Номер провадження1-кп/205/322/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000796 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню технічну освіту, розлученого, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працюючого, пенсіонера, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 16.12.2023 року о 07.00 годині знаходився на міжквартирному сходовому майданчику між квартирою АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_3 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт з потерпілим ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, під час зазначеного конфлікту, у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , ОСОБА_11 16.12.2023 року о 07 годині 00 хвилин, перебуваючи на міжквартирному сходовому майданчику між квартирою АДРЕСА_2 та квартирою АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_12 знаходиться в положенні сидячи, наніс молотком, котрий тримав у правій руці, близько 2-3 ударів в область задньої частини голови ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_11 , не зупиняючись на досягнутому, наніс ще 1 удар молотком, котрий тримав у правій руці, в область передньої частини голови ОСОБА_13 . В подальшому, ОСОБА_11 молотком, котрий тримав у правій руці, наніс ще близько 2 ударів ОСОБА_10 в область паху, внаслідок чого останній впав на підлогу. Далі, ОСОБА_11 наніс молотком, котрий тримав у правій руці, 1 удар в область спини ОСОБА_13 .

В результаті протиправних дій, ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана голови, синець грудної клітини зліва, забій правого яєчка з набряком м`яких тканин калитки.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижня. На підставі пункту 2.3.5 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав в повному обсязі, та суду пояснив, що він завжди по суботам з ранку ходить на базар за молоком. Так, в суботу 16.12.2023 року о 07.00 год. або на початку восьмої години він як завжди збирався йти на базар, та відчиняючи двері своєї квартири, він побачив в тамбурі сусіда ОСОБА_14 , якого зачепив дверима, на що він від нього почув нецензурну лайку в свій бік. В той час в тамбурі знаходився також невідомий чоловік, який виявився в подальшому потерпілим ОСОБА_7 , та який, на його думку, перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в тамбурі був дуже різкий запах алкоголю. Відразу спалахнув конфлікт з сусідом ОСОБА_14 та між ними відбулась сутичка, а тому він намагався зачинити свою двері, але ж ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_7 не давали йому це зробити, та ОСОБА_14 сильно штовхнув його в квартиру так, що він вдарився об свої міжкімнатні двері. Після цих подій він в прихожій побачив молоток, схопив його, та голосно наказав, щоб до нього ніхто не підходив, взявши молоток в праву руку, він хотів відлякати сусіда та його друга, щоб вони не заходили до його квартири. Між тим, сусід ОСОБА_14 продовжував висловлювати нецензурну лайку в його бік та в той час в тамбур вийшла сусідка, а саме, дружина ОСОБА_15 , яка намагалася вдарити обвинуваченого в пах, при цьому, ОСОБА_14 гукнув, що він пішов за зброєю. В цей момент обвинувачений залишився разом з потерпілим ОСОБА_7 , який тримав двері його квартири, та в цей момент він вдарив потерпілого в пах, саме тоді він голосно крикнув своїй дружині, щоб вона викликала поліцію, після цього він зміг зачинити двері своєї квартири. Проте, сусід ОСОБА_14 продовжував бити ногами в двері його квартири та висловлюватися нецензурною лайкою. Обвинувачений пояснив, що раніше з потерпілим ОСОБА_7 не був знайомий, вдарив останнього в пах, тому що він не давав йому зачинити двері в квартиру, а молоток він взяв у себе в квартирі та махав їм перед обличчями потерпілого і сусіда в тамбурі, намагаючись захищатися від їх протиправних дій. Також, обвинувачений зазначив, що кров дійсно бачив на стіні в тамбурі та на руках потерпілого, однак не знав звідки вона взялася, також бачив гематому на голові у потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_11 , надаючи покази, припустив, що він дійсно міг вдарити молотком по голові потерпілого, коли намагався зачинити двері, наполягав, що діяв виключно в межах самооборони, умислу він не мав на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, як заявлений безпідставно.

Не зважаючи на повне невизнання ОСОБА_16 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , який в суді пояснив, що він 15.12.2023 року разом зі своєю дружиною приїхав з ночівлею до своїх родичів, а саме, до сім`ї ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 . На наступний день, 16.12.2023 року після 07 ранку він зібрався їхати додому, вийшов на міжквартирний майданчик та почав взуватися, знаходячись в положенні сидячи та перебуваючи між квартирою ОСОБА_14 і сусідньою квартирою, при цьому, двері квартири ОСОБА_14 залишалися відкритими. В цей момент він почув як відкрилися двері сусідньої квартири АДРЕСА_2 та невідомий йому раніше чоловік агресивно, з використанням нецензурної лайки, запитав його, чого він стукає в його двері, на що він відповів, що він не стукав та продовжив далі взуватися. Через приблизно 10 секунд, він, перебуваючи в положенні сидячи, та продовжуючи взуватися обличчям до стіни та спиною до невідомого чоловіка, який як з`ясувалося пізніше, є сусідом ОСОБА_14 , а саме, ОСОБА_3 , почув як останній зненацька наніс йому молотком приблизно два - три удари в область задньої частини голови, від яких його трохи похитнуло, після чого він відразу встав та повернувся до ОСОБА_3 обличчям, в цей же момент останній наніс йому в область лобу ще один удар молотком. Після цього, він почав відштовхувати ОСОБА_3 від себе до його квартири, в цей момент ОСОБА_3 , опустивши свою праву руку з молотком вниз, знову замахнувся цією ж рукою знизу вверх та наніс йому удари молотком в область паху, внаслідок чого він зігнувся від болю та впав колінами на підлогу. В той момент, коли він опинився на підлозі спиною до ОСОБА_3 , останній наніс ще один - два удари молотком по його спині. Після цього ОСОБА_14 зміг повністю зайти в міжквартирний тамбур та заштовхнути обвинуваченого у його квартиру, зачинивши двері за ним. Потерпілий пояснив, що він не заходив до квартири обвинуваченого, тілесні ушкодження він отримав, перебуваючи в міжквартирному тамбурі та отримав їх від ударів молотком, який тримав ОСОБА_3 в своїй правій руці, при цьому, молоток був обв`язаний чи то ганчіркою чи то мотузкою. Пояснив, що після того як ОСОБА_3 опинився в своїй квартирі, він цей молоток вже не бачив в тамбурі. Після приїзду поліції його забрала карета швидкої допомоги. Також, потерпілий пояснив, що внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 він приблизно місяць не мав можливості працювати, займався лікуванням. Повідомив, що обвинувачений не вибачився перед ним, завдану шкоду не відшкодував, а тому він звернувся з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди. Потерпілий просив призначити обвинуваченому суворе покарання. Також потерпілий при додатковому допиті після демонстрації відеозапису, наданого обвинуваченим ОСОБА_3 , пояснив, що події, які зафіксовані на вказаному відеозаписі, відбувалися після того, як обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження.

Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що докази на підтвердження вини ОСОБА_8 є належними та допустимими. Обвинувачений вину не визнав, не розкаявся, перед потерпілим не вибачився, завдану шкоду не відшкодував. Просив призначити обвинуваченому ОСОБА_17 суворе покарання. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Крім цього, вина обвинуваченого підтверджується поясненнями свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 свідчив, що 15.12.2023 року до нього в гості приїхали родичі ОСОБА_7 з дружиною з ночівлею за місцем його проживання, а саме, за адресою: АДРЕСА_4 . Наступного дня, 16.12.2023 року з ранку потерпілий ОСОБА_7 разом з дружиною зібралися додому та після 07.00 год. ОСОБА_7 вийшов у міжквартирний тамбур та присів взуватися, сидів спиною до вхідних дверей, при цьому, двері в його квартиру залишалися відкритими. В цей час він почув словесну перепалку між його сусідом з квартири АДРЕСА_2 , а саме, ОСОБА_16 , який відкрив двері своєї квартири, та ОСОБА_7 , який продовжував взуватися. Він почув як сусід ОСОБА_3 голосно почав з`ясовувати хто йому стукає в двері. Свідок пояснив, що міжквартирний тамбур невеликий та коли двері квартири сусіда ОСОБА_3 відкриті, він вже не може повністю вийти в тамбур через відсутність місця, але ж, що відбувалося в тамбурі він бачив, оскільки двері його квартири були відкриті. Так, він побачив, як обвинувачений ОСОБА_11 , знаходячись в дверному отворі своєї квартири, наніс ОСОБА_7 , який знаходився в положенні сидячи, по спині 2-3 удари молотком, який тримав в правій руці, після чого ОСОБА_7 підвівся на ноги та почав його відштовхувати від себе, але ж ОСОБА_3 продовжив наносити йому рондомні удари молотком, він пам`ятає, що ОСОБА_3 наніс не менше 5 ударів, і по голові і по спині, після чого ОСОБА_7 скрутився та впав на підлогу. Молоток, який тримав в правій руці ОСОБА_3 , був прив`язаний мотузкою до його правої руки. Далі, він зміг вийти повністю в тамбур та заштовхнув до квартири обвинуваченого ОСОБА_3 , стримувавши його до приїзду поліції. Свідок пояснив, що він бачив у потерпілого ОСОБА_7 рану на лобі, на потилиці, з лоба ОСОБА_7 йшла кров та останній жалівся на біль в області паху, оскільки ОСОБА_3 наніс йому туди удари. Свідок повідомив, що обвинувачений ОСОБА_11 на протязі 15 років є його сусідом, останній завжди вчиняє конфлікти, веде себе агресивно, а тому він неодноразово викликав поліцію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є сусідкою обвинуваченого та дружиною ОСОБА_14 , свідчила, що 16.12.2023 року вона відпочивала, прокинулася від криків в міжквартирному сходовому майданчику, а саме, почула голос сусіда ОСОБА_8 , який агресивно звернувся до потерпілого ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_14 , начебто вони стукали в його двері, між чоловіками почалася словесна суперечка. Свідок встала з ліжка та підійшла до вхідних дверей квартири, які були відкриті, та в той момент побачила як хтось, оскільки тіла вона не бачила, правою рукою, в якій знаходиться молоток, замахується знизу на верх та наносить тілесні ушкодження в область паху ОСОБА_7 , який стояв боком до неї та обличчям до особи, яка тримала молоток. ОСОБА_7 після цього удару відразу скрутився від болю, застогнав та впав на коліна. Також, вона бачила, що з лоба ОСОБА_7 текла кров, після чого вона відразу почала телефонувати в поліцію. По голосу вона зрозуміла, що з молотком в руці був її сусід ОСОБА_3 . Далі пояснила, що її чоловік заштовхнув сусіда ОСОБА_3 до квартири та зачинив його двері, не давав йому вийти з квартири до приїзду поліції. Свідок також зазначила, що обвинувачений ОСОБА_11 багато років є їхнім сусідом, з усіма конфліктує, веде себе нестримано, агресивно, є не соціальною людиною.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 зазначила, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 приїхали в гості до сім`ї ОСОБА_19 . На наступний день 16.12.2023 року вони збиралися додому, приблизно після 07.00 год. її чоловік ОСОБА_7 та ОСОБА_14 вирішили вийти на вулицю, а тому її чоловік відкрив двері та вийшов у міжквартирний тамбур. Раптом вона почула крики невідомого чоловіка в міжквартирному тамбурі, підійшовши до дверей, які були відкриті, вона побачила свого чоловіка, який сидів скручений, він був в крові, а ОСОБА_14 тримав двері в сусідню квартиру. Свідок бачила травми на голові свого чоловіка та кров на лобі, також чоловік скаржився на біль в області паху, а вже в лікарні вона побачила ще синці на його спині. Свідок підтвердила, що вона бачила кров на стіні в тамбурі, яка там з`явилася через те, що чоловік торкався рукою лоба, де була рана, а потім коли падав на коліна, хапався за стіни. Крім цього, свідок зазначила, що у її чоловіка була підозра на струс головного мозку, через місяць після вказаних подій стан здоров`я її чоловіка погіршився, тому він не міг працювати приблизно два місяця. Свідок повідомила що вона з чоловіком виховує трьох дітей, а тому це негативно вплинуло на можливість їх належним чином забезпечувати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , яка спільно проживає разом з обвинуваченим ОСОБА_16 в цивільному шлюбі, свідчила, що 16.12.2023 року в ранковий час вона разом з ОСОБА_3 знаходилася вдома. Приблизно о 07.00 ранку ОСОБА_3 збирався йти на ринок та відчинив двері квартири. В той час, перебуваючи на кухні, свідок почула, що в міжквартирному тамбурі знаходився сусід ОСОБА_14 , який голосно крикнув: «Навіщо ти відчинив двері?», на що ОСОБА_3 відповів: « Мені, що не можна вийти зі своєї квартири?», після чого вона почула, що між ними виник словесний конфлікт, який розпочався в передпокою, а потім почалася між ними сутичка вже в тамбурі, але ж вона продовжувала перебувати на кухні. Сутичка між ОСОБА_3 та сусідом ОСОБА_14 відбувалась приблизно до 5 хвилин, та ще коли ОСОБА_3 перебував в тамбурі він їй голосно крикнув, щоб вона викликала поліцію, що вона відразу і зробила. Через хвилин 5 ОСОБА_3 , зачинивши двері, зайшов до неї на кухню та повідомив про те, що він можливо вдарив в пах друга сусіда та молотком кудись. Також свідок повідомила, що до приїзду поліції вона чула тільки голос сусіда ОСОБА_14 , який довго та сильно стукав у двері їх квартири, навіть розбив дверне вічко. Свідок зазначила, що з потерпілим ОСОБА_7 жодних відносин вони не мають, він їм раніше не був знайомий, а зі свідком ОСОБА_14 у них періодично відбуваються конфлікти, через собаку, яка своїм хвостом б`є їх двері. Свідок пояснила, що коли ОСОБА_3 зайшов на кухню, то в його руках вона не бачила молотка, між тим, вона пам`ятає, що після цих подій вона бачила молоток на своєму місці, а саме на стіні в передпокої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , який є інспектором УПП, зазначив, що він був на чергуванні в нічну зміну та 16.12.2023 року на лінію 102 надійшло повідомлення про конфлікт. Приїхавши на місце події свідок побачив, що тамбур був в крові, постраждалий ОСОБА_7 був з явними ознаками тілесних ушкоджень, зі слів потерпілого ОСОБА_7 між ним та сусідом ОСОБА_3 відбувся конфлікт, після чого ОСОБА_3 вдарив декілька разів його молотком, заподіявши йому тілесні ушкодження. Свідок в судовому засіданні впізнав потерпілого, обвинуваченого, його дружину. Свідок пояснив, що на місці події він дізнався від ОСОБА_3 , що у нього з сусідом ОСОБА_14 відбувся конфлікт, та ОСОБА_14 штовхнув його в квартиру.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 свідчив, що він 16.12.2023 року був в екіпажі поліції разом з інспектором ОСОБА_21 , приїхали на виклик, оскільки відбувся конфлікт між сусідами. Прибувши на місце події, вони встановили, що між сусідами відбувся конфлікт, свідок побачив потерпілого ОСОБА_7 , у якого з передньої частини голови йшла кров, стіни в тамбурі були в крові. Поспілкувавшись на місці, ОСОБА_3 повідомив, що виник конфлікт та він вдарив потерпілого молотком. Також свідок пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 , перебуваючи в тамбурі, жалівся, що дуже болить пах та пояснював, що наніс тілесні ушкодження йому ОСОБА_3 , після чого потерпілого забрала швидка.

Отже, суттєвих розбіжностей у показаннях щодо основних фактів та обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, у показаннях вказаних свідків, потерпілого судом не встановлено.

А тому, суд вважає за необхідне наголосити, що показання допитаних в судовому засіданні свідків, які здобуті у визначений КПК України процесуальний спосіб, є послідовними та логічними, та фактично узгоджуються між собою і дослідженими письмовими доказами, а тому визнаються судом допустимими, належними та достовірними.

Окрім показань потерпілого, свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.12.2023 року, згідно якого ОСОБА_7 просив прийняти міри до невстановленої особи, яка приблизно о 07.00 год. 16.12.2023 року, у тамбурі на першому поверсі під`їзду № 8, за адресою: АДРЕСА_5 , спричинила йому тілесні ушкодження;

-протоколом огляду місця події від 16.12.2023 року, з фототаблицею до нього, згідно якого в присутності понятих, за участю експерта оглянуто приміщення тамбуру, розташованого на першому поверсі, в під`їзді № 8, дев`ятиповерхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що вхід до приміщення тамбуру здійснюється через односторонні металеві двері, в приміщенні тамбуру по лівій стороні розташована квартира АДРЕСА_6 , в приміщенні тамбуру на підлозі виявлені плями речовини бурого кольору, зроблений мазок РБК на марлевий тампон, контрольний тампон, що запаковано до паперового конверту;

-речовим доказом, яким згідно постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.12.2023 року визнано паперовий конверт з мозком РБК на марлевому тампоні, контрольний тампон, що зберігається при матеріалах кримінального провадження;

-висновком спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_23 № 4078 від 18.12.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР, з фототаблицею, який визнано речовим доказом згідно постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.12.2023 року, згідно якого у ОСОБА_7 , 1994 року народження, виявлені тілесні ушкодження: забійна рана голови, синець грудної клітки зліва, забій правого яєчка з набряком м`яких тканин калитки, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в термін, на який вказує обстежений, тобто 16.12.2023 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. Термін загоєння встановлених ран понад шість діб. Клінічний діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» буде врахований при оцінці ступеню тяжкості, після закінчення лікування та надання медичної документації;

-консультативними висновками спеціаліста КНП «МКЛ № 4» ДМР від 16.12.2023 року (4 штуки), які підтверджують факт отримання потерпілим 16.12.2023 року тілесних ушкоджень, які визнані речовими доказами, згідно постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.12.2023 року, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2023 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , в присутності понятих розповів та відтворив всім учасникам слідчого експерименту механізм нанесення йому тілесних ушкоджень з боку невідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_24 , що відбулося 16.12.2023 року;

-висновком судово-медичного дослідження № 4142е від 21.12.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: забійна рана голови, синець грудної клітки зліва, забій правого яєчка з набряком м`яких тканин калитки, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в термін, на який вказує обстежений, тобто 16.12.2023 року. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день). На підставі п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. Термін загоєння встановлених ран понад шість діб. Клінічний діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» буде врахований при оцінці ступеню тяжкості, після закінчення лікування та надання медичної документації. Встановлені тілесні ушкодження оцінені за критерієм короткочасного розладу здоров`я, тому не є небезпечними для життя. Встановлені тілесні ушкодження не відображають на собі конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, таким міг бути й молоток, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який вказано в протоколі слідчого експерименту, проведеного 19.12.2023 року, за участі потерпілого ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 в судових дебатах наполягав на тому, що ОСОБА_11 вказаного кримінального правопорушення не вчиняв, оскільки його вина не доведена, знаряддя вчинення кримінального правопорушення не було визнано речовим доказом, органом досудового розслідування не вірна вказана кваліфікація кримінального правопорушення, аргументуючи тим, що потерпілий разом з свідком ОСОБА_14 перші напали на обвинуваченого, а тому ОСОБА_3 захищався від протиправних дій, тобто обвинувачений діяв в стані необхідної оборони. Просив суд визнати обвинуваченого невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Суд, ретельно дослідивши вказані доводи сторони захисту, приходить до наступних висновків.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже, право на необхідну оборону виникає не при будь-якому суспільно небезпечному посяганні, а лише при такому, яке відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Суд вважає за необхідне наголосити, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази та покази свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також покази потерпілого ОСОБА_7 , які стверджували, що обвинувачений ОСОБА_3 бив потерпілого по голові та в область паху, який продовжив неправомірні дії, що виразилися в неодноразовому завданні ударів потерпілому ОСОБА_7 , який впав на підлогу, а тому не становив для обвинуваченого будь-якої загрози, суд вважає, що підстав для самозахисту у обвинуваченого ОСОБА_3 не виникало. При цьому, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в область голови та паху переконливо свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й тих, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Під час судового розгляду не встановлено достатньо обставин, які б свідчили про протиправні дії потерпілого, які б дозволяли обвинуваченому з метою самооборони застосовувати такого рівня насильство по відношенню до потерпілого, при цьому, суд звертає увагу, що будь-які тілесні ушкодження у ОСОБА_3 не виявлені. Попередній конфлікт, який тривав між обвинуваченим і свідком ОСОБА_14 та потерпілим, також не є тією обставиною, яка виключає протиправність дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого.

Сторона захисту стверджуючи, що ОСОБА_3 діяв у межах необхідної оборони, надала в якості доказу витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000349 від 16.08.2025 року, згідно якого відомості були внесені на підставі хвали слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05.08.2025 року за заявою ОСОБА_3 з приводу прийняття мір до невстановленої особи, котра 16.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , завдала заявнику легке тілесне ушкодження.

Суд відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, доводи сторони захисту про інше кримінальне провадження не спростовують фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 знаходився у стані необхідної оборони, і зв`язку з цим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, немає.

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_8 про завдання потерпілому тілесних ушкоджень в стані необхідної оборони. Такі показання обвинуваченого повністю були спростовані сукупністю вищевикладених доказів, які здобуті у відповідності з нормами КПК України.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю знаряддя кримінального правопорушення, то суд виходить з наступного.

Так, сторона захисту в судових дебатах зазначила, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 не доведена, оскільки предмет, яким, за версією обвинувачення, було заподіяно тілесні ушкодження молоток не був вилучений під час досудового розслідування та не визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Суд вважає такі доводи сторони захисту необґрунтованими з наступних підстав.

З показань потерпілого ОСОБА_7 , які є послідовними та узгодженими між собою, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 під час конфлікту наніс йому тілесні ушкодження саме молотком. Зазначені обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні підтвердив факт нанесення ударів потерпілому молотком, свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила факт нанесення потерпілому удару молотком в області паху. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_3 у своїх поясненнях не заперечував того факту, що під час події тримав у правій руці молоток та допускає можливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень саме цим предметом.

Разом з тим, дослідивши протокол огляду місця події від 16.12.2023 року з фототаблицею до нього, суд враховує, що під час проведення огляду місця події слідчим молоток не було виявлено, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії даний предмет був відсутній, у зв`язку з чим він і не був вилучений та не набув статусу речового доказу у кримінальному провадженні. Як встановлено судом, огляд місця події проводився у приміщенні тамбуру, де безпосередньо відбувся конфлікт, тоді як молоток після події перебував у розпорядженні обвинуваченого, як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_3 в своїх показах, що підтвердила також і свідок ОСОБА_20 , яка свідчила про те, що вона бачила молоток на своєму місці в передпокою на стіні після подій. Отже, суд вважає, що об`єктивна відсутність предмета, а саме молотка під час проведення слідчої дії огляд місця події зумовила неможливість його вилучення.

При цьому, сама по собі відсутність знаряддя вчинення кримінального правопорушення серед речових доказів не спростовує доведеності вини обвинуваченого, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства суд оцінює докази у їх сукупності.

Додатково суд враховує висновок судово-медичного експерта №4142е, який був складений після проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого

неможливо конкретизувати травмуючий предмет, оскільки встановлені тілесні ушкодження не відображають на собі його конструктивних властивостей, однак таким міг бути і молоток або інший твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів показання потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , покази обвинуваченого в той частині, що він під час конфлікту тримав в своїй правій руці молоток та припускає, що саме ним він міг нанести тілесні ушкодження потерпілому, а також висновок судово-медичного експерта №4142е, узгоджуються між собою, є взаємопов`язаними та підтверджують факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_3 молотком.

Досліджені під час судового розгляду докази не містять інформації, яка б давала підстави вважати, що наявні в потерпілого тілесні ушкодження отримані не від ударів обвинуваченого, а за інших обставин і в іншому місці.

За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що відсутність молотка як речового доказу спростовує доведеність вини обвинуваченого суд вважає безпідставними та такими, що не впливають на встановленні судом фактичні обставини кримінального правопорушення.

Також, сторона захисту заявила клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме, протоколи судового допиту потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , аргументуючи тим, що допити вказаних осіб проведені в судовому засіданні без участі обвинуваченого.

Між тим, такі доводи сторони захисту суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Правила, визначені у ст. 87 КК України, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи; положення ст.87 КПК можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Суд також враховує, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Встановлено, що згідно ухвали Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03.04.2025 року, 08.05.2025 року відповідно до ч.1 ст.330 КПК України за повторне порушення порядку в залі судового засідання та непідкорення розпорядженням головуючого судді в судовому засіданні, обвинуваченого ОСОБА_3 видалено з зали судового засідання тимчасово на одне судове засідання, а саме, 03.04.2025 року та 08.05.2025 року, в яких за участю захисника ОСОБА_25 були проведені допити потерпілого ОСОБА_7 , частково свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Між тим, після повернення до зали засідання обвинуваченому ОСОБА_3 була надана можливість ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності та за участю його захисника, та дати пояснення щодо них.

У зв`язку з чим, враховуючи, що допит потерпілого та свідка в судовому засіданні відбувався за участю захисника, який ставив запитання, а обвинувачений ОСОБА_3 мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що покази, які надані в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_14 є належними та допустимими доказами, оскільки отриманні в законний спосіб, без порушень норм КПК України, без порушень права на захист.

Крім цього, сторона захисту поставила під сумнів висновок судово-медичного дослідження № 4142е від 21.12.2023 року, аргументуючи тим, що вказаний висновок не відповідає вимогам КПК України, оскільки експерт не здійснив окремої кваліфікації (окремої оцінки ступеня тяжкості) кожного тілесного ушкодження, що експерт в своєму висновку так і не зміг встановити, яким предметом наносилися удари.

Між тим, суд вважає такі доводи неспроможними з огляду на таке.

Так, допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_23 зазначив, що ним була проведена судово-медична експертиза гр. ОСОБА_7 , з метою встановлення ступеня

тяжкості тілесних ушкоджень, експерт підтвердив та роз`яснив наданий висновок, зазначив, що ступінь ушкодження визначається по найбільш тяжкому ушкодженню, вказав, що встановлені тілесні ушкодження не відображають на собі конструктивних властивостей травмуючого предмету, таким міг бути й молоток, що було ним зазначено у висновку судово-медичного дослідження № 4142е від 21.12.2023 року.

Суд наголошує, що у вище згаданому висновку експерта, наявні в потерпілого тілесні ушкодження утворились від дії не менш трьох ударів тупого (тупих) твердого предмету (предметів), в термін, на який вказує обстежений, тобто 16.12.2023 року, таким міг бути й молоток, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості.

Тому, суд приходить до переконання, що висновок судово-медичного дослідження № 4142е від 21.12.2023 року є належним та допустимим доказом.

Доводи сторони захисту щодо відсутності умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_3 не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що в результаті протиправних дій, ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана голови, синець грудної клітини зліва, забій правого яєчка з набряком м`яких тканин калитки, що підтверджується висновком судово-медичного дослідження № 4142е від 21.12.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», тобто нанесення такої кількості ударів молотком, у різні ділянки тіла, включно з головою та пахом свідчить про цілеспрямованість дій, а сукупність таких дій демонструє наявність умислу у обвинуваченого ОСОБА_26 на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Також в судовому засіданні були досліджені докази сторони захисту, а саме, відеозаписи надані обвинуваченим ОСОБА_3 , який пояснив, що вказані відеозаписи були записані ним 16.12.2023 року на його мобільний телефон, який він встановив в прихожій його квартири після того, як вже відбувся конфлікт, і що ці відеозаписи доводять той факт, що він діяв в межах необхідної оборони.

Так, досліджуючи вказані відеозаписі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 здійснює фіксування подій, які відбуваються після вчинення ним кримінального правопорушення. На відеозаписах чутно як за зачиненими дверима квартири, в якій знаходиться ОСОБА_3 , голосно висловлюється з погрозами, з використанням нецензурної лексики сусід ОСОБА_14 , також чутно потерпілого ОСОБА_7 , який жаліється на біль, чутно стуки в двері. Проте, суд вважає, що вказані відеозаписи ніякої доказової бази по даному кримінальному провадженню не містять, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, події, які зафіксовані на них, як зазначив сам обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_7 , відбувалися вже після вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, виявлені судом розбіжності в показах потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 в частині того, що ОСОБА_14 тримав двері обвинуваченого та стримував ОСОБА_3 до приїзду поліції, тоді як дослідженим відеозаписом такі покази спростовуються, то суд зазначає наступне.

Не дивлячись на суперечливі версії щодо того, хто зачинив двері і хто що вигукнув, суд вважає їх несуттєвими, та оцінивши сукупність доказів, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно завдав потерпілому тілесні ушкодження, і це є вирішальним для правильної кваліфікації його дій, відхиляючи версію сторони захисту про необхідну оборону, такі розбіжності в їх показах не спростовують обґрунтованості висновку про винуватість ОСОБА_3 .

Також, суд зазначає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що сусід ОСОБА_14 16.12.2023 року вчиняв відносно нього протиправні дії та систематично це робить та в обґрунтування чого подав суду відповіді ВП №1 ДРУП 1 ГУНП в Дніпропетровській області, які судом досліджено в судовому засіданні, не є обґрунтованими, у зв`язку з тим, що вказані відповіді не мають значення для розгляду даного кримінального провадження, оскільки ці обставини хоча і могли мати місце, проте вони не стосуються предмета доказування по даному кримінальному провадженню, тому суд не бере їх до уваги.

Крім цього, стороною захисту наданий суду аудіо-відео запис, який був зроблений 28.12.2023 року на мобільний телефон ОСОБА_3 в ході ознайомлення ним з матеріалами кримінального провадження у дізнавача після завершення досудового розслідування. На вказаному аудіо-відео запису зафіксовано взаємодію ОСОБА_3 із захисником та дізнавачем під час ознайомлення з матеріалами справи. Між тим, хоча захист стверджує про порушення права на захист у зв`язку з тим, що захисник перебував поруч з ОСОБА_3 10 хвилин, а не весь час поки останній ознайомлювався з матеріалами, суд дослідивши його, встановив лише присутність захисника, але не виявив порушень, які б впливали на дотримання принципів змагальності чи права на справедливий суд. Суд також враховує розписки ОСОБА_3 та його захисника, що підтверджують отримання копій матеріалів кримінального провадження, що також підтверджує, що сторона захисту мала можливість ознайомитися з матеріалами.

Підсумовуючи, суд, зважаючи на дослідженні матеріали, включно з вищезазначеним аудіо-відео записом та розписками про отримання копії матеріалів, не встановив фактичних порушень права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 . Отже, твердження сторони захисту про обмеження його прав не знайшли об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Тому, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння ОСОБА_3 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 .

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, саме з мотивів особистої неприязні, яка виникла раптово, у зв`язку із конфліктом, що стався між ним та потерпілим ОСОБА_7 за наведених вище обставин.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із вищезазначених доказів. Тому суд вважає їх достовірними та належними.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу обвинувального вироку.

Розглянувши справу у межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши кожний досліджений та перевірений у судовому засіданні доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеною поза розумнім сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується з негативного боку, враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого.

Позиція сторони захисту викладена під час судових дебатів, про недоведеність вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, що в повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому потерпілий просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. В обґрунтування цивільного позову потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_6 посилалися на те, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення потерпілому були завдані тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, в тому числі по голові та в область паху позивач переживає сильний стрес, навіть до сьогодні, нормальний сон та життєдіяльність порушені внаслідок таких хвилювань. Також ОСОБА_7 є батьком трьох дітей, після отримання тілесних ушкоджень перебував на лікуванні, а отже не міг утримувати свою багатодітну сім`ю, після лікарні з тілесними ушкодженнями бачили його діти, які питали, що трапилося, у зв`язку з чим він також зазнав глибоких моральних страждань. Відповідач ОСОБА_3 після вказаних подій і до теперішнього часу навіть не вибачився за нанесення ушкодженню здоров`ю потерпілого, не відшкодував завдану шкоду.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали цивільний позов, просили його задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 позовні вимоги потерпілого не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Суд, дослідивши докази, надані цивільним позивачем на підтвердження позовних вимог, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Щодо відшкодування потерпілому моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода полягає, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з настанням для особи негативних наслідків, душевним стражданням, емоційним дискомфортом тощо, психотравмувальною ситуацією для потерпілого.

Стаття 1167 ЦК України, якою визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлює, що така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 3 вказаної статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, потерпілий ОСОБА_7 отримав та зазнав душевні та моральні страждання, це призвело до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя потерпілого в цілому. Отже, очевидним є те, що вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 завдано моральної шкоди. Таким чином, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 50000,00 гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник потерпілого надав до суду наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги від 18.01.2024 року, додаткову угоду від 17.01.2025 року, розписку про отримання гонорару в готівковій формі в розмірі 20 000 грн., акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 14.01.2026 року, квитанцією про оплату.

Суд зазначає, що згідно із ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат цивільного позивача на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. були доведені, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому дотримані критерії розумності їх вартості.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк два роки.

На підставі п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Строк відбування покарання рахувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 понесені по справі витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Речові докази:

-паперовий конверт з мозком РБК на марлевому тампоні, контрольний тампон, висновок спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_23 № 4078 від 18.12.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР, з фото таблицею, 4 консультативних висновка спеціаліста КНП «МКЛ №4» ДМР, результати імунохроматографічного дослідження, КТ дослідження головного мозку, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження продовжити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1