчено договір купівлі продажу від 26.02.2009р. за реєстром №344.

Крім того, покази ОСОБА_21 в тій частині, що ним під час посвідчення вказаного договору ним були дотримані всі вимоги чинного законодавства в частині перевірки фактів відсутності заборон на відчуження вказаних земельних ділянок також підтверджуються наступними доказами: Витягом з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 22722160 від 26 лютого 2009 року (т.4 а.с.152), Витягом з Державного реєстру іпотек №22722079 від 26 лютого 2009 року (т.3 а.с.120), Витягами з Державного реєстру правочинів № 7054356 від 26 лютого 2009 року (т.3 а.с.121-131) та №7055081 від 26 лютого 2009 року (т.3 а.с.132), Витягом з відомості виконаних дій по реєстратору за період з 26.02 по 27.02 2009 року (т.3 а.с.133).

Цей факт також підтверджений показами свідка ОСОБА_27 , який показав суду, що перед посвідченням вказаного договору підсудний ОСОБА_21 на протязі тривалого періоду часу здійснював перевірку на предмет відсутності будь-яких заборон на відчуження вказаних земельних ділянок.

Наведені докази в їх сукупності повністю спростовують твердження органу досудового слідства про те, що перед посвідченням договорів дарування 26.02.2009р. підсудний ОСОБА_21 достовірно знав про наявність ухвали Радомишльського райсуду Житомирської області від 20.11.2008р. про накладення заборони на відчуження вказаних земельних ділянок, та умисне не зробив витягу про наявність такої заборони.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що органом досудового слідства не доведено належними і допустимими доказами наявності у ОСОБА_21 під час посвідчення ним 26.02.2009 року договору купівлі-продажу земельних ділянок прямого умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_20 матеріальної шкоди у великих розмірах шляхом обману останнього або зловживання його довірою зі сторони підсудного, та прямого умислу на підробку ним змісту цього ж самого договору, що являється обовязковою ознакою субєктивних сторін злочинів, передбачених ст.ст.192 і 358 КК України.

А тому, підсудний ОСОБА_21 за предявленим йому органом досудового слідства обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.192, ч.2 ст.192, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358 КК України, підлягає виправданню за відсутністю у його діях складів вказаних злочинів.

Заявлений потерпілим ОСОБА_20 цивільний позов на суму 231 754,50 грн. згідно зі ст. 328 КПК України у даній кримінальній справі суд залишає без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.192, ч.2 ст.192, ч.1 ст.358, ч.2 ст.358 КК України, визнати невинуватим та по суду виправдати за відсутністю в його діях складів даних злочинів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Заявлений ОСОБА_20 цивільний позов на суму 231 754,50 грн., залишити без розгляду.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: системний блок комп`ютера, принтер, матеріали нотаріальної справи, вилучені у ОСОБА_8 , після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_8 .

Арешт, накладений постановами слідчого від 30.10.2009р. (т.2 а.с.228) на банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ОСОБА_8 в Радомишльському відділенні №2947 ВАТ Державний ощадний банк України - скасувати; постановами слідчого від 02.10.2009р. (т.2 а.с.210) та від 02.11.2009р. (т.2 а.с.217 218) на майно ОСОБА_8 , в т.ч. і на автомобіль марки OPEL-VIVARO, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , - скасувати, і даний автомобіль повернути ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд протягом 15 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі але не були присутні при оголошенні вироку протягом 15 днів з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_44 Пасічний