У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кармазіна Ю.М., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 11 березня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції на судові рішення щодо ОСОБА_1

За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19
січня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, не судимий,

за ст.
373 ч.2 КК України виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_2 за ст. 373 ч.2 КК України, ОСОБА_3 за
ст.ст. 373 ч.2, 371 ч.3 КК України та ОСОБА_4 за ст.ст. 373 ч.2, 366 ч.2 КК
України, стосовно яких касаційне подання прокурором не вноситься, а касаційні
скарги не надходили.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2007 року цей
вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочину
проти правосуддя за наступних обставин.

Відповідно до наказу № 91 о/с від 22 жовтня 2001 року ОСОБА_1 було
призначено на посаду оперуповноваженого ВКР Заводського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області, куди 25 липня 2003 року звернувся мешканець м. Рені
Одеської області ОСОБА_5 із заявою про викрадення у нього із квартири АДРЕСА_1,
незнайомими особами грошей в сумі 48 тисяч гривень. У ході перевірки цієї заяви
ОСОБА_5 співробітниками карного розшуку було встановлено, що власницею
зазначеної квартири є ОСОБА_6, яка проживає в ній зі своїм сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і в час, коли можливо мала місце крадіжка, указані особи
знаходились дома.

ОСОБА_1 з іншими співробітниками карного розшуку Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області, в період з 25 по 28 липня 2003 року,
перевищуючи межі наданих їм законом прав і повноважень та дискредитуючи звання
працівників міліції, принижуючи честь та гідність потерпілого ОСОБА_7,
застосував до нього насильство, що супроводжувалось діями, які спричиняли
потерпілому фізичний біль та моральні страждання, вимагаючи від потерпілого
дати показання про вчинення ним крадіжки грошей ОСОБА_5

Зокрема, 26 липня 2003 року, у вечірній час, ОСОБА_1 з іншими засудженими
за цим вироком особами, завели потерпілого до кабінету № 15 Заводського РВ,
наділи на його руки наручники, після чого руки завели під коліна і просунули
під його ліктями металевий лом, а потім стали розкачувати ОСОБА_7 у різні
сторони, що завдавало йому фізичний біль і страждання, вимагаючи таким способом
у потерпілого зізнання у вчиненні злочину. Не отримавши зізнання, засуджений
ОСОБА_2 наказав принести протигаз та дістав із-за сейфу чорний прилад з двома
дротами. Одягнувши протигаз потерпілому на голову, ОСОБА_1 приєднав ці дроти до
пальців рук ОСОБА_7, а ОСОБА_2 став крутити ручку приладу, від чого потерпілого
било електричним струмом, що спричиняло йому фізичного болю та моральних
страждань. Однак, не отримавши і таким способом від потерпілого зізнання,
ОСОБА_1 з ОСОБА_4, за наказом ОСОБА_2, прикрутили дроти до вух ОСОБА_7 і
продовжували знущатись над ним. Від цих дій працівників міліції у ОСОБА_7 з
рота пішла кров, він неодноразово втрачав свідомість. В результаті йому було
заподіяно численні тілесні ушкодження, в тому числі легкі та середнього ступеню
тяжкості.

Виправдовуючи ОСОБА_1 за ст. 373 ч.2 КК України, суд указав на відсутність
у його діях складу злочину. Крім того, у мотивувальній частині вироку суд також
послався на недоведеність його вини.

У касаційному поданні прокурор наводить мотиви, які ставлять під сумнів
обґрунтованість висновку суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину та
необхідність його виправдання. У зв'язку з цим прокурор просить скасувати
постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення і направити справу в цій частині на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному поданні
прокурора, колегія суддів вважає, що це подання підлягає задоволенню.

Згідно положень, викладених у ст. ст. 323, 327 КПК України, як
обвинувальний, так і виправдувальний вироки суду повинні бути мотивованими,
законним та обґрунтованим тими доказами, які були розглянуті у судовому
засіданні.

Як видно із матеріалів справи в ході проведення досудового слідства
потерпілий ОСОБА_7 неодноразово давав показання про те, що неправомірні дії
щодо нього були вчинені усіма обвинуваченими, в тому числі і ОСОБА_1.
Аналогічні показання потерпілий давав і під час очних ставок з кожним із
обвинувачених. Тобто на досудовому слідстві потерпілий ОСОБА_7 давав послідовні
показання про співучасть ОСОБА_1 у вчиненні неправомірних дій щодо нього разом
із іншими обвинуваченими.

Із змісту протоколу судового засідання видно, що під час
допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 змінив свої показання,
заперечуючи участь ОСОБА_1 у вчиненні щодо нього неправомірних дій. При цьому
ОСОБА_7 не зміг пояснити причину зміни цих своїх показань.

Як видно із мотивувальної частини вироку, суд першої
інстанції за достовірні визнав ті показання потерпілого, які він дав у ході
судового слідства. Будь-яких заходів для з'ясування причини зміни показань
потерпілим судом не вживалось, а установленим суперечностям у показаннях
потерпілого ніякої оцінки дано не було, оскільки у вироку не було зазначено, з
яких саме мотивів суд вважає достовірними ті показання ОСОБА_7, що він давав у
судовому засіданні та чому вважає недостовірними показання потерпілого, дані
ним під час досудового слідства.

Разом з тим, у мотивувальній частині вироку зазначено, що
дані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_7 стосовно побиття його
невідомими особами, коли він повертався з відділу міліції додому, суд не може
прийняти до уваги, оскільки ці показання суперечать тим, що потерпілий давав в
ході досудового слідства та суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції по даній справі були допущені порушення вимог
кримінально-процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду
повно та всебічно розглянути справу і прийняти законне та обґрунтоване рішення,
а висновок суду першої інстанції про необхідність виправдання ОСОБА_1 є
поспішним і передчасним.

Апеляційний суд на указані порушення належним чином не
відреагував, тому колегія суддів вважає правильним рішення обох інстанцій в
частині, що стосується виправдання ОСОБА_1, скасувати і направити справу на
новий судовий розгляд.

Під час цього розгляду суду першої інстанції слід повно
та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване рішення,
належним чином його умотивувавши.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом апеляційної інстанції задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19
січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 квітня
2007 року в частині виправдання ОСОБА_1 за ст. 373 ч.2 КК України скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у той же районний суд.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін
Ю.М. Федченко О.С.