Справа № 127/2637/13-к
Провадження №11-кп/772/3/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 р.

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю: прокурора ОСОБА_6

Потерпілого ОСОБА_7

Адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці 15 січня 2015 р.

кримінальне провадження № 0000002 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 , прокурора ОСОБА_16 , яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_12

на вирок Вінницького міського суду Вінницької області

від 29 травня 2014 р., яким засуджено:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Літинка, Літинського р-ну, Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

за ст. ст. 189 ч. 3, 146 ч. 2, 190 ч. 3, 209 ч. 1, 70 ч. 1 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією коштів отриманих злочинним шляхом та з конфіскацією всього належного йому майна,

виправдано ОСОБА_12 за ст. ст. 27 ч. 3, 28 ч. 3, 357 ч. 3, 27 ч. 3, 14 ч. 1, 190 ч. 4 КК України за відсутністю в його діях складу злочинів;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без реєстрації місця проживання, мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого: 21.10.2004 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 143 ч. 2, 144 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 р., 189 ч. 4, 15, 190 ч. 4, 190 ч. 4, 356, 357 ч. 3, 70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; 12.08.2009 р. Вільнянським районним судом Запоріжської області за ст. ст. 390 ч. 2, 71, 72 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі,

за ст. ст. 189 ч. 3, 146 ч. 2, 357 ч. 3, 190 ч. 3, 70 ч. 1 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

виправдано ОСОБА_13 за ст. ст. 14 ч. 1. 190 ч. 4 КК України за відсутністю в його діях складу злочину;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , без реєстрації місця проживання, з початковою загальною освітою, неодруженою, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючої, раніше судимої: 24.12.2010 р. Замостянським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 680 грн.; 06.07.2012 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п. 2 ст. 76 КК України,

за ст. ст. 27 ч. 5, 189 ч. 3, 146 ч. 2, 357 ч. 3, 27 ч. 5, 190 ч. 3, 70 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України остаточне покарання призначене у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Стягнуто з ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 судові витрати за проведення експертних досліджень по 235 гривень 20 коп. з кожного. Вирішене питання з речовими доказами.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволений частково. Стягнуто на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_12 2000 грн., з ОСОБА_13 5000 грн.

Вироком встановлено, що приблизно на початку квітня 2012 року в м. Вінниці обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, завідомо знаючи, що власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 проживає у даній квартирі сам, зловживає спиртними напоями та легко піддається впливу, вирішили незаконно заволодіти вказаною квартирою та продати її.

13 квітня 2012 року обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , реалізуючи свій намір, прийшли в помешкання потерпілого ОСОБА_7 і, представившись відповідно власницею фірми та охоронцем, познайомилися з ним, повідомивши ОСОБА_7 , що, нібито, хочуть влаштувати його на високооплачувану роботу на їх фірму. Крім того, обвинувачена ОСОБА_14 запевнила потерпілого ОСОБА_7 , що він їй сподобався і вона хоче з ним продовжити спілкування. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ввійшли в довіру до потерпілого ОСОБА_7 та шляхом обману, під приводом влаштування його на роботу, заволоділи його паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 5 лютого 1996 року Замостянським РВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області, та військовим квитком, з метою подальшого використання під час заволодіння квартирою.

Після цього, про свої злочинні наміри обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили обвинуваченого ОСОБА_12 , який погодився прийняти участь у незаконному заволодінні квартирою потерпілого ОСОБА_7 , оформлені її купівлі-продажу та пошуку покупця цієї квартири.

16 квітня 2012 року обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , продовжуючи виконувати спільний з обвинуваченим ОСОБА_12 злочинний план, маючи умисел на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_7 , з метою примушування його надати довіреність на право розпорядження його майном, винайняли квартиру в АДРЕСА_5 , куди привезли потерпілого ОСОБА_7 , запевнивши останнього, що так потрібно для його працевлаштування.

В подальшому, протягом п`яти днів, позбавивши потерпілого ОСОБА_7 волі, перешкоджаючи його вільному пересуванню та спілкуванню, погрожуючи вбивством або спричиненням тілесних ушкоджень йому та його близьким родичам, а також залякуючи і надалі утримувати проти його волі у вказаній квартирі, обвинувачений ОСОБА_13 , за допомогою обвинуваченої ОСОБА_14 , яка вчиняла необхідні дії по незаконному утриманню потерпілого у найманій квартирі, примусив потерпілого ОСОБА_7 підписати довіреність на право розпорядження його квартирою за адресою: АДРЕСА_6 . Сприймаючи вказані погрози, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також життю та здоров`ю своїх близьких родичів, не маючи можливості залишити вказану найману квартиру або повідомити рідних чи звернутись у міліцію, потерпілий ОСОБА_7 погодився підписати таку довіреність.

В той же час, приблизно, з 15 по 20 квітня 2012 року обвинувачений ОСОБА_12 , продовжуючи виконувати спільну з обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 домовленість, з метою заволодіння коштами свого знайомого ОСОБА_18 , запропонував останньому придбати за вигідною ціною квартиру потерпілого ОСОБА_7 , повідомивши йому неправдиву інформацію, що власник бажає швидко реалізувати квартиру в зв`язку із заборгованістю по комунальних платежах та необхідністю швидкого одержання коштів. Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_18 , що документи на квартиру власник втратив, а тому, з метою одержання дублікатів цих документів, ОСОБА_7 надасть йому довіреність з правом вчинення будь-яких дій щодо вищезазначеної квартири. ОСОБА_18 погодився на пропозицію ОСОБА_12 та передав йому у якості завдатку гроші в сумі 850 доларів США.

20 квітня 2012 року, продовжуючи виконувати спільний злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у найману квартиру АДРЕСА_7 виклали для складання та підписання довіреності приватного нотаріуса ОСОБА_19 , якого запевнили, що ОСОБА_7 , у зв`язку з травмою ноги, самостійно не може з`явитись до нотаріальної контори. Для того, щоб не викликати у нотаріуса жодних підозр, обвинувачений ОСОБА_13 , заздалегідь перебинтував ногу потерпілому ОСОБА_7 . В той же день нотаріусом ОСОБА_19 було складено та посвідчено довіреність на ОСОБА_18 на право розпорядження квартирою потерпілого ОСОБА_7 , яку останній підписав.

У подальшому, з метою безперешкодного продажу квартири потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , періодично перевозили його в наймані квартири в АДРЕСА_8 , де незаконно його утримували з 20 квітня 2012 року, приблизно, до 27 квітня 2012 року, по АДРЕСА_9 з 27 квітня 2012 року по 2 травня 2012 року, по АДРЕСА_10 , приблизно, з 2 травня 2012 року по 10 травня 2012 року, не даючи потерпілому ОСОБА_7 змоги вільно пересуватись та спілкуватись будь з ким, даючи тим самим обвинуваченому ОСОБА_12 можливість оформити всі необхідні документи на продаж квартири ОСОБА_7 та отримати кошти від покупця.

Оскільки ОСОБА_18 , будучи, згідно довіреності, представником потерпілого ОСОБА_7 , не міг юридично оформити право власності на квартиру особисто на себе або на свою дружину, він на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_12 погодився підписати договір купівлі продажу квартири від 27 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_20 , згідно з яким покупцем квартири став обвинувачений ОСОБА_12 , а останній, у свою чергу, зобов`язувався переоформити право власності на квартиру за дружиною ОСОБА_18 ОСОБА_21 . Крім того, не будучи обізнаним про злочинні дії та наміри обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вважаючи правомірними свої дії щодо придбання квартири ОСОБА_18 передав ОСОБА_12 у якості завдатку за квартиру гроші в загальній сумі 7650 доларів США, що, згідно офіційного курсу НБУ, на той час становило 61105 гривень 90 копійок, які ОСОБА_12 розділив з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , використавши їх в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою, шляхом вимагання з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, насильства над потерпілим чи його близькими родичами та незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_7 , вчиненого з корисливих мотивів протягом тривалого часу, заволоділи його квартирою АДРЕСА_4 , вартістю 162596 гривень, що є великим розміром, тобто більше, ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_12 зареєстрував на своє ім`я право власності на вказану квартиру та, отримавши можливість самостійно нею розпоряджатись, без відома обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , запропонував своєму знайомому ОСОБА_22 придбати вищевказану квартиру, на що останній погодився. 14 травня 2012 року обвинувачений ОСОБА_12 уклав із ОСОБА_22 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_23 , згідно з яким ОСОБА_12 відчужив ОСОБА_22 квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , за 22000 доларів США. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_12 уклав угоду щодо майна, отриманого в результаті вчинення ним суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації.

Крім того, приблизно, в перших числах травня 2012 року обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 познайомилися з ОСОБА_24 , під приводом працевлаштування останнього, ввійшли до нього в довіру та незаконно заволоділи його пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 9 грудня 2002 року, військовим квитком серії НОМЕР_3 , виданим 10 вересня 1967 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , та трудовою книжкою.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_13 із доповненнями ставиться питання про скасування вироку із поверненням справи на новий судовий розгляд та про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Основними доводами апеляції є те, що вирок ґрунтується виключно на неправдивих показаннях потерпілого ОСОБА_25 , суд послався на докази, здобуті з порушенням вимог закону, безпідставно відхилив клопотання про виклик свідків, будь-яких злочинів він не вчиняв. При призначені покарання не взято до уваги наявність у нього на утримані малолітніх дітей та матері інваліда другої групи.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку та виправдання ОСОБА_13 , посилаючись на недоведеність його вини у вчинені злочинів, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Жоден з допитаних свідків не бачив протиправних дій з боку обвинувачених стосовно потерпілого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 посилається на те, що злочинів не вчиняв, потерпілий ОСОБА_7 , з яким він повністю розрахувався за продаж квартири, його оговорює, будь-яких протиправних дій він не вчиняв.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_26 просить вирок скасувати та справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_14 складу злочинів, вважає її вину не доведеною, протиправного впливу на потерпілого ОСОБА_7 вона не вчиняла, свої висновки суд не обґрунтував.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання. Вважає безпідставним та необґрунтованим рішення суду про виключення кваліфікуючої ознаки вчинення злочину організованою групою, не взявши до уваги те, що обвинувачені мали спільний злочинний план та діяли організовано, розподіливши між собою ролі. Просить призначити обвинуваченим більш суворе покарання, кваліфікувавши їх дії за ознакою вчинення злочину організованою групою. А саме, визнати винним: ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України та призначити покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 146 КК України - 7 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України 3 роки обмеження волі, за ч. 4 ст. 190 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 209 КК України 4 роки позбавлення волі з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом та з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України 6 р. 6 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 70 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. 71 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією коштів, одержаних злочинним шляхом та з конфіскацією майна; ОСОБА_13 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України та призначити покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 146 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України 3 роки обмеження волі, за ч. 4 ст. 190 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 70 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_14 у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України та призначити покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 146 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України 3 роки обмеження волі, за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 14 , ч. 4 ст. 190 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. 70 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, проти інших апеляційних скарг заперечує, просить постановити новий вирок з наведених в апеляції підстав та призначити обвинуваченим більш суворе покарання, виступи потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які проти апеляційних скарг заперечують, просять вирок залишити без змін, виступи обвинувачених та їх захисників, які проти апеляції прокурора заперечують, підтримали апеляційні скарги сторони захисту, пославшись на наведені у них доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 370 КПК України та постановлено законний, обґрунтований і вмотивований вирок. Висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчинені злочинів, за які їх засуджено, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

Доводи обвинувачених та їх захисників про те, що обвинувачені діяли правомірно, допомагаючи ОСОБА_7 у продажу належної йому квартири, будь-яких злочинів не вчиняли, спростовуються показаннями потерпілих, свідків та іншими наведеними у вироку доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 під час досудового слідства та в суді показав, що не мав намірів стосовно відчуження належної йому квартири, шляхом обману ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заволоділи його паспортом, із застосуванням насильства та погроз фізичної розправи над ним та його близькими родичами проти його волі утримували на різних квартирах. Сприймаючи погрози як реальні, він змушений був виконувати їх вказівки, підписав доручення на розпорядження його квартирою, не повідомляв нотаріусам, що діє проти своєї волі, оскільки обвинувачені були поблизу. Йому перев`язали ногу, для того щоб у нотаріуса не виникло питань, чому він не може з`явитись у нотаріальну контору. На квартиру, де його утримували, приходив ОСОБА_12 , який з ним не спілкувався. Потім ОСОБА_13 йому пояснював, що ОСОБА_12 шукає покупця на його квартиру. Під час телефонних розмов із матір`ю, братом та колишньою дружиною ОСОБА_13 та ОСОБА_14 постійно контролювали його, щоб він не повідомив нічого зайвого. Знаючи, що документи на його квартиру знаходяться у матері, він не сподівався, що обвинувачені зможуть так швидко продати її. Під час звільнення він не повідомив відразу працівникам міліції, що його незаконно утримували, так як бажав спочатку поспілкуватись із братом, відповідну заяву у правоохоронні органи подав наступного дня.

Потерпілий ОСОБА_18 показав, що знайомий батьків його дружини ОСОБА_12 запропонував на вигідних умовах придбати квартиру у м. Вінниці за 14000 доларів США. Дану квартиру показав йому ОСОБА_12 та повідомив, що власник втратив документи на квартиру, які необхідно поновити на підставі довіреності від імені власника на його ім`я. Власника квартири ОСОБА_7 він не бачив і ОСОБА_12 чомусь не хотів, щоб він з власником зустрічався. Він сплатив ОСОБА_12 завдаток в розмірі 850 доларів США, а потім ще заплатив 6800 доларів США. Коли з`ясувалось, що неможливо оформити квартиру на себе, так як він є представником продавця, ОСОБА_12 переконав його у необхідності оформити квартиру на нього, а потім ОСОБА_12 переоформить квартиру на нього чи його дружину ОСОБА_21 . Він разом з ОСОБА_13 виписали ОСОБА_7 з квартири. Він розраховував, що батько дружини ОСОБА_27 позичить решту коштів та він повністю розрахується з ОСОБА_12 за квартиру, проте позичити таку суму не вдалось і він відмовився від придбання квартири. ОСОБА_12 спочатку запевняв, що поверне кошти, а потім 15 травня 2012 року приїхав до нього та просив сказати працівникам міліції, що квартиру придбав у ОСОБА_7 за 21000 доларів США, але він у цьому йому відмовив.

Повідомлені потерпілими обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 та іншими наведеними у вироку доказами.

Зокрема, свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які є відповідно матір`ю та братом ОСОБА_7 , повідомили, що дану квартиру придбала матір та оформила її договором дарування на сина, документи на квартиру зберігались у матері, так як ОСОБА_7 зловживав алкоголем, проживав один та його легко було обманути. З середини квітня 2012 року ОСОБА_7 почав відповідати на телефонні дзвінки дуже різко, спілкувався коротко, повідомляв, що змінив роботу і постійно був чимось зайнятий. Лише 11 травня 2012 року вони дізнались, що ОСОБА_7 тримали якісь особи, які шляхом погроз використали ОСОБА_7 та заволоділи належною йому квартирою. ОСОБА_29 допоміг брату звернутись у правоохоронні органи з відповідною заявою.

Свідок ОСОБА_21 підтвердила, що її чоловік ОСОБА_18 довіряв ОСОБА_12 , який був знайомим її батька, сплатив йому завдаток за квартиру в розмірі 850 доларів США, а потім після укладання договору купівлі-продажу квартири та оформлення квартири на ОСОБА_12 , сплатив ще 6800 доларів США. Згодом до її чоловіка та до батька почав систематично телефонувати ОСОБА_13 з вимогою повністю розрахуватись за квартиру. Вони з чоловіком та її батько не змогли позичити необхідних коштів, а тому відмовились від придбання квартири. Проте, ОСОБА_12 грошей не повернув, а 15 травня 2012 року приїхав до них додому в смт. Літин та просив чоловіка, коли до них прийдуть працівники міліції, розповісти, що квартиру чоловік придбав у ОСОБА_7 за 21000 доларів США.

Свої показання потерпілі підтвердили під час очних ставок: ОСОБА_7 з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ( т. 3 а. с. 44-47, 49-50, 51-54); ОСОБА_18 з ОСОБА_12 (т. 3 а. с. 39-43).

Злочинність дій обвинувачених підтверджується також протоколом огляду предметів, вилучених за місцем проживання ОСОБА_12 , серед яких виявлено перепустку ОСОБА_7 та пояснення ОСОБА_12 , в якому він виправдовується у заволодінні квартири ОСОБА_7 , посилаючись на вину циган ОСОБА_30 та ОСОБА_31 (т. 3 а. с. 98-124), протоколом огляду квартири АДРЕСА_11 , яку наймали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , під час якого виявлено та вилучено банківську картку на ім`я ОСОБА_32 , мобільний телефон ОСОБА_7 та документи інших осіб (т. 1 а. с. 219-220). З метою здійснення постійного контролю над потерпілим ОСОБА_7 під час вчинення нотаріальних дій, ОСОБА_13 за вказівкою ОСОБА_12 перев`язав потерпілому ногу. Дану обставину ОСОБА_13 підтвердив під час очної ставки з ОСОБА_12 (т. 3 а. с. 29-33). Про виконання вказівок ОСОБА_12 з приводу заволодіння квартирою потерпілого підтвердила на очній ставці з ОСОБА_12 і ОСОБА_14 (т. 3 а. а. 36-38). Для отримання дублікату договору дарування квартири ОСОБА_12 представився нотаріусу родичем ОСОБА_33 , що підтвердила допитана в якості свідка нотаріус ОСОБА_34 . З метою легалізації майна, а саме квартири потерпілого ОСОБА_7 , отриманої злочинним шляхом, ОСОБА_12 14.05.2012 р. продав дану квартиру ОСОБА_22 , що підтверджується показаннями свідка приватного нотаріуса ОСОБА_23 та копією відповідного договору купівлі-продажу (т. 2 а. с. 57-80). Справа за заявою ОСОБА_22 про заволодіння ОСОБА_12 його коштами в розмірі 22000 доларів США виділена органом досудового розслідування в окреме провадження.

Допитаний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_35 , який не допитувався в суді першої інстанції через відсутність на той час повних анкетних даних, показав, що користується автомобілем марки «БМВ» зеленого кольору та на прохання ОСОБА_13 і ОСОБА_14 здійснював їх перевезення по місту. В тому числі разом з ними перевозив ОСОБА_7 на зустріч з нотаріусом, яка спілкувалась з ОСОБА_7 в його машині за відсутності інших осіб. Будь-якого тиску та насильства щодо ОСОБА_7 з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він не помічав. Також підвозив за продуктами ОСОБА_7 , який був вільний у пересуванні.

Дані показання колегія суддів до уваги не приймає, оскільки потерпілий ОСОБА_7 проти них заперечив, пояснивши, що ніколи самостійно не виходив з квартир, де його примусово утримували, в тому числі не їздив за продуктами. Вхідні двері постійно були замкнені на ключ і він не мав можливості вийти. Він боявся висловлених стосовно нього погроз, а тому виконував вказівки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Крім того, свідок ОСОБА_35 є знайомим обвинувачених та зацікавлений у вирішені справи на їх користь, тоді як показання потерпілого ОСОБА_7 об`єктивно підтверджуються сукупністю вищенаведених доказів.

Дії обвинувачених суд вірно кваліфікував, навівши мотиви прийнятого рішення та належним чином оцінивши досліджені докази. Необґрунтованими є доводи прокурора про неправильне виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки вчинення злочину організованою групою, а також про безпідставне виправдання обвинувачених у готуванні до заволодіння шляхом шахрайства правом розпорядження квартирою ОСОБА_24 . В даному випадку, судом враховано вимоги ст. 28 ч. 3 КК України та взято до уваги те, що в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії вчинено ОСОБА_12 щодо організації та утворення злочинної групи, які саме ролі виконували обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим саме підтверджується наявність певного плану дій, а також те, що він був відомий і схвалений всіма учасниками. Обґрунтувавши у мотивувальній частині вироку свій висновок щодо виключення з обвинувачення вищезазначеної кваліфікуючої ознаки з посиланням на досліджені докази, суд, згідно із вимогами ч. 3 ст. 17 КПК України, усі сумніви з цього приводу оцінив на користь обвинувачених. З таких же підстав не можна погодитись з доводами прокурора про доведеність обвинувачення у готуванні обвинувачених до заволодіння шахрайським шляхом квартирою ОСОБА_24 . З показань свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , на які прокурор посилається в апеляційній скарзі, вбачається, що на їх думку невідомі особи, на вимогу яких ОСОБА_24 просив віддати йому паспорт, можливо мали намір отримати шахрайським способом кредит або заволодіти квартирою. Тобто доводи сторони обвинувачення ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Підстав для скасуванні вироку та постановлення нового вироку за наведеними в апеляції прокурора мотивами немає. Не приймаються до уваги посилання прокурора на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за сукупністю вироків, оскільки відповідно до копії постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 23 квітня 2012 р., ОСОБА_12 був звільнений від покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 квітня 2009 року (т. 1 а. с. 246-257).

Разом з тим, вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_14 шляхом пом`якшення покарання за ст. ст. 27 ч. 5, 190 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, що буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винної та наведеній у вироку обставині, що пом`якшує покарання наявності на утримані двох малолітніх дітей, а також надасть можливість застосувати обраний судом принцип призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим). Крім того, судом першої інстанції не враховані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 23 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 та неправильно застосовано, з посиланням на ч. 4 ст. 70 КК України, принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, за яким ОСОБА_14 була звільнена від відбування покарання з випробуванням. За таких умов кожен вирок має виконуватись самостійно.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України. Призначаючи покарання ОСОБА_13 , суд врахував наявність у нього матері інваліда першої групи, про що йдеться мова в його апеляційній скарзі. Наявність у ОСОБА_13 малолітньої дитини не є підставою для пом`якшення покарання з огляду на зазначені у вироку негативні дані про його особу. Крім того, покарання за вчинення тяжких злочинів призначене ОСОБА_13 у розмірі, який є ближчим до мінімального строку, передбаченому відповідними санкціями.

Заява обвинуваченого ОСОБА_12 про застосування акту амністії задоволенню не підлягає, оскільки згідно із п. є ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, засуджених за ч. 3 ст. 189 КК України.

Керуючись 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 р. щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без змін. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України даний вирок стосовно ОСОБА_14 в частині призначеного покарання - змінити. Пом`якшити ОСОБА_14 покарання за ст. ст. 27 ч. 5, 190 ч. 3 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та виключити з вироку призначення ОСОБА_14 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_14 засудженою за ст. ст. 27 ч. 5, 189 ч. 3 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна; за ст. 146 ч. 2 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ст. 357 ч. 3 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень; за ст. ст. 27 ч. 5, 190 ч. 3 КК України на 4 роки позбавлення волі. В силу ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Даний вирок та попередній вирок стосовно ОСОБА_14 звернути до самостійного покарання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заяву ОСОБА_12 про застосування до нього акту амністії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженими ОСОБА_13 , ОСОБА_12 з дня отримання її копії.

Судді: (підписи)

Вірно: