Дата документу 26.02.2026 Справа № 333/9787/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/9787/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/482/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апатіти Мурманської області рф, громадянина росії, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 квітня 2026 року включно з можливістю внесення застави в розмірах та умовах, визначених в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2025 року -,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 квітня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування скарги вказує, що відносно ОСОБА_7 неодноразово продовжувався запобіжний захід, при цьому, будь-яких даних, які б свідчили про затягування кримінального провадження з вини обвинуваченого матеріали справи не містять.

Крім того зазначає про відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 неодноразово обирались запобіжні заходи, жодного разу обвинувачений не переховувався, не оголошувався у розшук та не має документів, які б давали йому можливість залишити територію України та вільно пересуватися.

Звертає увагу на те, що обізнаність про анкетні дані та місце проживання потерпілих та свідків не дає підстави вважати про вчинення можливого тиску на них з боку обвинуваченого, за весь час перебування під вартою ОСОБА_7 ані особисто, ані через третіх осіб не намагався схилити потерпілих чи свідків до дачі інших показів, які б суперечили тим, які вони надавали під час досудового розслідування.

Зазначає, що ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення повністю нівелюється перебуванням обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом.

Також вказує, що на час затримання, обвинувачений мав постійне місце проживання, де вже протягом тривалого часу мешкає з двоюрідною сестрою, яка є інвалідом 2 групи, а тому за вказаною адресою адвокат вважає цілком можливим виконувати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Повідомлений належним чином через адміністрацію ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» обвинувачений ОСОБА_7 , із клопотанням про забезпечення його участі у судовому засіданні не звернувся.

Захисник та прокурор також, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явились, із клопотаннями про особисту участь у судовому засіданні не звертались.

З огляду на те, що сторонами кримінального провадження не заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за доцільним проводити розгляд апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризик переховування від суду і наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі до 8 років, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 , в разі визнання його винним, а тому продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, у даному випадку, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження ризику переховування, оскільки, як встановлено з матеріалів провадження, у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні стійкі соціальні зв`язки, які б на переконання колегії суддів, були б для нього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

На продовження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить той факт, що із матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд справи триває, із журналу судового засідання від 2 лютого 2026 року випливає, що не всі свідки у даному кримінальному провадженні були допитані судом, і, відповідно, їх покази не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, а будучі обізнаним про анкетні дані свідків, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може здійснювати на свідків незаконний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є актуальним та не зменшився, з огляду на дані обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, а звільнившись 18 квітня 2025 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, вже 25 червня 2025 року вчинив дії, за які й цьому кримінальному провадженні новий обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину.

Більш того, колегія суддів враховує вказані в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох епізодів умисних злочинів, які направлені на власне збагачення та наживу, а з урахуванням того, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності вказує на наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_7 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Підсумовуючи викладене, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого місця проживання до його затримання, не вказують на те, що ОСОБА_7 не вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та не свідчать про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 квітня 2026 року включно, з можливістю внесення застави в розмірах та умовах, визначених в ухвалі слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4