Справа № 214/2334/15-к
1-кп/214/364/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м.Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження №0000060 щодо:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти з ОВДО стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку), солдата,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. ст. 4, 10, 11, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого постановою Верховної Ради України №1595-VII від 22.07.2014, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в Україні оголошено часткову мобілізацію.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата запасу ОСОБА_3 20.08.2014 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2014 № 202 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти з ОВДО стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку).

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, будучи придатним для проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини без поважних причин, 10.12.2014 вирішив самовільно залишити військову частину та не з`являтись вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення військової частини, солдат ОСОБА_3 , близько 09 год. 00 хв. 10.12.2014 без поважних причин та дозволу командира самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Самовільно залишивши військову частину, солдат ОСОБА_3 , командування військової частини НОМЕР_1 та правоохоронні органи або органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, проводячи службовий час на власний розсуд.

У подальшому в період з 11.12.2014 по 08 год. 00 хв. 19.03.2015 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно, без дозволу командира та будь-яких поважних причин був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, службовий час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини.

Усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність, близько 08 год. 00 хв. 19.03.2015 солдат ОСОБА_3 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , припинивши вчиняти зазначене кримінальне правопорушення.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Міністерства внутрішніх справ України та проходячи військову службу на посаді стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти з ОВДО стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку) військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, близько 09 год. 00 хв. 10.12.2014 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та не з`являвся вчасно на службу без поважних причин до близько 08 год. 00 хв. 19.03.2015 року, проводячи службовий час на власний розсуд за місцем свого проживання, тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав в повному обсязі, суду показав, що дійсно 10.12.2014 залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 з власної ініціативи. Без поважної причини поїхав додому, де має сім`ю дружину, сина 2009 року народження та хвору матір. Весь час до 19.03.2015 перебував вдома, допомагав по господарству. Свою вину у вчиненому визнає та просить суворо його не карати.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження в процесі розгляду кримінального провадження, та його дії правильно кваліфіковані за: ч. 3 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 визначається щире каяття.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2 а.с. 42).

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем служби характеризується позитивно (Т.2 а.с. 34), раніше не судимий в силу ст. 89 КК України (Т. 2 а.с. 39), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (Т. 2 а.с. 40, 42), має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 2 а.с. 63).

Таким чином, суд, враховуючи вищевикладені обставини у своїй сукупності вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути призначено покарання у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 349 ч.3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавленняволі строком на 2 (два) роки з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

Апеляційні скарги можуть бути подані протягом 30 днів з дня проголошення вироку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1