КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/1150/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2460/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0000191 - прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000191 від 28.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно із забороною відчуження та розпорядження, а саме: 21 системний блок, які опечатані бирками поліції, а саме: NPU 1034827; 1034822; 1034828; 1034821; 1034823; 1034823; 1034819; 1034844; 1034820; 1034824; 1034826; 1034831; 1034825; 1034841; 1034832; 1034838; 1034830; 1034843 ;1034840; 1034842; 1034839; 1034829; 22 монітори, опечатано бирками поліції, а саме: NPU 1034874; 1034833; 1034834; 1034848; 1033292; 1033293; 1033299; 1033291; 1033295; 1033290; 1034813; 1033289; 1033294; 1033296; 1033297; 1033298; 1034819; 1034917;1033300; 1034836; 1034837; 1034835; 21 шт. оптичні комп`ютерні мишки поміщені до спец, пакету Е 27393948; 21 комп`ютерна клавіатура, з них в кількості 8 штук поміщено до спец, пакету Е 27393948, яке було вилучене під час обшуку 28.01.2026 за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини 47.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Апелянт вказує на те, що 28.01.2026 під час проведення невідкладного обшуку у нежитловому приміщенні вилучено комп`ютерну техніку (21 системний блок, 22 монітори, 21 комп`ютерну мишку, 21 клавіатуру), яка постановою слідчого від 28.01.2026 визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Клопотання про арешт майна було подано з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх використання у подальшій протиправній діяльності. На переконання апелянта, у клопотанні чітко визначено мету арешту та наведено обставини, які свідчать про зв`язок вилученого майна з предметом досудового розслідування.

Апелянт не погоджується з висновком слідчого судді про недотримання вимог щодо конкретизації мети арешту та переліку майна, вважаючи такий висновок помилковим і таким, що не ґрунтується на змісті поданого клопотання.

Також апелянт зазначає, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, оскільки використовувалося, як засіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані для доказування обставин провадження.

Незастосування арешту створює ризики втрати, приховування, пошкодження або повторного використання майна для вчинення кримінальних правопорушень, а тому застосування такого заходу є необхідним та співмірним. При цьому, арешт має тимчасовий характер, не позбавляє права власності, а спрямований виключно на забезпечення завдань кримінального провадження.

Власник майна, його представник та прокурор у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що в провадженні слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 28.01.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні досліджуються обставини здійснення незаконної діяльності з організації або проведення азартних ігор за адресою: м. Київ, вул. пр. Червоної Калини, 47.

28.01.2026 у період часу 21:23 год. до 22:29 год. у відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України з метою врятування майна, а саме: речей, які є доказами вчинення кримінального правопорушення, проведено обшук у нежитловому приміщенні за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини,47, під час якого виявлено та вилучено: 21 системний блок, 22 монітори, 21 шт. оптичних комп`ютерних мишок, 21 комп`ютерна клавіатура.

Постановою старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 28.01.2026 вилучені в ході обшуку речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000191 від 28.01.2026.

Додатково, постановою старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 28.01.2026 нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 47, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000191 від 28.01.2026.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, нежитлові приміщення, розташовані за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини, 47, на праві власності належать: Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «СВІТОЧ ЛТД», код ЄДРПОУ «19256133, загальна площа 178,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості 00.

29.01.2026 прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно із забороною його відчуження, розпорядження та користування, у кримінальному провадженні №0000191 від 28.01.2026, яке вилучено в ході обшуку 28.01.2026 за адресою: м. Київ, пр. Червоної Калини, 47:

21 системний блок, які опечатані бирками поліції, а саме: NPU 1034827; 1034822; 1034828; 1034821; 1034823; 1034823; 1034819; 1034844; 1034820; 1034824; 1034826; 1034831; 1034825; 1034841; 1034832; 1034838; 1034830; 1034843 ;1034840; 1034842; 1034839; 1034829; 22 монітори, опечатано бирками поліції, а саме: NPU 1034874; 1034833; 1034834; 1034848; 1033292; 1033293; 1033299; 1033291; 1033295; 1033290; 1034813; 1033289; 1033294; 1033296; 1033297; 1033298; 1034819; 1034917;1033300; 1034836; 1034837; 1034835; 21 шт. оптичні комп`ютерні мишки поміщені до спец, пакету Е 27393948; 21 комп`ютерна клавіатура, з них в кількості 8 штук поміщено до спец, пакету Е 27393948.

Вилучене майно за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 47 безпосередньо використовувалося для організації доступу до азартних ігор, тобто були засобами (знаряддями) вчинення злочину; містить на цифрових носіях відомості, що мають значення для встановлення обставин вчинення правопорушення, у тому числі інформацію про облікові записи, інтерфейс гральної платформи; можуть бути об`єктами спеціальної конфіскації, якщо буде доведено, що вони використовувалися з прямою метою порушення закону.

Наявні обґрунтовані ризики втрати, пошкодження, модифікації або знищення інформації, що міститься на вилученому майні, у разі повернення їх володільцям, що унеможливить ефективне досудове розслідування.

Арешт на зазначене майно необхідний: для збереження речових доказів; для запобігання подальшому використанню в протиправній діяльності; для можливості подальшої конфіскації у разі постановлення обвинувального вироку суду.

30.01.2026 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000191 від 28.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції, встановив, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2026 року у задоволенні клопотання слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві про надання дозволу на проведення невідкладного обшуку в порядку ст. 233 ч. 3 КПК України - нежитлових приміщень за адресою м. Київ, проспект Червоної Калини, 47, в ході якого було виявлено та вилучено комп`ютерну техніку, було відмовлено, що тягне за собою недопустимість отриманих внаслідок вказаної слідчої дії доказів.

Також слідчий суддя встановив, що в порушення вимог ст. 171 КПК України в клопотанні прокурором не зазначено конкретну мету накладення арешту на вилучене майно, а мотивування застосування заходу забезпечення кримінального провадження є суто формальним, без зазначення конкретних обставин кримінального правопорушення, які можуть бути встановлені за допомогою вказаного майна. Прокурором у клопотанні не враховано розумність, співрозмірність та наслідки обмеження права власності третіх осіб, яким належать тимчасово вилучене майно.

Крім того слідчий суддя звернув увагу, що досудове розслідування кримінального провадження №0000191 від 28.01.2026 внесено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, яка відноситься до підслідності детективів Бюро економічної безпеки України, що ставить під сумнів правомірність проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим відділом Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку про необґрунтованість клопотання щодо накладення арешту та про відмову в його задоволенні, оскільки воно не відповідає вимогам глави 17 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих прокурором матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК Україниповинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Колегія суддів звертає увагу, що кожне кримінальне провадження має здійснюватись із суворим дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, та до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 28.01.2026, цього ж дня у період часу 21:23 год. до 22:29 год., у зв`язку із необхідністю врятування майна, було проведено невідкладний обшук на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у приміщенні за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 47,, за відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук.

У подальшому, як встановлено слідчим суддею, після проведеного обшуку, слідчий у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку приміщення за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 47, за наслідками розгляду якого ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2026 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Згідно положень ч. 3 ст. 233 КПК України, якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, станом на день розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, вилученого у ході невідкладного обшуку, слідчим суддею у кримінальному провадженні №0000191 від 28.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України було встановлено відсутність підстав для проникнення до приміщення за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 47, та відмовлено у клопотанні слідчого про проведення обшуку за вказаною адресою, що свідчить про відсутність у слідчого судді правових підстав для застосування зазначених в клопотанні обмежувальних заходів до вилученого в ході невідкладного обшуку 28.01.2026 майна.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майноне може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно,а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4