У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Гриціва М.І. і Таран Т.С.

розглянула
в судовому засіданні в м.Києві 12 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок
Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області від 6 червня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не
судимий,

засуджений за ч.5 ст.185 КК України на
11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 78419 гривень
36 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 6 червня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінений. Він вважається
засудженим за ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією
майна. З мотивувальної частини вироку виключено посилання на вчинення злочину
засудженими з ОСОБА_5, замінивши на “особу, справа щодо якої виділена в окреме
провадження”. В решті вирок залишений
без зміни.

Цим же вироком засуджений також
ОСОБА_3, який судові рішення щодо нього в касаційному порядку не оскаржив.

За вироком суду, з врахуванням змін,
внесених апеляційним судом, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він з ОСОБА_3 за
попередньою змовою між собою та особою, справа щодо якої виділена в окреме
провадження у зв'язку з його розшуком, 30 грудня 2004 року приблизно о 17 год.
30 хв. на автомобілі ГАЗ-24 НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 приїхали до будинку
АДРЕСА_1 з метою крадіжки майна потерпілих подружжя ОСОБА_4, взявши знаряддя
для проникнення до житла. За попередньою домовленістю ОСОБА_1 залишився на
вулиці спостерігати за навколишньою обстановкою і після вчинення злочину
транспортувати викрадене майно.

ОСОБА_3 і особа, справа щодо якої
виділена в окреме провадження, використали заздалегідь приготоване знаряддя та
проникли до будинку потерпілих. Під час пошуку матеріальних цінностей у будинку
вони знайшли помпову рушницю, і в цей час до будинку повернулась його власниця
- потерпіла ОСОБА_4 ОСОБА_3 і особа, справа щодо якої виділена в окреме
провадження, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_1, вирішили вчинити на
потерпілу розбійний напад.

Коли потерпіла зайшла до будинку, на
неї з рушницею напала особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження,
вони збили потерпілу з ніг і застосовуючи насильство, а також погрози вчинити
насильство, що є небезпечним для життя і здоров¢я потерпілої,
почали вимагати гроші та інші цінності, заподіявши їй тілесні ушкодження
середньої тяжкості. Внаслідок нападу у потерпілих було викрадено майно на
загальну суму 87358 грн.36 коп., що завдало їм шкоди в особливо великих
розмірах. Викрадене майно вони перенесли в автомобіль ОСОБА_1, на якому
приїхали до нього в гараж і майно розподілили між собою. Про напад та побиття
потерпілої ОСОБА_3 і особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження,
ОСОБА_1 не повідомляли.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2
посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи. Також
заперечує кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_1 як співвиконавця вчинення
злочину, оскільки вважає, що він діяв як пособник (хоча посилається на те, що
вина ОСОБА_1 навіть у формі пособництва не доведена).

Крім того захисник вважає, що показання засудженого по цій же справі
ОСОБА_3 щодо участі ОСОБА_1 у вчиненні злочину не можуть бути покладені в
основу обвинувачення ОСОБА_1. Захисник зазначає, що апеляційний суд всупереч
вимогам ст.377 КПК України обмежився лише загальними фразами щодо доведеності
вини ОСОБА_1 і правильності кваліфікації його дій. Суд першої інстанції та
апеляційний суд не звернув увагу на доводи ОСОБА_1 про застосування до нього
недозволених методів ведення слідства та порушення права на захист. Знижена
апеляційним судом міра покарання, на думку захисника ОСОБА_2, не відповідає
тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину та його особі і є занадто суворою. З цих
підстав просить вирок суду щодо ОСОБА_1 змінити, перекваліфікувати його дії з
ст.185 ч.5 КК України на ст.198 КК України, звільнити його від відбування
покарання на підставі акту про амністію.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 зазначає доводи, аналогічні доводам
скарги його захисника ОСОБА_2. Крім того, він посилається на те, що апеляційний
суд у мотивувальній частині ухвали не навів доводів, чому необхідно виключити
посилання на прізвище ОСОБА_5, не визнає цивільного позову, оскільки не вчиняв
розбійний напад, засуджений по цій же справі ОСОБА_3 обмовив його у вчиненні
злочину, не перевірені його доводи про застосування до нього незаконних методів
ведення слідства та порушення права не захист, оскільки перші його допити
проводились без участі захисника. Також посилається на те, що суд не врахував
всіх обставин, які пом'якшують покарання та призначив суворе покарання. З цих
підстав просить судові рішення щодо нього скасувати, перекваліфікувати його дії
з ч.5 ст.185 КК України на ст.198 КК України, а кримінальну справу закрити на
підставі п.4 ст.6 КПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційних скарг захисника та засудженого ОСОБА_1, колегія
суддів вважає, що відсутні підстави для їх задоволення.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у таємному викраденні чужого
майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаною з
проникненням у житло та у особливо великих розмірах, підтверджується сукупністю
зібраних в установленому законом порядку та належно досліджених у судовому
засіданні доказів.

Порушень кримінально-процесуального
закону при провадженні досудового слідства та судового розгляду справи, які б
ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановлених щодо ОСОБА_1
судових рішень, не виявлено.

Відповідно до ч.1 ст.398 КПК України
касаційний суд не перевіряє вироки місцевих судів щодо неповноти та
однобічності судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним
обставинам справи, а тому колегія суддів в цій частині не розглядає доводи
касаційних скарг засудженого та його захисника і виходить з фактичних обставин
вчинення злочину, установлених судом.

Викладені у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_1 та його захисника
доводи аналогічні доводам їх апеляційних
скарг, вони були ретельно перевірені при апеляційному розгляді справи і
аргументовано відхилені.

Тому доводи касаційних скарг про те, що апеляційна інстанція постановила
ухвалу з порушенням вимог ст.377 КПК України визнані безпідставними.

Також перевірені та визнані необгрунтованими доводи касаційних скарг про
застосування до ОСОБА_1 недозволених методів ведення слідства, оскільки ці
факти за поданням суду були ретельно перевірені прокуратурою м.Ірпеня Київської
області та не знайшли свого підтвердження.

Перевірені та визнані безпідставними доводи скарг про порушення прав
ОСОБА_1 на захист. В матеріалах справи є протокол роз'яснення прав
підозрюваному, який був складений до його першого допиту, і в якому ОСОБА_1
поставив свій підпис. Крім того, відмова від послуг захисника підтверджується
протоколом відмови від захисника, в якому також є підпис засудженого ОСОБА_1

Процесуальних порушень при збиранні,
дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків
суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 та кваліфікації його дій органами
досудового слідства та судом не допущено. Висновки суду грунтуються на допустимих
та достатніх доказах.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає
вимогам ст.65 КК України. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину,
дані про його особу, який є пенсіонером, за місцем проживання характеризується
позитивно, раніше не судимий, воно є необхідним та достатнім для виправлення засудженого
та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А :

касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та
захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

С У Д Д І:

Федченко О.С. Таран
Т.С. Гриців М.І.