Справа № 159/5295/14-к
Провадження № 1-кп/159/7/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 04 червня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

в складі: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000628 від 18 липня 2014 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, не працюючого, не одруженого, раніше двічі судимого, останній раз 18.11.2008 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 71 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі, постановою Ковельського міськрайонного суду від 08.11.2010 року звільнений умовно-достроково від відбуття покарання на строк 2 роки 2 місяці 13 днів, судимість не знята і не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 17.07.2014 року, близько 21.30 години, знаходячись по місцю проживання в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпідставно нацькував свою собаку породи «Пітбуль» на інспектора групи патрульної служби Ковельського МВ УМВС України у Волинській області прапорщика міліції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, виконуючи свої службові обов`язки, за вказівкою оперативного чергового Ковельського МВ, в складі патрульної групи, прибув до вказаної квартири за викликом гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті нападу собаки ОСОБА_4 завдано фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді рубців долонної та тильної поверхонь лівої кисті, гематоми та рани внутрішньої поверхні середньої третини правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 надав показання про те, що він в квартирі АДРЕСА_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 та в квартирі він утримує власну собаку породи «Пітбуль-тер`єр». 17.07.2014 року він багато вживав спиртних напоїв, коли повернувся додому і перебував в своїй квартирі, тоді його почала сварити мати у відповідь він посварився зі своєю матір`ю, яка після цього пішла з квартири, а коли повернулася, то з нею вже були два міліціонери. Між ними знову виник конфлікт під час якого він пішов в сусідню кімнату покликав свою собаку і нацькував її на працівників міліції. ОСОБА_8 накинулася на одного з міліціонерів і покусала його. Він не може пояснити своїх дій, оскільки через стан сп`яніння не міг контролювати свої дії. Він щиро кається у скоєному, просить вибачення за свої дії у потерпілого та своєї матері, просить сурово його не карати та не позбавляти його волі, заподіяну шкоду він відшкодував частково.

Аналізуючи показання допитаного обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що його показання є правдивими, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами у справі та відповідають суті тих подій, які сталися.

Крім визнання своєї винуватості, вина ОСОБА_6 стверджується показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 , який суду повідомив, що він працює інспектором групи патрульної служби Ковельського МВ УМВС України у Волинській області. 17.07.2014 року він, разом з інспектором ОСОБА_9 , з 21-ї години заступив на службу та ніс патрулювання в районі вулиці Мічуріна. Приблизно о 21.30 годин від чергового Ковельського МВ надійшла вказівка прибути на сімейний скандал по АДРЕСА_1 . Прибувши до будинку їх зустріла власниця квартири і повідомила, що її син влаштував скандал, обзиває її нецензурними словами, погрожує розправою. Вона провела їх в свою квартиру і вони в одній з кімнат побачили ОСОБА_6 , по зовнішньому вигляду якого було видно, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Побачивши свою матір з міліціонерами він знову почав її обзивати та на їх зауваження почав кричати на них, а потім відчинив двері в сусідню кімнату і випустив собаку породи «Пітбуль», яку відразу нацькував на нього. Собака відразу вкусила його за ногу, а коли він намагався її відігнати, то вона вкусила його за руку. Після цього в конфлікт втрутилася мати правопорушника, яка допомогла закрити собаку в сусідній кімнаті, а він з напарником почав вгамовувати правопорушника, який шарпав їх за одяг, а тому вони наділи на нього кайданки та про дану подію повідомили чергового міськрайвідділу, який на місце події направив слідчо-оперативну групу. На даний час йому повністю відшкодовано заподіяну майнову шкоду та частково моральну, тому він просить заявлений позов задовольнити на невідшкодовану суму моральної шкоди. Просить не позбавляти ОСОБА_6 волі, оскільки він доглядає за матір`ю і є надія, що він усвідомив неправильність свого вчинку і виправиться без позбавлення волі.

Суд оцінює, що показання потерпілого ОСОБА_4 є правдивими, оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого та відповідають суті тих подій, що сталися.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Прокурор та інші особи не оспорюють фактичних обставин провадження. Тому суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Учасники провадження не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і судом встановлено, що учасники, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого і потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

Підходячи до кваліфікації дій ОСОБА_6 , суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто своїми умисними діями, що виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_6 вчинив насильство щодо працівника правоохоронного органу, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 345 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його скоєння та особу винного в їх сукупності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Також, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який посередньо характеризується по місцю проживання, як особа на яку в РЖКП не надходило скарг на його поведінку. Однак, суд приймає до уваги витяг із бази «Армор», зважаючи на кількість адміністративних правопорушень та їх направленість (дрібне хуліганство - 1, вчинення насильства в сім`ї - 11, розпиття спиртних напоїв в громадських місцях - 4, 9-ть інших адмінпорушень), та приходить до висновку, що наведені факти характеризують його з негативної сторони. Він раніше двічі судимий, перший раз з випробувальним терміном, однак не виконав покладені на нього обов`язки та вчинив новий злочин, тому другий раз був засуджений до покарання у виді позбавлення волі. Крім того, має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, відносно якої неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення. На обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Також суд враховує, що з часу звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 , будучи працездатною особою, не працевлаштувався, не змінив своєї поведінки у громадських місцях і побуті. Неодноразово ігнорував виклики на судові засідання, а потім зник з місця постійного проживання і переховувався від суду з вересня 2014 року, перебував у розшуку, однак у червні поточного року добровільно з`явився в органи внутрішніх справ.

Враховуючи наведене та фактичні обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України, який віднесений кримінальним законом до категорії злочинів середньої тяжкості, ставлення обвинуваченого до скоєного, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах без ізоляції його від суспільства та з призначенням покарання у виді обмеження волі.

При призначенні терміну покарання за даний злочин також судом враховується обставини його скоєння, спосіб та місце вчинення злочину, особи обвинуваченого та потерпілого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення. Суд визнає дії потерпілого працівника міліції, правомірними. Суд звертає увагу на ту обставину, що працівники міліції прибули за викликом матері обвинуваченого, яка в черговий раз потерпала від неправомірних дій свого сина.

Суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України, оскільки ним скоєно новий умисний злочин після звільнення з місць позбавлення волі, він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності саме за свою антигромадську поведінку, як в себе дома так і в громадських місцях, що вказує на підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі заявлено потерпілим-цивільним позивачем ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди Обвинувачений-цивільний відповідач ОСОБА_6 визнав позовні вимоги повністю та частково добровільно відшкодував суму заявленого позову, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На майно обвинуваченого ОСОБА_6 арешт не накладався.

Домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_6 судом не продовжувався, а тому ухвала суду про домашній арешт ОСОБА_6 припинила свою дію і на час винесення вироку запобіжний захід вважається скасованим.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту, коли ОСОБА_6 фактично приступить до виконання вироку суду, який набере чинності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ОСОБА_10 , -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту, коли ОСОБА_6 фактично приступить до виконання вироку суду, який набере чинності.
Цивільний позив ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 4 770 (чотири тисячі сімсот сімдесят) гривень на відшкодування заподіяної шкоди.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1