УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст. 86 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від18 листопада 2014 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла Криниця,
Радомишльського району, Житомирської області,
громадянина України, який проживав в
АДРЕСА_1 , засудженого
вироком від 19 листопада 2013 року апеляційним
судом Житомирської області за ст. 286 ч.2 КК
України на 3 (три) роки позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними
засобами на строк 3 роки,-
відмовлено в задоволенні клопотання про скорочення йому наполовину не відбутої частини покарання за ст. 6-9 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_7 тільки з 18 червня 2014 року відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, до прийняття амністії не відбував покарання в місцях позбавлення волі, а тому він не підпадає під дію ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити, на підставі ст. 6 ЗУ « Про амністію у 2014 році» скоротити на половину невідбуту частину основного та додаткового покарання призначеного вироком Апеляційного суду Житомирської області від 19 листопада 2013 року, а саме у виді позбавлення волі та позбавлення права керувати транспортними засобами.
Надати вказівку Житомирській установі виконання покарань № 8 про обчислення нового строку покарання при скороченні не відбутої частини покарання з дня набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2014 році», а саме з 19 квітня 2014 року.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є не законною та необґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_7 зауважує, що закріплений перелік у ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та у ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» не вказує на те, що амністія до нього не може бути застосована та він не підлягає звільненню на підставі ст.ст. 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році».
Апелянт зазначає, що злочин, за який його засуджено до відбування покарання, ним вчинено до набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2014 році» та на час подання клопотання про застосування до нього цього закону, він фактично відбував покарання.
Обставини, за яких на час вступу ЗУ «Про амністію у 2014 році» в законну силу він не перебував під вартою фактично від нього не залежали, у розшуку він не перебував, самостійно вжити заходів щодо взяття його під варту юридично він не мав можливості, а також він не відноситься до категорії осіб до яких законами встановлено обмеження щодо застосування до нього такої амністії.
На думку апелянта, Богунським районним судом м. Житомира не дотримано норм закону та безпідставно відмовлено йому у застосуванні ЗУ «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідача по справі, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 вважаючи ухвалу Богунського районного суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріли справи, обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно матеріалів особової справи, 3 квітня 2014 року набув законної сили вирок апеляційного суду Житомирської області від 19 листопада 2013 року, яким було скасовано в частині призначення покарання вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
У даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в Житомирській УВП №8, з дня затримання, а саме з 18.06.2014 року.
У відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про амністію в 2014 році» - скорочується наполовину невідбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1-5 цього Закону.
Згідно змісту вказаної норми Закону, скорочення наполовину призначеного покарання стосується лише тих осіб, які на момент набрання чинності Законом «Про амністію у 2014 році» вже відбували призначене покарання.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 фактично відбуває покарання у вигляді позбавлення волі з 18 червня 2014 року, до прийняття Закону України «Про амністію» покарання в місцях позбавлення волі не відбував.
Відповідно до вимог ст. 11 цього Закону особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
Про нове обчислення строку покарання і про дату закінчення відбування покарання засуджені повинні бути офіційно проінформовані протягом місяця після опублікування цього Закону.
У цьому зв`язку, з урахуванням вимог ст.ст. 6, 11 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочення на половину невідбутої частини основного покарання до засудженого ОСОБА_7 застосовано бути не може.
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта ОСОБА_7 , на те, що він вважається особою, яка відбувала покарання за вироком апеляційного суду Житомирської області від 19 листопада 2013 року, оскільки засуджений ОСОБА_7 реально відбуває покарання з 18.06.2014 року.
Таким чином, особами, що відбувають покарання у виді позбавлення волі та інші покарання, слід вважати тих засуджених осіб щодо яких вироки звернені до виконання, про що повинні свідчити відповідні офіційні дані (документи) про виконання вироку з визначенням фактичної дати початку відбування засудженим призначеного судом покарання.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими викладені в апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_7 щодо необхідності надання апеляційним судом вказівки Житомирській Установі виконання покарань №8 обчислювати новий строк покарання при скороченні невідбутої частини покарання - з дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме з 19.04.2014 року, оскільки такі вимоги суперечать змісту ст.ст. 6, 11 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та можуть бути застосовані лише до осіб, які на момент - 19.04.2014 року вже відбували призначене покарання.
У цьому зв`язку, апеляційний суд вважає безпідставними посилання засудженого ОСОБА_7 на вимоги ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки вказана норма Закону носить загальний характер та поширюється на засуджених за винятком тих, які підпадають під дію спеціальних норм цього Закону, а саме ст.ст. 1-5, 6, 8, 11.
А тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скорочення засудженому ОСОБА_7 призначеного судом покарання.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 вимоги про необхідність скасування ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року, застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення наполовину невідбутої частини покарання задоволенню не підлягають.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 408 КПК України, ст.ст. 6,11 Закону України «Про амністію у 2014 році», апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: