УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 583/5653/25

провадження № 51-1219 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 березня 2026 року,

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені обставини

За вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 02 березня 2026 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вирішено питання щодо арешту майна, цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За обставин, детально викладених у вироку, 04 листопада 2025 року дільничний офіцер поліції сектору превенції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , який призначений на вказану посаду відповідно до наказу начальника ГУНП в Сумській області № 243о/с від 01 травня 2025 року, та поліцейський-водій взводу №2 роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Сумській області капрал поліції ОСОБА_6 , який призначений на вказану посаду, відповідно до наказу начальника УПО в Сумській області № 264 о/с від 31 жовтня 2024 року, перебували на службі у складі спільного наряду УПО в Сумській області та Охтирського РВП ГУНП в Сумській області по охороні громадського порядку та оперативного реагування на тривожні сповіщення з охоронюваних УПО в Сумській області об`єктів - «Естафета 25», та виконували свої службові обов`язки, передбачені статтями 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію», наказом МВС України № 357 від 27 квітня 2020 року «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», наказом МВС України №650 від 28 липня 2017 року «Про затвердження Інструкції з організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад», посадової інструкції дільничного офіцера поліції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, затвердженої начальником Охтирського РВП ГУНП в Сумській області 29 квітня 2023 року, посадової інструкції поліцейського - водія взводу № 2 роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Сумській області, затвердженої т.в.о. командира батальйону УПО в Сумській області 01.07.2025, у однострої поліцейського, з табельною вогнепальною зброєю, на закріпленому за УПО в Сумській області службовому автомобілі «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 .

04 листопада 2025 року о 19:39 год, під час виконання службових обов`язків та патрулювання м. Охтирка Сумської області, зазначений наряд працівників поліції отримав службове завдання № 244694419 про спрацювання технічних засобів охорони в магазині «Світ Продуктів» за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Миколи Хвильового, 1, причиною якого стало непорозуміння між працівником зазначеного магазину та одним із його відвідувачів.

Того ж дня о 19:47 год, після прибуття на місце події до магазину «Світ Продуктів» за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Миколи Хвильового, 1, дільничний офіцер поліції сектору превенції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та поліцейський - водій взводу № 2 роти реагування батальйону Управління поліції охорони в Сумській області капрал поліції ОСОБА_6 виявили у торговому залі зазначеного магазину ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та не розрахувався з продавцями магазину за придбаний товар, причиною чого став виклик до магазину працівників поліції.

У подальшому під час перевірки працівниками обставин, які стали причиною виклику працівників поліції, 04 листопада 2025 року о 19:55 год, ОСОБА_4 , будучи на вулиці біля входу до магазину «Світ Продуктів», що розташований за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним перебувають поліцейські, які виконують свої службові обов`язки, передбачені ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю працівнику правоохоронного органу, посягаючи на здоров`я дільничного офіцера поліції сектора превенції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, кулаком своєї правої руки заподіяв один удар ОСОБА_5 в ліву частину обличчя, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: в ділянці верхньої повіки ліворуч по зовнішньому її краю з переходом на нижню повіку синець; в ділянці спинки носа ліворуч синець; забійні синці лівої надбрівної дуги, скулової ділянки зліва, тобто умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

У результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження: в ділянці верхньої повіки ліворуч по зовнішньому її краю з переходом на нижню повіку синець; в ділянці спинки носа ліворуч синець; забійні синці лівої надбрівної дуги, скулової ділянки зліва, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на підстави, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції або змінити судові рішення та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Засуджений, стверджує, що місцевий суд безпідставно відмовив у застосуванні положень ст. 75 КК, з огляду на значну кількість пом`якшуючих обставин, суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів мотивів щодо відхилення його доводів у цій частині.

Стверджує про наявність низки обставин, які свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, зокрема раніше не судимий, повністю визнав вину, щиро розкаявся, має позитивні характеристики, є учасником бойових дій, має державні відзнаки, відшкодував потерпілому моральну шкоду.

Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на обставини, що характеризують його особу - нібито самовільне залишення військової частини.

Вважає судові рішення такими, що не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення його характер, особу обвинуваченого, який вину визнав, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не судимий. Суд також врахував вік, сімейний стан та стан здоров`я (переніс черепно мозкову травму) обвинуваченого, відсутність скарг на поведінку ОСОБА_4 за місцем реєстрації та проживання, його позитивну характеристику, має статус учасника бойових дій та нагороджений медалями - Ветеран війни та Незламним героям російсько - української війни.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, місцевий суд встановив, що відповідно до пояснень самого обвинуваченого та згідно доповіді командира в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_4 28 травня 2024 року самовільно залишив військову частину в якій проходив службу та не повернувся до виконання службових обов`язків.

Також суд першої інстанції дослідив досудову доповідь органу пробації, відповідно якої ОСОБА_4 має середній ризик небезпеки для суспільства та середній ризик вчинення нового злочину.

Таким чином, урахувавши вказані обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК у виді обмеження волі на строк, необхідний і достатній для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів зауважує, що обставини, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, були враховані місцевим судом, а покарання ОСОБА_4 призначене в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 345 КК.

Із позицією місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання погодився й апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами сторони захисту в межах, визначених ст. 404 КПК.

Цей суд спростував позицію скаржників щодо можливості застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, навівши належні мотиви прийнятого рішення. При цьому спростував доводи щодо наявності активного сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки така обставина судом першої інстанції не встановлена, посилання на неї у обвинувальному акті теж відсутнє, що дало підстави апеляційному суду зробити висновок про її відсутність.

Посилаючись на встановлені місцевим судом обставини, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем, 29 травня 2024 року самовільно залишив в/ч НОМЕР_2 , в якій проходив службу, та до цього часу не повернувся до виконання службових обов`язків, що підтверджується поясненнями самого обвинуваченого та доповіддю командира цієї частини.

Також суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що відшкодування обвинуваченим моральної шкоди, саме по собі не може розцінюватися як достатня підстава для застосування положень ст. 75 КК. Такий переказ здійснений не під час досудового розслідування чи в ході судового розгляду, коли обвинувачений мав реальну можливість добровільно продемонструвати щирий жаль і прагнення компенсувати завдану шкоду, а лише після постановлення вироку, тобто вже в умовах усвідомлення неминучості юридичних наслідків.

Злочин обвинуваченим вчинений відносно працівника поліції під час виконання останнім своїх службових обов`язків, спрямованих саме на припинення протиправних дій обвинуваченого, який не хотів розраховуватися за придбаний товар у магазині. У працівника поліції особливий авторитет, оскільки на нього покладається захист конституційного ладу, територіальної цілісності та боротьби зі злочинністю під час надзвичайних ситуацій, тим більше, в період введення на території України воєнного стану внаслідок протидії збройній агресії російської федерації, що в сукупності з викладеним вище свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Апеляційний суд зауважив, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин з наслідками, які були встановлені судом у цьому кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, відповідають вимогам статей 370, 419 КПК та не викликають сумнівів у їх правильності.

Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2026 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 березня 2026 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3