Дата документу Справа № 233/5756/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/529/15
Єдиний унікальний № 233/5756/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 309 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001308, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.04.1982 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ст. ст. 142 ч. 2, 141 ч. 2, 144 ч. 1 КК України (в ред. 1960 р.) до 5 років позбавлення волі. Звільнений 04.03.1987 року за відбуттям строку покарання;

- 16.10.1989 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 229-6 ч. 1 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі. Звільнений 19.07.1991 року за відбуттям строку покарання;

- 14.03.1994 року Дружківським міським судом Донецької області за ст. 143 ч. 2 КК України (в ред. 1960 р.) до 8 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Звільнений 27.12.1999 року за відбуттям строку покарання;

- 24.02.2004 року Ленінським районним судом м. Харків за ст. ст. 310 ч. 2, 307 ч. 2, 309 ч. 2 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.02.2009 року за відбуттям строку покарання;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки і покладено обов`язок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 196, 16 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_7 30 вересня 2014 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, перебуваючи біля трамвайної зупинки, розташованої поблизу будинку № 292 по вулиці Леніна міста Костянтинівка Донецької області, виявив паперовий згорток, в якому знаходилась речовина рослинного походження з характерним запахом рослини роду коноплі. У ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на придбання наркотичного засобу - канабісу. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 , в порушення Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 22.12.2006 року, умисно підняв згорток з наркотичним засобом - канабісом, тим самим здійснив незаконне, повторне придбання наркотичного засобу без мети збуту. Після цього ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, повторно у той же день придбаний при вище викладених обставинах наркотичний засіб поклав в ліву внутрішню кишеню своєї куртки та почав зберігати, плануючи подальше особисте вживання вказаного наркотичного засобу без мети збуту, тим самим здійснив незаконне, умисне, повторне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

30 вересня 2014 року в період часу з 10 години 40 хвилин до 11 години 30 хвилин поблизу торгового кіоску Смачні курчата, розташованого біля будинку № 292 по вулиці Леніна міста Костянтинівка Донецької області співробітниками міліції в ході проведеного в установленому законом порядку огляду ОСОБА_7 було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка, згідно з висновком експерта № 296 від 07.10.2014 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого становить 35,43 г. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 30,54 г., яку ОСОБА_7 , в порушення Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 22.12.2006 року, діючи умисно, незаконно, повторно придбав, зберігав при собі без мети збуту.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року Про затвердження таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що знаходяться у незаконному обігу, кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу вагою 30,54 г. достатня для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Згідно з виданою Кабінетом Міністрів України Постановою № 770 від 06 травня 2000 року Про затвердження Переліку наркотичних засобів,психотропних речовин і прекурсорів, відповідно до Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 22.12.2006 року зі змінами та доповненнями та Списку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року із змінами - Постанова Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів від 27.07.2011 року за № 796, канабіс (таблиця № 1, список № 1), віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого.

При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не врахував, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за яке передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, будучи працездатним ніде офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, у тому числі за скоєння аналогічних злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, має непогашену судимість, на шлях виправлення не становиться та продовжує злочинну діяльність. Крім того, в порушення вказаних вимог закону, не навів належних мотивів, за яких дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, обмежившись твердженням про щире розкаяння та позитивну характеристику обвинуваченого, що є сумнівним, оскільки судом в повному обсязі не надана оцінка даним, що характеризують особу обвинуваченого та не враховано забезпечення виконання всіх цілей призначеної міри покарання.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який зокрема в останньому слові просив вирок залишити без змін; колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і прокурором.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок необґрунтованого звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, є безпідставними.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який має непогашену судимість, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, його критичне ставлення до скоєного, що свідчить про намір стати на шлях виправлення; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких умов місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 , покарання за ч. 2 ст. 309 КК України в межах санкції частини статті та звільнив його від відбування покарання на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, який брав участь у розгляді провадження, належним чином судом були перевірені.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_7 , покарання, то скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у провадженні, не встановлено.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, інших підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні - залишити без задоволення, а вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення.

На вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4