Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 336/4850/25
Провадження №: 1-кп/332/180/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Заводського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005526 від 27 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти заявленого клопотання. Просив застосувати запобіжний захід або у вигляді домашнього арешту за місцем проживання або віддати його під нагляд командування військової частини, оскільки він на даний час продовжує бути військовослужбовцем. Крім того, зазначив, що у будинку, де він проживає, на одному поверсі із ним також проживає співробітник відділку поліції, яка може здійснювати за ним контроль. Зауважив, що він ніколи не переховувався та не має намір переховуватися від суду.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення вказаного клопотання. Зауважила, що прокурором не надано доказів на підтвердження наявності ризиків переховування, впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. Всі посилання прокурора зводяться лише до припущень, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Зауважила, що лише тяжкість покарання не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Положеннями ст. 199 КПК України визначений порядок продовження строку тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.01.2025 було застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено по 03 квітня 2026 року (включно).

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд вважає, що прокурор належним чином мотивував своє клопотання.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та при продовженні даного виду запобіжного заходу, відносно обвинуваченого, на даний час не відпали і не зменшились, оскільки ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, два з яких законодавцем віднесенв до категорії особливо тяжких злочинів, а санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Так, обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення. Так само, з метою переховування від органів досудового розслідування та уникнення покарання, може повторно вчинити злочин, передбачений Розділом ХІХ КК України, у тому числі кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 407, 408 КК України.

Крім того, обвинувачений може перешкодити встановленню обставин у справі, узгодивши свої показання з показаннями потерпілої та свідків або вчинити тиск з метою спонукання їх змінити показання, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості.

Судом також узято до уваги, що у справі ще не досліджені усі докази, не допитані свідки та потерпіла, а отже не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі.

Суд не погоджується із думкою сторони захисту про можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту або особистої поруки, оскільки відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, з метою виконання процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, як то впливу на свідків, потерпілу та вчинення інших злочинів суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 слід продовжити на шістдесят днів, без можливості внесення суми застави.

Так, вирішуючи питання про можливість встановлення розміру застави, суд враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких суд може не визначити розмір застави у кримінальних провадженнях, у тому числі, щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства, а також під час дії воєнного стану щодо злочинів, передбачених, в тому числі ст.ст. 407, 408 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто по 11 травня 2026 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення до Запорізького апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1