У Х В А Л А

іменем України

4 грудня 2007 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати в
кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі

головуючого
судді Коробова О.К.,

суддів Матюхи Ю.В., Іващука В.Я.,

з участю прокурора Войтюка А.М.,

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Рівненського районного суду від 7 серпня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1року, уродженець і житель смт. Оржів Рівненського району Рівненської області, судимий

− 6 квітня 2000 року Рівненським районним судом за ч.3 ст. 140 КК
України (1960 р)до позбавлення волі на строк у три роки,

− 12 вересня 2002 року Рівненським районним судом за ч.3 ст. 185,
ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк у чотири роки,
звільнений умовно-достроково з не відбутим строком покарання у 10 місяців 17
днів,

− 11 травня 2006 року
Костопільським районним судом за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк у чотири роки і за сукупністю
вироків до позбавлення волі на строк у
чотири роки і один місяць,

громадянин України,

− засуджений за ст. 395 КК України до арешту
на шість місяців.

З посиланням на ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання, з урахуванням вироку
Костопільського районного суду від 11
травня 2006 року, призначене у виді позбавлення волі на строк у чотири роки і
три місяці.

ОСОБА_1 вироком визнаний винним у тому, що в період з 14
по 18 лютого 2006 року умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду,
самовільно залишив місце проживання в
АДРЕСА_1

За
обвинувальним висновком ОСОБА_1 обвинувачувався також в самовільному
залишенні обраного місця проживання, з
метою ухилення від адміністративного нагляду в період з 19 лютого по 22 лютого
2006 року. Суд винним підсудного у цих діях не визнав, фактично виключив цей
епізод із обвинувачення, хоч і не зазначив про це у вироку. В цій частині вирок
сторонами по справі не оскаржений.

В апеляції засудженого (а.с. 166-168) викладене прохання
скасувати вирок і повернути справу на новий судовий розгляд. При цьому він
посилається на порушення його права на захист і стверджує,
що не відмовлявся від адвоката-захисника. Засуджений викладає також своє
міркування про неправильність встановлення й над ним адміністративного нагляду із забороною
покидати місце проживання, за яким він не зареєстрований. Неправильним вважає
зазначення у вироку про те, що він є не працюючою особою Стверджує, що в
дійсності працював верстатником на
підприємстві “Клевань Майстер Вуд”.
Просить врахувати, що має на утриманні малолітню дитину і сприяв слідству своїми показаннями.

В судовому засіданні засуджений апеляцію підтримав.
Просив врахувати, що не відмовлявся від захисника в судовому засіданні, що
перебуваючи під адміністративним наглядом проживав АДРЕСА_2, перебуваючи в
фактичному шлюбі із ОСОБА_2, з якою утримує
спільного малолітнього сина.

Заслухавши суддю-доповідача, прохання
засудженого про скасування вироку
і повернення справи на новий судовий розгляд, прохання прокурора про відхилення апеляції і залишення вироку без
зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню.

За ст. 323 КПК України вирок має
бути законним і обґрунтованим. Це означає, стосовно оскарженого вироку, що
суд зобов'язаний був, відповідно до ч.1
ст. 334 та ст. 275 КПК України сформулювати обвинувачення, визнане доведеним, у
межах пред'явленого підсудному обвинувачення, та навести докази на
підтвердження обставин, які суд визнає доведеними. У разі необхідності доповнити обвинувачення чи
змінити його суд має діяти відповідно до правил, установлених в статтях 276,
277, 278 КПК України. Обставини, які підлягають доказуванню по справі (зокрема,
місце проживання підсудного, факт самовільного його залишення, час вчинення
злочину, спеціальна мета вчинення поставлених в провину дій) мають бути у
вироку доведені неведенням встановлених
судом доказів.

На порушення цих вимог суд вийшов за межі обвинувачення, а також не
навів доказів на підтвердження всіх обставин, які підлягають доказуванню по
справі.

Під самовільним залишенням місця
проживання розуміються активні дії піднаглядного, які полягали в залишенні
місця проживання як в межах населеного
пункту, так і виїзд без дозволу органу,
який здійснює нагляд, в інший населений пункт.

За обвинувальним висновком
“ОСОБА_1…житель АДРЕСА_2… з метою
ухилення від адміністративного нагляду в період з 14 лютого пор 18
лютого 2006 року… самовільно залишив обране місце проживання”. Тобто, йдеться
чи то про залишення ним місця проживання АДРЕСА_2 чи то про залишення
без дозволу населеного пункту Оржів.

У вироку, формулюючи обвинувачення,
визнане доведеним, суд засудив ОСОБА_1
за самовільне залишення місця проживання в АДРЕСА_3., тобто суд змінив
обвинувачення без дотримання правил, встановлених у статті 277 КПК України.

Тим самим суд допустив істотне
порушення кримінально-процесуального законодавства.

Визнане доведеним
обвинувачення не обґрунтоване наведенням у вироку доказів про

− залишення вказаного у вироку місця
проживання без поважних причин саме в період
14-18 лютого 2006 року і

− вчинення цих дій саме з метою ухилення від адміністративного
нагляду.

В наведених судом у вироку
показаннях свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не йдеться ні про
конкретний факт, на якому ґрунтується засудження -самовільне
залишення місця проживання в АДРЕСА_3.
в період з 14 по 18 лютого 2006 року, ні про мету вчинення підсудним дій, поставлених
йому в провину.

У вироку стверджується, що підсудний визнав себе частково винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 395 КК України. Однак за змістом показань ОСОБА_1 в
суді (а.с.153-154) не вбачається, що він визнавав себе винним у діях, які є злочином. Допитаний підсудний у судовому
засіданні винятково неповно. Запис допиту підсудного у протоколі
складає три речення. Жодного запитання підсудному по певних
конкретних обставинах справи від державного обвинувача і від судді не було. Мета вчинення інкримінованих підсудному дій взагалі не з'ясовувалась, хоч
для встановлення складу злочину, передбаченого в ст. 395 КК України, необхідно
встановити таку спеціальну мету, як мета
ухилення від адміністративного нагляду. За показанням підсудного, які він давав
під час досудового слідства (а.с. 72), він
узгоджував з дільничним
інспектором, який практично здійснював за ним нагляд, що буде проживати
саме за адресою «АДРЕСА_2» а не за адресою «АДРЕСА_3». Відповідає це дійсності
чи ні - суд не перевірив, визнавши підсудного винним в самовільному
залишенні саме місця проживання АДРЕСА_3. В копіях протоколів на а.с. 52-59,
на які послався у вироку суд, працівники міліції зазначають, що місцем проживання ОСОБА_1 є
саме АДРЕСА_2

З копій цих протоколів (оригінали в
порушення закону,- ст. 257 КПК України, суд не досліджував) вбачається, що працівники міліції, які
здійснювали адміністративний нагляд за ОСОБА_1 знали що місцем проживання
є місце за адресою «АДРЕСА_2» і вимоги перебувати вночі саме за
адресою «смт. АДРЕСА_3» йому не пред'являли.

Доказів, які б свідчили що ОСОБА_1
залишав в період 14-18 лютого 2006 року
населений пункт Оржів, суд у вироку не навів. У показаннях підсудного у суді
нема даних, що він був відсутній у конкретній квартирі саме 14-18 лютого 2006
року (за що він був засуджений). Своє помешкання по вулиці Заводській, стверджував ОСОБА_1
(а.с. 72), він залишав на чотири
дні, посварившись з співмешканкою (а не
з метою ухилення від адміністративного нагляду). Вказані доводи, які наводив на
свій захист ОСОБА_1 на досудовому
слідстві, суд в судовому засіданні не перевіряв.

У судовому засіданні не була
допитана свідок ОСОБА_6 (співмешканка
підсудного), яка на досудовому слідстві давала показання, що з 14 лютого 2006
року ОСОБА_1 був відсутній в квартирі і
прийшов 18 лютого
2006 року. Обмежившись оголошенням її показань, які давались на досудовому
слідстві, суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів, закріплений
в ст. 257 КПК України. У вироку на засвідчені свідком ОСОБА_6 факти суд не послався.

Викладене свідчить про істотну
неповноту судового слідства (п.1 ч. 2
ст. 368 КПК України), коли не були допитані певні особи (свідок ОСОБА_6 - про час і причини відсутності ОСОБА_1 за
місцем проживання в період 14-18 лютого 2006 року; дільничний інспектор - про
те чи відповідає дійсності узгодження з ним ОСОБА_1 місця проживання).
Показання цих осіб мають значення для правильного вирішення справи .

За пунктами 1 та 3 ст. 367, статтями
368, 370 КПК України вирок підлягає
скасуванню із-за вказаних істотних порушень кримінально-процесуального
законодавства та неповноти судового слідства. Кримінальна справа, як
передбачено ч. 2 ст. 374 КПК України,
підлягає поверненню на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді
необхідно усунути вказані порушення закону, всебічно, повно і об'єктивно
дослідити всі докази щодо обставин, які, згідно зі ст. 64 КПК України,
підлягають доказуванню по справі. Розглядаючи
справу чи то в межах
обвинувачення, пред'явленого під час досудового слідства, чи то із застосуванням ст. 277 КПК України, суд має визначити, що саме самовільно залишив ОСОБА_1: населений пункт, чи певне
місце проживання в вибраному ним
населеному пункті. З врахуванням положень ст. 161 КПК України суд має надати можливості прокурору належним
чином допитати підсудного, надати інші
докази та прийняти участь в їх дослідженні,
викласти в судових дебатах аналіз доказів на підтвердження своєї
позиції. Як убачається з протоколу судового засідання цього не було зроблено
при ухваленні вироку від 7 серпня 2007 року.

При новому судовому розгляді слід
забезпечити право підсудного на захист із врахуванням його твердження про бажання мати захисника.
Судом мають бути належним чином встановлені і
зазначені у вироку необхідні дані про
особу підсудного, зокрема дані про всі не зняті і не погашені судимості,
заняття чи місце роботи, наявність чи відсутність утриманців. При цьому слід
перевірити твердження ОСОБА_1 про
незазначення і про неправильне зазначення цих даних у оскарженому ним вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого
ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Рівненського районного суду від 7 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а кримінальну справу повернути
в той же суд на новий судовий розгляд іншим суддею.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 залишити попередній - ­ тримання під вартою.

Судді (підписи)

Згідно.

Суддя-доповідач О.К.
Коробов