Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________
Справа №503/2306/14-к
Провадження №1-кп/503/24/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2015 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кодимі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 жовтня 2014 року за №0000162, по звинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця Державної прикордонної служби України, маючого звання старшого сержанта, перебуваючого на посаді старшого майстра відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ), одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 407 КК України,-

за участі: - прокурора ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого ОСОБА_3 ,

- захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем Державної прикордонної служби України за контрактом, укладеним 01 серпня 2011 року строком на три роки, маючи військове звання «старший сержант» та перебуваючи на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - старшого майстра відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ), будучи зобов`язаним відповідно до ст.3 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 №661-IV, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України №115/2009 від 29 грудня 2009 року та ст.ст.9,11,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України суворо додержуватись вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, без поважних причин 25, 26, 30, 31 вересня 2014 року, а також 01,02,03,07,08,09,10,13,14,15,16,17,20 та 21 жовтня 2014 року, тобто протягом 18-ти днів, не з`явився на службу до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який дислокується в АДРЕСА_2 , перебуваючи протягом зазначеного часу в м.Одеса у власних справах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та по суті пред`явленого звинувачення пояснив, що у серпні 2008 року уклав з Державною Прикордонною службою України контракт про проходження військової служби за контрактом у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У серпні 2011 року уклав з ДПС України новий контракт про проходження тієї ж служби ще на три роки до 29 серпня 2014 року.

Під час проходження військової служби з дозволу командування ІНФОРМАЦІЯ_3 вступив до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У червні місяці 2014 року під час проходження атестації повідомив командування Загону про своє небажання продовжувати військову службу за контрактом та звільнення зі служби після закінчення строку дії контракту.

У зв`язку з цим, після 29 серпня 2014 року, коли закінчився строк дії укладеного ним контракту, на військову службу не вийшов, оскільки в цей час відвідував заняття в навчальному закладі.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї провини, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими стороною звинувачення доказами, визнаними судом належними і допустимими.

Так, судом встановлено, що 28 серпня 2008 року строком на три роки ОСОБА_3 уклав з Державної прикордонною службою України в особі командира військової частини № НОМЕР_2 Котовського прикордонного закону ОСОБА_6 контракт про проходження військової служби у Державній прикордонні службі.

01 серпня 2011 року ОСОБА_3 уклав аналогічний контракт про проходження військової служби у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ) на період з 29 серпня 2011 року по 29 серпня 2014 року.

19 червня 2014 року атестаційною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийняте рішення у формі протоколу №18 по припинення дії укладеного з ОСОБА_3 контракту після оголошення демобілізації. Обвинувачений ОСОБА_3 особисто брав участь у цьому засіданні та був обізнаний з прийнятим комісією рішенням.

Указом виконуючого обов`язки Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року на частині території України, в т.ч. і в Одеській області, оголошено часткову мобілізацію. При цьому, демобілізації не оголошена до цього часу.

У зв`язку з цим у відповідності з п/п.2 п.252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, та п/п.1 п.306 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України №115/2009 від 29 грудня 2009 року, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №176-ос від 29 серпня 2014 року продовжено строк дії укладеного ОСОБА_3 контракту від 01 серпня 2011 року до оголошення демобілізації.

З цих підстав після 29 серпня 2014 року дія укладеного ОСОБА_3 контракту автоматично не припинилась, як і не припинилась його військова служба за контрактом, а тому ОСОБА_3 , як військовослужбовець за контрактом, щодо якого у встановленому законом порядку не прийнято рішення про припинення військової служби, зобов`язаний був продовжити свою військову службу за визначеним місцем дислокації.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_3 з 2008 року проходить військову службу за контрактом у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 . В кінці червня 2014 року ОСОБА_3 подав командуванню загону рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням контракту, однак у зв`язку з оголошеною в Україні мобілізацією строк дії укладеного ОСОБА_3 контракту був продовжений до оголошення демобілізації, про що обвинувачений був повідомлений.

25 вересня 2014 року надійшла доповідь про те, що ОСОБА_3 не з`явився на службу. На службі обвинувачений був відсутній до 05 жовтня 2014 року, а потім вийшов декілька днів та з 07 по 21 жовтня 2014 року знову не з`являвся на військову службу. З 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 продовжує військову службу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що займає посаду начальника відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 та є відповідальною посадовою особою за переміщенням особового складу. У зв`язку з оголошеною в Україні мобілізацією строк укладеного ОСОБА_9 контракту був продовжений до оголошення демобілізації, про що обвинуваченому було відомо. Однак з 25 вересня по 05 жовтня 2014 року та з 07 по 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 на військову службу не з`явився.

Таким чином, діючи відповідно до вимог ст.337 КПК України в межах пред`явленого в ході досудового розслідування звинувачення, суд визнає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, зокрема - нез`явлення військовослужбовця за контрактом на військову службу без поважних причин, тривалістю понад десять днів, але не більше місяця, оскільки він, будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України за контрактом без поважних причин не з`явився на військову службу НОМЕР_3 , 26, НОМЕР_4 , 31 вересня 2014 року, а також 01, 02, 03, 07, 08, 09, 10, 13, 14,15,16,17,20 та 21 жовтня 2014 року, тобто загалом протягом 18-ти днів.

При цьому, незважаючи на два періоди нез`явлення ОСОБА_3 на військову службу ( ІНФОРМАЦІЯ_6 та 07.10.2014-21.10.2014 р.р.), з огляду на єдиний умисел обвинуваченого та спрямованість його дій, вчинене ним діяння є єдиною продовжуваною подією, яка складається із загальної кількості днів, в які обвинувачений не прибув на військову службу, за виключенням вихідних днів.

Відповідно до ст.65 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в постанові №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, повинне бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відтак, обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір кримінального покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, його тяжкість, визначену відповідно до ст.12 КК України (середня тяжкість), обставини та характер вчиненого злочину, зокрема мотиви, якими керувався обвинувачений, тривалість нез`явлення на службі, вчинення кримінального правопорушення вперше, а також дані про його особу, зокрема, задовільну характеристику за місцем його служби, наявність на його утриманні малолітньої дитини, продовження військової служби.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а також відомості про його особу, суд, з огляду на наявність у нього самостійного заробітку у вигляді заробітної плати, вважає можливим призначити йому покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч.2 ст.407 КК України, сплата якого є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваним мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1