провадження № 1-кп/200/92/2014 справа № 200/9065/13-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2014 року серпня 15 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську в залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1 2013 04 064 0003507, справу за висунутим обвинуваченням проти:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, народженої у м. Первомайську Харківської області, українки за національністю, з повною середньою освітою, розлученої, не працюючої, яка проживає з малолітнім сином ОСОБА_5 , 2005 року народження, на АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованою на АДРЕСА_2 , з огляду на ст. 88 КК України раніше не судимої,
у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
18 травня 2013 року близько 20 години 30 хвилин в АДРЕСА_3 , з метою обернення на свою користь продукції виробничо-технічного призначення ОСОБА_4 з користі, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно під виглядом покупця крадькома взяла з різних прилавків та склала до наявної при ній жіночої сумки бальзам-ополіскувач торгівельної марки «Пантін» артикулу 100479, шампунь торгівельної марки «Хенд енд Шолдерс» артикулу 100562, два шампуні-кондиціонера торгівельної марки «Хенд енд Шолдерс» артикулу 100571, два шампуні торгівельної марки «Хенд енд Шолдерс» артикулу 161774, шампунь торгівельної марки «Хенд енд Шолдерс» артикулу 231036, дві фарби для волосся торгівельної марки «Лореаль Ресіталь Преференс» артикулу 253492, три фарби для волосся торгівельної марки «Лореаль Ресіталь Преференс» артикулу 259487, фарбу для волосся торгівельної марки «Лореаль Ресіталь Преференс» артикулу 377799, фарбу для волосся торгівельної марки «Лореаль Ресіталь Преференс» артикулу 385377, тим самим повторно таємно заволоділа майном загальною вартістю на суму в 473 гривні 60 коп., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Руш», яким розпорядилася на власний розсуд, залишивши місце злочину.

Підсудна ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у скоєному діянні, щиросердно розкаялася та засудила вчинене і, будучи допитаною в судовому засіданні, докладно розповіла про встановлені вище обставини злочину. Пояснила суду, що у травні 2013 року в вечірній час вона зайшла до магазину «Єва» на вулиці Барикадній, де вона почала крадькома складати до наявної при ній сумки різні шампуні та фарби для волосся, переконавшись, що за її діями ніхто не стежить. Зі слів підсудної, на касі вона розрахувалась за упаковку серветок, які взяла для того, щоб відволікти увагу охорони, після чого безперешкодно залишила магазин.

Окрім зізнання підсудної, її вина у вчинені злочину підтверджується сукупністю достатніх даних, добутих за допомогою зібраних доказів, достовірність яких учасниками судового провадження не заперечується, на підставі чого фактичні обставини у судовому засіданні з`ясовані згідно з істиною у встановленому порядку за частиною третьою статті 349 КПК України. Зокрема, сторони обвинувачення і захисту не оспорюють фактичні дані заяви про вчинення злочину (т. 1 а.с. 4), які в сукупності з відомостями проведеної інвентаризації (т. 1 а.с. 11-12) вказують на недостачу належного ТОВ «Руш» товару, загальна вартість якого підтверджена довідкою (т. 1 а.с. 13), що доводить дійсність предмету злочину і саму подію таємного заволодіння ним. Речовим доказом визнано відеозапис камер спостереження (т. 1 а.с. 67-68), що викриває ОСОБА_4 у причетності до злочину і прямо доводить використаний нею спосіб заволодіння майном власника магазину.

Оцінивши показання ОСОБА_4 в суді у тісному зв`язку з доказами, що її викривають, належить дійти переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних підсудною добровільно, значення змісту яких вона правильно розуміє, що згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

ОСОБА_4 за вчинену нею 30.04.2013 крадіжку засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 з призначенням покарання, яке за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України поглинене більш суворим покаранням за вироком того ж суду від 24.07.2013, від відбування якого вона була звільнена на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. За вчинену 13.05.2013 крадіжку ОСОБА_4 засуджена 17.06.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська вироком з призначенням покарання. У з`ясованих обставинах спосіб обману використаний для отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно, що виключає склад шахрайства, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 17 постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин обвинувачення в їх сукупності, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 та обставини нею скоєного знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а її умисні дії, що виразилися в таємному заволодінні чужим майном особою, яка раніше вчинила крадіжку, підлягають кваліфікації крадіжкою за ч. 2 ст. 185 КК України за ознакою повторності.

Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує характер корисливого злочину середньої тяжкості, що посягає на відносини приватної власності, непорушність яких гарантована державою. За повного визнання своєї вини схильною до девіантної поведінки підсудною, яка має на утриманні малолітнього сина, не зайнятою суспільно корисною працею, яка на обліку у психіатра не перебуває, однак перебуває під диспансерно-динамічним наглядом лікаря нарколога через психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, включно з кофеїном, суд до пом`якшуючої покарання обставини згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України відносить активне сприяння розкриттю вчиненого злочину та проявлене в судовому засіданні щире каяття.

Відповідно, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, її віку і освітньо-кваліфікаційного рівня суд за стійким внутрішнім переконанням в силу ст. 65 КК України знаходить за необхідне для її виправлення призначити у виді покарання позбавлення волі, визначивши достатній для попередження нових злочинів строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а підсудну спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 185 КК України.

У справі з`ясовано, що ОСОБА_4 винна у множинності злочинів, вчиненій нею у червні-липні 2013 року до постановлення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська попереднього вироку, яким вона засуджена 31.10.2013 з призначенням остаточного покарання згідно з ст.ст. 71, 78 ч. 3 КК України з частковим приєднанням покарання за сукупністю з вироком того ж суду від 17.06.2013, а також за сукупністю з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно, ОСОБА_4 скоїла злочини, які входять до сукупності, вчиненої протягом іспитового строку, визначеного вироком суду, що враховано під час призначення остаточного покарання за попереднім вироком.

Водночас, Ленінський районний суд м. Дніпропетровськ згідно з ст. 86 КК України внаслідок амністії за п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнив ОСОБА_4 від відбування остаточного покарання, яке визначив 23.06.2014 постановленим вироком згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, обмежившись поглиненням менш суворого покарання більш суворим, призначеним попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013 згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за вироком того ж суду від 31.10.2013, оскільки ОСОБА_4 винна у вчиненні злочину, що мав місце в липні 2013 року до їх постановлення із засудженням за вчинені злочини у липні-серпні 2013 року.

З цих мотивів суд вважає відсутніми підстави згідно з ст.ст. 70, 71 КК України для призначення за вчинений злочин більш суворого покарання за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків.

Спираючись на встановлені обставини справи, з урахуванням середньої тяжкості вчиненого злочину в сукупності з добутими даними про майновий і сімейний стан винної особи слід прийняти до уваги зміни в її особистості, проявлені в судовому засіданні під виховним впливом притягнення до кримінальної відповідальності з невідворотністю покарання, режиму попереднього ув`язнення за попереднім вироком з 19.11.2013 до 23.06.2014, і, в цілому, судового процесу, що вказують на її готовність до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення підсудної без відбування покарання із звільненням від такого згідно з ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні передбаченої за ч. 2 ст. 185 КК України крадіжки, призначивши у виді покарання один рік позбавлення волі, від відбування якого згідно з ст. 75 КК України звільнити під умовою, що вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Речові докази:

DVD-R диск з відеозаписом камер спостереження, протоколи допитів свідків та інші документи про зафіксовані процесуальні дії, зберігати у кримінальній справі.

Вирок, за виключенням підстав заперечення обставин, дослідження яких під час судового розгляду визнано недоцільним, підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня, із плином яких набирає законної сили. Копію вироку вручити підсудній та прокурору негайно.
Головуючий