Справа № 461/4318/24
Провадження № 1-кс/461/3169/26
УХВАЛА

25.05.2026 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів,

встановив:

слідчий 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про вирішення долі речового доказу у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи наведене клопотання, слідчий вказує, що 26.05.2024 слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області внесені відомості в ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000153 за фактом замаху на контрабандне переміщення на територію України наркотичних засобів та психотропних речовин, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування стало повідомлення, що надійшло до слідчого відділу від Львівської митниці ДМСУ №158/24 від 26.05.2024 про виявлення ознак кримінального правопорушення. Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що 26.05.2024 близько 10 год 30 хв під час здійснення митного огляду на МПП «Краківець» із залученням службової собаки на кличку «Айрон» рейсового автобуса марки «Setra» д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснював рух за маршрутом «Запоріжжя Прага», під пасажирським сидінням № 24, з ознаками часткового приховування від митного контролю, було виявлено прозорий полімерний пакет із речовиною рослинного походження зеленого кольору, із характерним запахом «канабісу», вагою близько 1,812 грам.

26.05.2024 слідчими УСБУ у Львівській області проведено огляд місця події у зоні митного контролю на території міжнародного пункту пропуску через державний кордон України «Краківець», що розташований за адресою: смт. Краковець Яворівського району Львівської області, вул. Михайла Вербицького, 54.

За результатами проведеної слідчої дії виявлено та вилучено прозорий полімерний пакет із речовиною рослинного походження зеленого кольору з характерним запахом «канабісу», вагою близько 1,812 грам.

Відповідно до висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/114-24/21880-НЗПРАП від 15.10.2024, за результатами проведення експертного дослідження встановлено, що надана речовина рослинного походження зеленого кольору з характерним запахом «канабісу», масою 1,45 грам, є канабісом, який віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено.

01.06.2024, у зв`язку з внесенням змін 24.05.2024 до постанови Кабінету Міністрів України №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» щодо віднесення, зокрема «канабісу», до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, постановою слідчого правову кваліфікацію кримінального провадження змінено з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305 КК України.

14.05.2026 у вказаному кримінальному провадженні, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийнято рішення про його закриття.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження необхідність у подальшому застосуванні арешту майна відпала.

Таким чином, з урахуванням рішення про закриття кримінального провадження, відсутності потреби у подальшому зберіганні вилученого майна як речових доказів та неможливості його використання або повернення, виникла необхідність у скасуванні арешту на тимчасово вилучене майно та вирішенні питання про його знищення у встановленому законом порядку.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Слідчий ОСОБА_3 подав до суду заяву, згідно якої просить проводити розгляд справи без участі сторони обвинувачення.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду справи або обставин які зумовлюють неможливість проведення цього розгляду, внаслідок неявки прокурора, не встановлено.

У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється (ч. 4 ст. 107 КПК України).

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Встановлено, що постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 від 14.05.2026 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153 від 26.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 305 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 305 КК України.

Цією ж постановою вирішено виключити з числа речових доказів речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, масою 1,18 грам, яка знаходиться в полімерному пакеті Експертної служби МВС №6060925.

Згідно наявної у матеріалах справи постанови старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_4 від 26.05.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153 від 26.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 305 КК України, визнано речовими доказами прозорий полімерний пакет із вмістом іншого прозового полімерного пакету, в якому знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору із характерним запахом, вагою брутто близько 1,812 грам.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 28.05.2024 року (справа №461/4318/24, провадження №1-кс/461/3256/24) в межах зазначеного кримінального провадження накладено арешт на прозорий полімерний пакет із вмістом іншого прозового полімерного пакету, в якому знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору із характерним запахом, вагою брутто близько 1,812 грам.

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, згідно прохальної частини якого просить:

1.Вирішити питання долі речових доказів на які ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.05.2024, справі №461/4318/24, провадження 1-кс/461/3256/24 у кримінальному провадженні №0000153 від 26.05.2024 накладений арешт, а саме:

-прозорий полімерний пакет, в якому знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору, із характерним запахом, вагою брутто близько 1.812 грам;

-акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.05.2024 на 1 арк.

2.Надати дозвіл на знищення речових доказів, а саме: номерний полімерний пакет Експертної служби МВС (6060925), у якому знаходиться речовина рослинного походження зеленого кольору канабіс, вагою 1,18 грам.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Як наведено вище, постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 від 14.05.2026 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000153 від 26.05.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 305 КК України, вирішено виключити з числа речових доказів речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, масою 1,18 грам, яка знаходиться в полімерному пакеті Експертної служби МВС №6060925.

Отже, виносячи відповідну постанову в цій частині слідчий фактично вирішив виключити з числа речових доказів речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, масою 1,18 грам, яка знаходиться в полімерному пакеті Експертної служби МВС №6060925. Тобто на даний момент ця речовина, внаслідок винесення слідчим відповідного процесуального рішення, не має статусу речового доказу у кримінальному провадженні.

Більше того, клопотання подане слідчим ОСОБА_3 адресоване слідчому судді, в той час як згідно п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу

Варто також відзначити наступне.

Обґрунтовуючи відповідне клопотання, слідчий посилається на практику Верховного Суду, зазначаючи те, що після закриття кримінального провадження арешт майна підлягає скасуванню, якщо відпали підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження (зокрема слідчий вказує правову позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 07.05.2025 у справі №335/12523/23).

Однак, таке посилання слідчого є необґрунтованим і безпідставним, адже наведену ним постанову не можна вважати релевантної до даної справи з огляду на наступне:

-у справі №335/12523/23 Верховний Суд оцінював питання долі речового доказу у кримінальному провадженні, в якому ухвалено вирок;

-у справі №335/12523/23 суд першої інстанції вирішив конфіскувати речовий доказ, а апеляційний суд застосував до нього спеціальну конфіскацію, як до знаряддя вчинення злочину.

Крім того, оцінюючи доводи слідчого, також враховую наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року (справа №554/2506/22 провадження № 51-4350кмо23), серед іншого, наведено наступне.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Саме із таких настанов виходить ОП ККС щодо застосування приписів ч. 4 ст. 132 КПК.

У справі яка розглядалась Об`єднаною палатою, кримінальне провадження закрив керівник органу досудового розслідування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, а тому суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді про арешт майна в межах кримінального провадження, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Ситуація яка має місце у цій справі відрізняється лише тим, що постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим, а не керівником органу досудового розслідування. Отже, підстав для неврахування наведеної позиції не встановлено, адже зазначені висновки стосуються питання, яке за своєю суттю частково є тотожним за характером правовідносин порушених слідчим.

Крім того, Об`єднана палата у своєму рішенні також зазначила наступне.

Висновок щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК:

У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

Відтак, звертаючись до слідчого судді з відповідним клопотанням слідчий ОСОБА_3 фактично проігнорував 1 ч. 4 ст. 132 КПК України.

Окремо, слід відзначити, що запропонований у прохальній частині клопотання спосіб його вирішення, а саме «Надати дозвіл на знищення речових доказів» не передбачений чинним КПК України. Крім того, незрозумілим є і те, як можна вирішити долю речового доказу в той час, як слідчий ОСОБА_3 у постанові про закриття кримінального провадження виключив з числа речових доказів речовину рослинного походження зеленого кольору канабіс, масою 1,18 грам, яка знаходиться в полімерному пакеті Експертної служби МВС №6060925. Також, слідчим взагалі не обґрунтовано клопотання в частині вирішення долі акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.05.2024 на 1 арк, тобто не висловлено жодних пропозицій з цього питання.

Таким чином, в ході розгляду клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів встановлено, що воно є необґрунтованим, містить посилання на нерелевантну судову практику та не ґрунтується на положеннях процесуального закону.

На підставі наведеного, зважаючи на зазначені вище положення закону, а також обставини встановлені в ході розгляду справи, приходжу до висновку про необґрунтованість клопотання та відсутність законних підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 100, 132 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Львівської області, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1