АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 11-кп/790/391/15 ОСОБА_1
категорія: ч. 4 ст. 187; Доповідач ОСОБА_2
п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/391/15 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Орджонікідзевського району міста Харкова ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

засуджено за: ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням положень ст. 68 КК України, до 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань остаточно призначено 15 років позбавлення волі.

Стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 100 000 гривень, з яких у відшкодування матеріальної шкоди 2398,41 гривня, моральної шкоди 97610, 59 гривень.

Як встановив суд, 26 серпня 2014 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння оплатами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного заволодіння чужим майном, заздалегідь взявши з дому ніж кинджального типу кинджалу, проходив біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив малолітнього ОСОБА_11 , 2002 року народження, який сидів на лавці біля 4 під`їзду вказаного будинку та грав у гру на мобільному телефоні «SamsungGalaxynot 2». Маючи умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 підійшов до малолітнього ОСОБА_11 із-за спини, та демонструючи ніж з чорною рукояткою, який тримав у правій руці, лівою рукою вихватив в останнього з рук мобільний телефон, поклавши його до себе в карман брюк, таким чином, заволодівши мобільним телефоном«SamsungGalaxynot 2» та завдавши матеріальної шкоди законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 10029 від 08.09.2014 року, у сумі 1572, 50 гривень. На прохання малолітнього ОСОБА_11 повернути мобільний телефон, ОСОБА_9 не відреагував, а після того, як ОСОБА_11 почав підводитися, щоб повернути телефон, і така вимога малолітнього привертала увагу випадкових громадян, з метою уникнути затримання та уваги випадкових свідків скоєного ним, приблизно о 14 годині 32 хвилини 26 серпня 2014 року ОСОБА_9 , посягаючи на умисне позбавлення життя малолітньої дитини, правою рукою навмисно наніс йому один удар ножем в грудну клітину зліва, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження: пошкодження гілки лівої коронарної артерії та пересічення шостого ребра, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2032 С/14 від 24.09.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час їх заподіяння, тим самим скоїв усі дії, які вважав необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, але смерть малолітнього ОСОБА_11 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що потерпілому була надана своєчасна медична допомога.

У апеляційних скаргах:

- прокурор ставить питання про скасування вироку та про призначення нового судового розгляду з мотивів неправильності застосування кримінального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотних порушень норм кримінального процесуального закону. В апеляції прокурор вказує, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 187; п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, але суд у вироку докази обвинувачення не спростував та кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187; п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України без наведення мотивів, чим порушив вимоги ст. ст. 370, 374 КПК України. На думку прокурора, докази по провадженню, досліджені у судовому засіданні свідчать про вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому на досудовому слідстві злочинів. Окрім того, прокурор посилається на те, що 12 червня 2014 року в порушення вимог ч. 1 ст. 358 КПК України суд у судовому засіданні не надав обвинуваченому ОСОБА_9 можливості ознайомитись з документами, долученими до матеріалів кримінального провадження за клопотанням державного обвинувача. В апеляції прокурор також стверджує про неправильне застосування ст. 68 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок у відношенні ОСОБА_9 скасувати з мотивів неправильного застосування кримінального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, посилаючись на те, що по справі не встановлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на вбивство малолітнього потерпілого ОСОБА_8 . В апеляції захисник просить постановити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого за п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а також кваліфікувати дії останнього за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене цією статтею кримінального закону;

- обвинувачений просить вирок скасувати, перекваліфікувати його дії з п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене цією статтею кримінального закону, посилаючись на відсутність умислу на вбивство.

На апеляційну скаргу прокурора в силу ст. 402 КК України від захисника надійшли заперечення, в яких він, з зазначених в цьому процесуальному документі підстав, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого, захисника та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, а також законного представника неповнолітнього потерпілого про залишення вироку без зміни, але який вважав про наявність у обвинуваченого умислу на вбивство із користі, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 26 серпня 2014 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, біля будинку № 81 по пр. Косіора в м. Харкові ОСОБА_9 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, при обставинах, вказаних у обвинувальному акті/а. с. 2-4/ скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 187; п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на малолітнього ОСОБА_11 , поєднаний із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, а також скоїв закінчений замах на умисне вбивство малолітньої дитини, з корисливих спонукань, тобто умисне противоправне заподіяння смерті інший людині, якщо особа вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Отже, відповідно до ст. 91 КПК України ці обставини, які вказані в основних процесуальних документах досудового розслідування підлягали доказуванню чи спростовуванню при розгляді кримінального провадження у суді, в тому числі шляхом перевірці та оцінці судом доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силуч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Пункт 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачає, що у мотивувальної частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст. ст. ч. 1 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим та містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Між тим, як вбачається з змісту мотивувальної частині вироку, суд першої інстанції лише навів докази на підтвердження встановлених обставин, але ніякої оцінки цім доказам не надав та без зазначення мотивів не прийняв до уваги докази, які, на думку обвинувачення, свідчать про обґрунтоване притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 187; п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вчасності, як зазначено вище, органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Однак, суд дії ОСОБА_9 кваліфікував за ч. 1 ст. 187 КК України, посилаючись лише на не підтвердження у судовому засіданні кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України, але ніяких мотивів визнання частини обвинувачення необґрунтованою у вироку не навів.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється і у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Однак, суд дії ОСОБА_9 кваліфікував за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, посилаючись лише на не підтвердження у судовому засіданні кваліфікації дій обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, але також щодо і цього обвинувачення ніяких мотивів визнання частини обвинувачення необґрунтованою у вироку не навів.

За таких обставин, вирок суперечить вимогам ст. ст. 91, ч. 1 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки висновки суду, викладені у цьому процесуальному документі, не містять мотивів постановленого по провадженню рішення щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187; п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно обвинуваченню його за ч. 4 ст. 187; п. п. 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом кримінального закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, а саме ст. 68 КК України, а також про порушення вимог ч. 1 ст. 358 КПК України, оскільки суд у судовому засіданні навіть не вислухав думку обвинуваченого щодо доручення до матеріалів кримінального провадження доказів за клопотанням прокурора.

В силу ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, вирок суду постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне судове рішення та які відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вимоги ст. 415 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок суду слідує скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження, в ході котрого необхідно вжити всі передбачені законом заходи для об`єктивного дослідження обставин справи та усунути вказані вище в цій ухвалі недоліки, а також перевірити наведені у апеляційних скаргах доводи у захист, які в силу ч. 2 ст. 415 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України колегія суддів строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою продовжує, тобто починаючи з 10 березня 2015 року до 09 квітня 2015 року, враховуючи що обвинуваченому така міра запобіжного заходу була застосована під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, виходячи з обсягу і тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, а також даних про його особу.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Орджонікідзевського району міста Харкова ОСОБА_10 задовольнити, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою до 09 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді