ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року

м. Київ

справа № 153/732/25

провадження № 51-3825км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від

23 червня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 серпня

2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Ямпільський районний суд Вінницької області вироком від 23 червня 2025 року засудив ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 249 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки та поклав обов`язки, передбаченіпунктами 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

2. Постановлено обчислювати строк покарання у виді пробаційного нагляду з дня постановлення його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

3. Задоволено цивільний позов управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області, постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 60 000 грн у рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

4. ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 12 березня 2025 року в період із 16:30 до 18:21 умисно, протиправно, не маючи дозволу на вилов водних біоресурсів, за допомогою вудки з р. Русава в м. Ямполі Могилів-Подільського району Вінницької області виловив шість рибин виду «вирезуб причорноморський», який занесено до Червоної книги України, чим заподіяв істотну шкоду рибному господарству України в особі управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Вінницькій області на суму 60 000 грн.

5. Вінницький апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2025 року залишив вирок місцевого суду без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2025 року щодо нього та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вчинення ним інкримінованого правопорушення, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 373 КК, є істотним порушенням кримінального процесуального закону і підставою для скасування судових рішень. Стверджує, що в суді не підтверджено ані його умислу на незаконне зайняття рибним добувним промислом, ані того, що вилучена в нього риба є вирезубом причорноморським, ані того, що заподіяна державі шкода є істотною. Висуваючи власну версію, засуджений зазначає, що рибу знайшов на березі, проте обмовив себе в незаконному вилові, працівники поліції цю рибу вилучили з порушенням вимог процесуального закону, представник відділу охорони водних біоресурсів на місці події встановив вид указаної риби без призначення відповідної експертизи, а судову інженерно-екологічну експертизу проведено без дослідження предмета злочину. Зазначене, на думку касатора, свідчить про недоведеність належними й законними доказами розміру заподіяної довкіллю шкоди, а отже, і його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 КК, відповідальність за яке, на відміну від відповідальності, передбаченої частинами 3 або 4 ст. 85 КУпАП, настає лише за умови заподіяння істотної шкоди діями винного. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам, а апеляційний суд не усунув зазначених порушень і, залишаючи без задоволення його апеляційну скаргу, в якій вказувалося, що вирок ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах, усупереч вимогам ст. 419 КПК належним чином не проаналізував його доводів з урахуванням наявних у справі доказів і не мотивував свого рішення щодо законності вироку.

Позиції інших учасників судового провадження

7. Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 - без зміни.

8. Іншим учасникам судового провадження належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду

9. Відповідно до статті 433 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

10. Проте касаційний суд зобов`язаний перевірити в межах доводів, висловлених в касаційних скаргах, чи були додержані судами першої і апеляційної інстанцій процесуальні норми, що регулюють розгляд судами пред`явленого обвинувачення, у тому числі положення, що стосуються оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів - їх достатності для висновків суду.

11. При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 і 4ст. 17 КПК, що передбачають:

- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом;

- усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

12. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

13. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

14. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

15. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

16. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

17. Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_6 12 березня 2025 року умисно та протиправно за допомогою вудки з р. Русава виловив шість рибин виду «вирезуб причорноморський», який занесено до Червоної книги України, чим заподіяв істотної шкоди рибному господарству України.

18. Місцевий суд, з яким погодилася апеляційна інстанція, обґрунтував свої висновки показаннями: засудженого ОСОБА_6 , який не заперечував, що перебував того дня на березі р. Русава в м. Ямполі, де рибінспектор і працівники поліції в нього вилучили рибу; свідка ОСОБА_7 , котрий у судовому засіданні підтвердив, що особисто бачив, як обвинувачений вудкою виловив рибину з річки і поклав до своєї сумки, де він як рибінспектор виявив заборонені до лову рибини вирезуба причорноморського; свідка ОСОБА_8 , який бачив обвинуваченого з вудочкою в руках, як той ховав рибу в пакет, при цьому не заперечував, що сам виловив рибу, у сумці ОСОБА_6 було приблизно шість чи сім рибин (вирезуб причорноморський та одна плотва); свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які на місці події, де більше нікого не було, виявили ОСОБА_6 з вудочкою та шістьма червонокнижними рибинами в пакеті, той пояснював, що саме він виловив рибу, а на запитання, чи знав, що це червонокнижна риба, відмовчався, а також письмовими доказами: даними рапорту та протоколу огляду місця події від 12 березня 2025 року з відеозаписом і фототаблицями до нього, висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 24 квітня 2025 року № 295/25-25, довідки-розрахунку матеріальної шкоди, завданої рибному господарству України, від 20 березня 2025 року, DVD диску, протоколу огляду речей та документів від 24 квітня 2025 року, які визнав належними, допустимими, достатніми і такими, що поза розумним сумнівом доводять факт учинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

19. У касаційній скарзі стверджується про відсутність у діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, оскільки належними й достатніми доказами не доведено ані його причетності до вилову риби, ані факту заподіяння істотної шкоди.

20. Аналіз судових рішень свідчить про те, що суди зосередилися на дослідженні питання, чи є істотною шкода, завдана рибному господарству України, вилученням водних біоресурсів відповідно до матеріалів цього кримінального провадження.

21. Водночас, Суд звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює незаконність своїх дій (час, місце, способи вилову,вилов рідкісних видів), передбачає заподіяння істотної шкоди та бажає або свідомо допускає її настання. Тобто обов`язковою умовою є усвідомлення особою того, що вона займається саме незаконним промислом. Діяння, вчинені з необережності, не утворюють складу цього кримінального правопорушення.

22. Разом із тим, ОСОБА_6 упродовж досудового розслідування і в суді наполегливо стверджував, що не мав умислу на риболовлю червонокнижної риби, а те що виловив, не ідентифікував із забороненим до лову видом, ба більше, він не усвідомлював незаконності своїх дій і про те, що виловив заборонену до ловлі рибу, дізнався від інспектора.

23. Сторона обвинувачення не надала суду належних і достатніх доказів, які би поза розумним сумнівом підтверджували умисел обвинуваченого на зайняття незаконним рибним промислом, а суд не пояснив у вироку, яким чином установлені ним обставини спростовують пояснення подій, надане засудженим під час судового розгляду.

24. Тому висновок суду про те, що ОСОБА_6 усвідомлював незаконність своїх дій, передбачав заподіяння істотної шкоди виловом рідкісних видів риби і бажав або свідомо допускав її настання, не можна вважати безсумнівним.

25. Крім того, варто зауважити, що встановлення виду риби, особливо для обвинувачення у вилові рідкісних її видів, потребує спеціальних знань, проте у справі не було проведено відповідної експертизи, а суд поклався виключно на думку інспектора, який виявив ОСОБА_6 на березі річки з уловом.

26. Апеляційний суд під час перевірки справи в порядку апеляційної процедури зазначених порушень не усунув і не спростував версію сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

27. Ураховуючи, що суди першої і апеляційної інстанцій не навели переконливих аргументів, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом за наявності неспростованих обставин, які підтверджують те пояснення події, що надала сторона захисту, Суд уважає, що касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню, вирок та ухвалу належить скасувати, а кримінальне провадження - закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Тому, керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3