Справа № 734/1422/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/270/2015
Категорія - ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0001065 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянин, громадянин України, уродженець м. Санкт-Петербург Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше судимий:

1) 27.10.1999 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.143, ст.46-1 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, зі сплатою штрафу в розмірі 1000 грн.;

2) 17.03.2000 року тим же судом за ст.17, ч.2 ст.141, 43 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців з конфіскацією майна та сплатою штрафу в розмірі 1000 грн.;

3) 25.05.2004 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

4) 04.07.2007 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

5) 24.03.2010 року тим же судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 18 жовтня 2013 року по закінченню строку відбування покарання,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання та зараховано в строк відбування покарання час перебування його під вартою в період з 08 лютого 2014 року по 17 квітня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено та стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 244323 грн. 66 коп.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 2209 грн. 19 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 15 січня 2014 року, в період часу з 07:45 год. до 13:30 год., ОСОБА_8 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносної якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення крадіжки, шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали грошові кошти, вогнепальну та пневматичну зброю, золоті прикраси та інше майно, що належить ОСОБА_9 , на загальну суму 300 612 грн. 66 коп.

Не погодившись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, посилаючись на незаконність та необ`єктивність рішення суду. В обґрунтування скарги зазначив, що в судовому засіданні було встановлено лише факт його перебування 15.01.2014 року в смт. Козелець і того, що він прибув туди на автомобілі з ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, чого ОСОБА_11 не заперечує. Фактично, під час судового розгляду даного провадження стороною обвинувачення не встановлено та не надано підтвердження наявності доказів його причетності до скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а тому маються всі підстави для постановлення виправдувального вироку щодо нього.

У своїх запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу ОСОБА_12 залишити без задоволення. Зазначає, що вирок суду є законним, обґрунтованим та повністю відповідає обставинам кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у вчиненні злочину, зазначаються у тому числі: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення на наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не відповідає.

У даному випадку, суд у вироку процитував показання обвинуваченого, свідків та послався на письмові докази, не надаючи їм правової оцінки, не аргументуючи належним чином свої висновків.

Також, відповідно до ч.1 ст.334 КПК України, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

За змістом ч.4 ст.217 КПК України, матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Як убачається з повідомлення головного лікаря КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер» від 24.06.2014 року, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на стаціонарному лікуванні в 3 терапевтичному відділенні закладу з 12 червня 2014 року. Орієнтована тривалість лікування 6 місяців. Участь ОСОБА_13 в судових засіданнях можлива з використанням засобів індивідуального захисту (респіратор, ватно-марлева пов`язка) (т.1, а.к.п.94).

Проте, незважаючи на можливість ОСОБА_14 брати участь в судовому розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України та ОСОБА_13 за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, ухвалою місцевого суду від 28 серпня 2014 року, судове провадження відносно ОСОБА_13 було зупинено до його видужання, розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 було продовжено (т.1, а.к.п.146-147), а ухвалою суду від 21 січня 2015 року було виділено в окреме провадження в копіях матеріали кримінального провадження та запису перебігу судового розгляду щодо ОСОБА_13 , провадження відносно якого зупинено до моменту його видужання (т.3, а.к.п.65).

За таких підстав, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , місцевий суд, в порушення вимог ч.1 ст.412 КПК України, ухвалив вирок, який за змістом вказує на те, що суд фактично не з`ясовував обставини кримінального провадження, не встановлював істини, не забезпечив права та законні інтереси учасників кримінального провадження, і прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Виходячи з цього, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, вирок місцевого суду - скасуванню, з призначенням відповідно до положень ч.1 ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають ретельній перевірці місцевим судом при новому розгляді кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року, щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити попередній у виді застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ: