Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/160/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеного 12 травня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 стосовно ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 та у його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бакчар Бакчарського району Томської області, росіянина, громадянина України, одруженого, пенсіонера, з середньо-спеціальною та вищою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 - 1974,41 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування та 5000, 00 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь держави 393, 12 грн. судових витрат за проведення балістичної експертизи.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_10 за умисне спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння при слідуючих обставинах.

12 травня 2014 року близько 17.00 год. ОСОБА_10 разом із своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 проводили дозвілля за столиком неподалік буд. АДРЕСА_2 граючи в шахи.

Близько 17.20 год. до вказаних громадян, які грали в шахи за столом підійшов раніше знайомий їм ОСОБА_8 , який постійно грав з ними в шахи.

Відповідно до усних правил, встановлених між гравцями, той гравець, котрий програвав поступався місцем наступному гравцеві.

Перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_10 з проханням надати йому можливість зіграти у шахи з ОСОБА_14 , так як ОСОБА_10 програв партію в шахи, на що ОСОБА_10 відповів відмовою.

У зв`язку з цим ОСОБА_8 взяв декілька фігур із шахової дошки та продовжив наполягати на своїй позиції, після чого ОСОБА_10 вийшов із-за столу для з`ясування з ОСОБА_8 стосунків і діставши з правої кишені піджака заздалегідь заготовлений розкладний ніж почав рухатись до ОСОБА_8 , тримаючи ніж з висунутим клинком в правій руці.

По ходу руху ОСОБА_10 з ОСОБА_8 змістилися на відстань 15 метрів до одного з кіосків, що знаходиться на центральному ринку с. Власівка, де ОСОБА_10 чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 один удар клинком розкладеного ножа, що тримав у правій руці в черевну порожнину, в результаті якого останній почав зміщуватися у напрямку вул. Молодіжна с. Власівка.

ОСОБА_10 в цей час, охоплений єдиним злочинним наміром, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_8 клинком розкладного ножа повторно удар в ліву руку, після чого останній швидко відійшов у напрямку вул. Молодіжної с. Власівка, а ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник.

В результаті злочинних дій ОСОБА_10 - ОСОБА_8 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої рани черевної порожнини, рани лівого передпліччя, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на його користь 50000,00 грн. моральної шкоди, вказуючи на те, що при вирішенні цивільного позову судом не в повній мірі враховано характер спричинених йому тілесних ушкоджень у виді ножового поранення у черевну порожнину з особливою жорстокістю, стан здоров`я, ступінь фізичних та пережитих ним душевних страждань, погіршення життєвих здібностей та позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя.

Крім того, ОСОБА_8 зазначає, що суд при ухваленні вироку в описовій та мотивувальній частинах вказав про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000, 00 грн., однак в резолютивній частині вироку про це не зазначив, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 407 та п.1 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного ним вироку.

Прокурор ОСОБА_15 , який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить скасувати вирок міськрайонного суду та постановити новий, згідно з яким за ч.1 ст. 121 КК України призначити ОСОБА_10 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який схильний до застосування насильства, за місцем проживання характеризується посередньо, вину у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_10 не визнав та з метою уникнення кримінальної відповідальності сформував власну версію, яка не знайшла свого об`єктивного підтвердження і повністю була спростована під час судового розгляду про те, що діяв в межах необхідної оборони, заподіяну шкоду потерпілому не відшкодував.

Прокурор стверджує, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі не достатньо для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині правової кваліфікації, перекваліфікувавши дії його підзахисного з ч.1 ст. 121 на ст. 128 КК України, мотивуючи тим, що ОСОБА_8 був ініціатором конфлікту та фізичного протистояння, порушив хід шахової гри, першим наніс удар ОСОБА_10 ногою пахову частину, який захищаючись від ОСОБА_8 за допомогою розкладного ножа став розмахувати ним і діючи в стані необхідної оборони, не навмисно та випадково спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Крім того, зазначає, що свідки сторони обвинувачення з ініціативи прокурора судом не допитувались, докази в справі, а саме протокол огляду місця події та вилучення з житла ОСОБА_10 ножа є недопустими доказами і такими, що здобуті з порушенням права на захист.

Адвокат стверджує, що при прийнятті рішення суд не звернув уваги і не дав належної оцінки відеозапису слідчого експерименту з ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи про наявність у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та відсутність слідів крові на вилученому у ОСОБА_10 ножі, що у його підзахисного не було умислу на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, а тому з суб`єктивної сторони його дії характеризуються як злочинна самовпевненість.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд, на думку сторони захисту не врахував його похилий вік, відсутність судимостей, наявність на утриманні тяжко хворої дружини, яка потребує постійного догляду, а тому призначене ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі є занадто суворим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції і призначити більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказуючи на те, що при винесенні вироку судом першої інстанції не враховано, що він свою вину визнав повністю, розкаявся, вибачився перед потерпілим, про що зазначив під час судового слідства, в судових дебетах та в останньому слові, наступного дня після вироку, а саме 17 жовтня 2014 року сплатив потерпілому по мірі можливості 1000, 00 грн., в якості компенсації моральної та матеріальної шкоди, оскільки він пенсіонер, отримує мінімальну пенсію та утримує тяжко хвору дружину, за місце проживання характеризується позитивно, ветеран праці.

Крім похилого віку, погіршення стану здоров`я, обвинувачений ОСОБА_10 просить також врахувати віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе непристойно, заважав проводити дозвілля грою в шахи і своїми діями спровокував конфлікт.

Наведені обставини, на думку ОСОБА_10 не знайшли своєї об`єктивної та належної оцінки під час судового розгляду, що призвело до необґрунтованого призначення йому надто суворого покарання, яке не відповідає цілям та загальним засадам.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого ніхто з учасників судового розгляду не заперечував, судове слідство проведено судом апеляційної інстанції в межах допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 та оголошення характеризуючих даних ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора судове слідство в межах допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 та оголошення характеризуючих даних ОСОБА_10 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 та частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого і просили суд повністю задовольнити їх апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг прокурору та захиснику обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокату ОСОБА_9 слід відмовити, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково за таких підстав.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК України.

Висновки суду грунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі

даних протоколів огляду місця події від 12 травня 2014 року з фототаблицями прилеглої території до буд. АДРЕСА_2 , під час якого виявлені плями бурого кольору ( а.с. 82-92, 93-96); квартири ОСОБА_10 , під час огляду якої виявлено та вилучено розкладний ніж з червоною ручкою ( а.с. 98-102); висновками судово-медичних експертиз № 103 від 14 травня 2014 року, № 103а від 12 червня 2014 року та № 103б від 23 червня 2014 року, згідно яких потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з розвитком місцевого геморагічного перитоніту, гематоми червоної порожнини, рани лівого передпліччя, які могли утворитися від дії колюче - ріжучого предмету-ножа, не могли утворитися від падіння з висоти власного росту зросту та тупим предметом, а також при обставинах, викладених ОСОБА_10 під час проведення 12 червня 2014 року слідчого експерименту ( а.с. 104-105, 110, 112-113); відеозаписами слідчих експериментів, які проведені 03 червня 2014 року за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( а.с. 117-118, 121-122).

Досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_10 , суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що тяжкі тілесні ушкодження спричинені потерпілому ОСОБА_8 внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_10 .

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час проведення слідчих експериментів перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_10 демонструючи розкладний ніж хотів лише злякати потерпілого ОСОБА_8 і заподіяв останньому ножове поранення з необережності, обгрунтовано визнані судом безпідставними, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Очевидно, що конфлікт між обвинуваченим з приводу черговості гри в шахи виник саме через ОСОБА_10 , який тримаючи в правій руці розкладний ніж з висунутим клинком, наблизившись до ОСОБА_8 наніс удар в живіт, після чого, переслідуючи ОСОБА_8 , який намагався уникнути насильства, закриваючись сумкою, наздогнав останнього біля торгівельного павільйону і наніс ще один удар ножем в область лівої руки, після чого поранений потерпілий, зі слідами крові на одязі побіг до аптечного пункту.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про винуватість ОСОБА_10 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема такий висновок підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 , який під час перегляду справи судом апеляційної інстанції не заперечував і визнав, що саме він наніс потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження ножем, який постійно носив з собою для збору корисних трав та рослин, усвідомлював небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачав можливість настання негативних наслідків у вигляді ножового поранення потерпілого та бажав цього, що об`єктивно підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні апеляційного суду чітко пояснив, що він помітивши в руках ОСОБА_10 розкладний ніж та намагаючись уникнути насильства сказав йому: «Ти що хочеш в тюрму», ОСОБА_10 відповів йому: « Да хочу», після чого кинувся на нього з ножем.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку дані висновків судово-медичних експертиз № 103 від 14 травня 2014 року, № 103а від 12 червня 2014 року та № 103б від 23 червня 2014 року, згідно яких тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з розвитком місцевого геморагічного перитоніту, гематоми червоної порожнини та рани лівого передпліччя могли утворитися за обставин, про які повідомив потерпілий ОСОБА_8 під час його допиту та проведенні слідчого експерименту і не могли утворитись при обставинах, про які вказував підозрюваний ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та необхідність перекваліфікації його дій на ст. 128 КК України, при тому, що ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції вказує про своє щире каяття, визнання вини, вибачення та повне відшкодування потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди та готовність відшкодувати моральну шкоду, колегія суддів вважає безпідставним, необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями самого ОСОБА_10 , який під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції запевнив суд у тому, що він повністю визнає свою вину, розкаюється у вчиненому і просив колегію суддів не позбавляти його волі та не виносити йому та його дружині смертельний вирок.

Також слід зазначити, що доводи захисника ОСОБА_10 про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої представлених стороною обвинувачення доказів, які зібрані органом досудового розслідування з порушенням права ОСОБА_10 на захист залишились нічим не підтвердженими і по суті констатується формально.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним,із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
В даному випадку, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку зазначив про те, що цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 5000, 00 грн., про те, в резолютивній частині не зазначив про її стягнення і цей недолік виправив шляхом ухвали від 23 жовтня 2014 року про виправлення описки, що є недопустимим і не являється опискою, в розумінні ст. 379 КПК України, а тому дана ухвала підлягає скасуванню, а вирок суду в цій частині слід змінити.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив про те, що враховує особу обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, обставин, які пом`якшували або обтяжували ОСОБА_10 покарання судом не встановлено, підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням статей 69 та 75 КК України суд не знайшов і дійшов до висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

З таким висновками та доводами, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В даному випадку, згідно довідки характеристики КП «Власівські мережі» № 315 від 04 листопада 2014 року, адресованої Світловодському міськрайонному суду, ОСОБА_10 за місцем проживання по АДРЕСА_1 , характеризується позитивно, конфліктів між ОСОБА_10 та сусідами не виникало, за місцем роботи ОСОБА_10 характеризується також виключно з позитивної сторони.

Таким чином, конкретних даних, які б вказували про негативну характеристику ОСОБА_10 матеріали кримінального провадження не містять, даних про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності немає, а тому з мотивувальної частини вироку, посилання суду про те, що ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується негативно слід виключити.

Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення у похилому віці (75 років), свою вину визнав, розкаявся, попросив вибачення і звернувся до потерпілого ОСОБА_8 з відповідною заявою про щире каяття та прощення, добровільно після вироку суду відшкодував потерпілому матеріальні збитки в сумі 1974, 00 грн., запевнив, що готовий і в подальшому відшкодувати моральну шкоду, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, ветеран праці, пенсіонер, згідно медичних даних страждає хронічними хворобами органів травлення, проживає та доглядає тяжко хвору престарілу дружину ОСОБА_16 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При фактичних обставинах даної справи, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбуття призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим стоком, з покладенням на ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі судом не достатньо враховано його особу та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із оскаржуваного вироку районного суду, обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, як на такі, що їх не достатньою мірою враховано при призначенніпокарання, судом першої інстанції враховані.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостіїх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 .

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_8 відчув приниження честі та гідності, переніс сильний фізичний біль, в результаті ножового поранення в черевну порожнину та руку, хірургічне втручання та тяжку операцію, після операційний період, фактично позбавлений був можливості вести активний спосіб життя, доглядати за господарством, що негативно вплинуло на нього та його оточення, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що 35000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної йому моральної шкоди буде справедливим, розумним та виваженим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України - змінити.

З мотивувальної частини вироку Світловодського міськрайонного суду Кірово градської області виключити посилання про те, що ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується негативно.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 ( три) роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 КК України зобов`язати ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, а також періодично з`являтись до кримінально - виконавчої інспекції для реєстрації, попросити публічного пробачення у потерпілого ОСОБА_8 .

Ухвалу Світловодького міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року про виправлення описки - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 35 000, 00 грн. - моральної шкоди.

Застосований ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту - скасувати.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4