Справа: № 10-304/2007
року Головуючий
запобіжний захід суддя:
апеляційного суду суддя: Губа О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Царюка В.В.

суддів: Гулого В.П., Губи О.О.,

за участю
прокурора: Омеляна В.М.

захисника: ОСОБА_4

розглянула у
відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві матеріали за

апеляцією захисника
ОСОБА_4 на постанову Центрального

районного суду
м. Миколаєва від 21 грудня 2007
року, якою відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця с. Імстичево Іршавського району Закарпатської
області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого,
зареєстрованого по АДРЕСА_1,
раніше не судимого в силу
ст. 89 КК України, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
186 КК України,

- обрано
запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Із
матеріалів кримінальної справи суду вбачається,
що органами досудового слідства ОСОБА_1
підозрюється у тому, що 01.12.2007
року близько 16 годин 20 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_2 шляхом вільного
доступу проникли в офіс приватного підприємства "Пегас", розташованого по вул. Велика Морська, 72 в м.
Миколаєві, де з застосуванням
фізичного насильства, яке не є
небезпечним для життя та здоров'я,
напали на ОСОБА_3, чим спричинили
останній тілесні ушкодження та відкрито заволоділи належним їй майном - грошима
в сумі 3000 грн.

В
поданні слідчий СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, яке погоджено з прокурором м. Миколаєва,
просив обрати ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді взяття під варту, мотивуючи тим, що той підозрюється у вчиненні тяжкого
злочину, за який може бути призначено
покарання у вигляді позбавлення волі понад 3 роки, а тому слідчий вважає, що ОСОБА_1,
знаходячись на волі, може
продовжити злочинну діяльність,

перешкодити
встановленню істини по справі, а також
для забезпечення виконання процесуальних рішень. Водночас слідчий зазначив в
поданні, що на теперішній час відносно ОСОБА_1 в Березанському
районному суду Миколаївської області слухається кримінальна справа за ч. 4 ст.
296 КК України. Крім того, ОСОБА_1 ніде не
працює, за місцем проживання
характеризується негативно, раніше
неодноразово був судимий за вчинення корисних та умисних злочинів.

Задовольняючи
подання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді взяття ОСОБА_1 під варту, суд зазначив,
що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання
обвинуваченим своїх процесуальних обов'язків і його належну поведінку, зокрема запобігти продовженню злочинної
діяльності, перешкоджати встановленню
істини по справі та для виконання процесуальних рішень, оскільки ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання понад 4-х років
позбавлення волі, негативно
характеризується за місцем проживання,
ніде не працює. При цьому судом також враховано особа
підозрюваного, його сімейне
положення, стан здоров'я та
характеризуючи дані, які є в матеріалах
кримінальної справи.

Також
судом одночасно було постановлено рішення про визнання затримання ОСОБА_1 у порядку ст.
ст. 106, 115 КПК України законним.

В
апеляції захисник ОСОБА_4 просить
постанову суду скасувати, визнати
затримання ОСОБА_1 незаконним
та обрати іншу більш м'яку міру запобіжного заходу. При цьому посилається, що суд належним чином не перевірив
обґрунтованість затримання ОСОБА_1
та наявність у слідчого достатніх даних,
які б свідчили про вчинення злочину саме ОСОБА_1. На думку
апелянта, дані, на підставі яких обґрунтовувалось затримання ОСОБА_1, є суперечливими,
ґрунтуються на припущеннях і не містять доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1.3лочину.
А суд, обираючи ОСОБА_1 міру запобіжного
заходу, послався тільки на негативну
характеристику за місцем проживання та на те,
що ОСОБА_1 ніде не працює.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення захисника
ОСОБА_4 , який підтримав апеляцію і
просив обрати ОСОБА_1 міру
запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, думку прокурора Омеляна В.М. про законність та обґрунтованість
постанови, перевіривши матеріали справи, а також матеріали кримінальної справи наданої
апеляційному суду, обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Що
стосується тверджень апелянта про те, що
суд належним чином не перевірив наявність у слідчого достатніх даних, які б свідчили про вчинення

злочину саме
ОСОБА_1., та обґрунтованість його затримання, то вони безпідставні.

Так, із матеріалів кримінальної справи видно, що приводом до порушення кримінальної справи
за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_3. була її заява від 1.12.2007
року, в якій вона зазначила, що 1.12.2007 року до офісу фірми зайшло 2
наочно знайомих їй чоловіків, які з
застосуванням фізичного насильства відкрито заволоділи грошима в сумі 3000 грн.
При подачі зазначеної заяви ОСОБА_3 була попереджена про кримінальну відповідальність
за ст.
ст. 383, 384 КК України. А підставою для порушення
даної кримінальної справи стали пояснення потерпілої ОСОБА_3. про те, що ОСОБА_1
був одним із співучасників нападу. Тому постановою від 06.12.2007 року
слідчим на підставі вимог ст. ст.
94, 98 КПК України обґрунтовано
порушено кримінальну справу.

Згідно з
матеріалами кримінальної справи ОСОБА_1
підозрюється у вчинені злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого
майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, за попередньою змовою
групою осіб), за який законом
передбачено покарання у вигляді позбавлення воли на строк від чотирьох до шести
років, тобто у вчиненні тяжкого злочину.

Зі
змісту ст. 155 КПК України вбачається, що взяття під варту як запобіжний захід
застосовується в справах про злочини, за
які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 3 роки з
урахуванням даних про особу.

Вирішуючи
питання про обрання відносно ОСОБА_1
міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, суд обґрунтовано врахував дані про особу
підозрюваного і тяжкість вчиненого злочину,
в якому обвинувачується ОСОБА_1, що він знаходячись на свободі, може продовжити злочинну діяльність, ухилитися від слідства та суду та перешкодити
встановленню об'єктивної істини по справі.

Наявні у
матеріалах справі фактичні дані свідчать про схильність ОСОБА_1 до злочинної
діяльності.

Так, в Березанському районному суді Миколаївської
області слухається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.
4 ст.
296 КК України і по цій справі відносно нього обрана міра запобіжного
заходу у вигляді застави (

Постанова
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 21.11.2006 року - сума застави 17.000 грн).

Водночас
за даними інформаційного центру ОСОБА_1 з 2005
року знаходиться в міждержавному розшуку за вчинення злочину, передбаченого
ст. 139 ч. 2 п.11. 13, 15 КК
республіки Беларусь.

Таким
чином, висновок суду про те, що з метою попередження вчинення нових
злочинів та забезпечення виконання процесуальних дій, слід обрати обвинуваченому міру запобіжного
заходу у вигляді взяття під варту, є
вірним. Підстав для зміни запобіжного
заходу ОСОБА_1 на
підписку про невиїзд, як просить апелянт
при розгляді справи апеляційною інстанцією,
колегія суддів не вбачає. Крім того,
на думку, колегія суддів, застосування більш м'якого, ніж взяття під варту, запобіжного заходу, не може забезпечити належної поведінки
ОСОБА_1. та виконання ним процесуальних обов'язків, що випливають із ч. 2 ст.
148 КПК України.

Також
при розгляді подання слідчого про обрання запобіжного заходу, суддею вирішувалася і скарга захисника
ОСОБА_4 , в якій він просив визнати
затримання ОСОБА_1 незаконним, і вона
залишена без задоволення, з відповідною
мотивацією вищевикладеного. Колегія суддів погоджується з таким висновком і
вважає, що підстави для скасування
постанови і в цій частині відсутні.

Викладене
свідчить про те, що при розгляді подання
слідчого судом виконано вимоги ст. ст.
148, 150, 155 КПК України, а тому підстав для зміни постанови суду
немає.

Що
стосується питання доведеність вини або невинність ОСОБА_1 у вчиненні даного
злочину, то вони згідно роз'яснень п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року "Про
практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та
продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і судового
слідства" при обранні запобіжного заходу не розглядається.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 21
грудня 2007 року про обрання відносно ОСОБА_1 міри
запобіжного заходу у вигляді взяття під варту - без змін.