Справа № 577/3800/25
Провадження № 1-кп/577/146/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000587 від 10 червня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Середина-Буда Сумської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України,

В С Т А Н О В И В :

09.06.2025 року близько 07 год. 00 хв. потерпілий ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 перебували в гостях у ОСОБА_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, електровелосипед марки «Billgery», належний ОСОБА_4 , поставили у сарай, яким користувався ОСОБА_5 . Будучи усвідомленим, що електровелосипед марки «Billgery», належний ОСОБА_4 , знаходиться у сараї за місцем його мешкання у ОСОБА_5 виник злочинний корисливий намір, направлений на таємне викрадення вказаного електровелосипеда. Реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року (затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX) та неодноразово продовженого Указом Президента України, останній раз Указом Президента України від 12.01.2026 року № 40/2026, (затвердженого Законом України від 14.01.2026 року № 14366) до 04.05.2026 року, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, відкривши двері сараю, які були не замкнені на запірний пристрій, зайшов до сараю та взяв електровелосипед марки «Billgery», належний ОСОБА_4 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-25/9608-ТВ від 25.06.2025 року 23 960 грн. 00 коп. Одразу після цього, ОСОБА_5 разом із викраденим електровелосипедом марки «Billgery», належним ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди в розмірі 23 960 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, відшкодував шкоду потерпілому та попросив вибачення.

Потерпілий ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, надав покази, що днів за 4-5 до 09.06.2025 року приїхав разом з ОСОБА_8 до м. Конотоп та поїхали на квартиру АДРЕСА_4 , де в той час проживав ОСОБА_5 . Електровелосипед поставив в сарай, який знаходився біля будинку. 10.06.2025 року виявив пропажу електровелосипеду. Звернувся з заявою до Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області. Згодом дізнався, що електровелосипед викрав син його дружини. Претензій до ОСОБА_5 немає, електровелосипед йому повернутий, просить суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , надала покази, що вона рідна матір обвинуваченого ОСОБА_5 . Дійсно вона з чоловіком на початку червня 2025 року перебували в квартирі АДРЕСА_4 . Так, вона давала сину ключі від сараю, щоб він їх віддав ОСОБА_4 . Згодом дізналася, що її син викрав електровелосипед, належний чоловіку.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, підтверджується наступними доказами, які були надані суду стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні, а саме: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.06.2025 року, рапортом про виявлене кримінальне правопорушення, заявою ОСОБА_5 , протоколом огляду місця події від 10.06.2025 року з фото таблицею до нього, протоколом огляду місця події від 10.06.2025 року з фото таблицею до нього, постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11.06.2025 року, ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду від 13.06.2025 року, висновком експерта № СЕ-19/119-25/9608-ТВ від 25.06.2025 року, протоколом слідчого експерименту від 27.06.2025 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , висновком судово-психіатричного експерта № 1032 від 04.12.2025 року.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вони є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України.

Судом забезпечено дотримання положень ст. 22 КПК України щодо створення умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків, змагальність як основу кримінального провадження.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, суду надано не було.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 185 ч. 4 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Відповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 у справі Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинене кримінальне правопорушення; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових кримінальих правопорушень самим засудженим; запобігання вчиненню нових кримінальих правопорушень з боку інших осіб.

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 року у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Так, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) без порушень поведінки, про те на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував заподіяну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Згідно із вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Положення ст. 69 КК України підлягають виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суворими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. З огляду на це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Отже, підставами призначення основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані, які певним чином характеризують особу винного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків, бажанні виправити наслідки вчиненого.

На переконання суду, факт щирого каяття ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення знайшов своє відображення, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду неодноразово висловлював належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд, вислювлював щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовність нести відповідальність за його вчинення, усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не повторювати протиправну поведінку в майбутньому, що свідчить про дійсне його каяття. Належним продовженням переконливої позитивної процесуальної поведінки обвинуваченого стали під час судового розгляду його пізнавальні покази. Крім того, обвинувачений пояснив, що наразі він проходить стажування та має наміри працевлаштуватися, бажає змінити своє життя, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою, читає художню літературу, займається спортом.

Отже суд, враховуючи наявність наведених вище декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував заподіяну шкоду, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після їх, враховуючи особу винного, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, надав пізнавальні покази, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, має родину, доходить висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для застосування ст. 69 КК України та при призначенні основного, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 185 ч. 4 КК України, у виді громадських робіт.

На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідною й достатньою для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Цивільний позов відсутній.

Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судової товарознавчої експертизи в розмірі 1782 грн. 80 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності зі ст. 124 КПК України на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування не застосовувалися.

Керуючись ст. 100, 124, 126, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 ) на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1782 грн. 80 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 червня 2025 року, на електровелосипед марки «Billgery», синього кольору, - скасувати.

Речові докази після вступу вироку в законну силу, а саме: електровелосипед марки «Billgery», синього кольору, який належить ОСОБА_4 , та переданий йому під збережну розписку, йому і залишити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1