УХВАЛА

23 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 521/5231/25

провадження № 51-618ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року щодо останнього,

встановив:

Захисник звернувся до Суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

За приписами частин 4, 6 ст. 427 КПК касаційна скарга підписується особою, яка її подає. До касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Всупереч наведеним нормам, захисник до касаційної скарги додав лише три екземпляра касаційної скарги без додатків, що не відповідає кількості сторін кримінального провадження і учасників судового провадження, про яких наявна інформація в оскаржених судових рішеннях, а крім того указані екземпляри касаційної скарги не підписані захисником.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

Суд звертає увагу на положення ст. 437 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції не може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання. Обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник.

Всупереч наведеним приписам КПК, захисник висуває до суду касаційної інстанції вимогу змінити оскаржені судові рішення, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, тобто погіршити становище засудженого в частині призначеного основного покарання, оскільки судами попередніх інстанцій останньому було призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

До того ж у контексті приписів ст. 414 КПК касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, тобто покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Однак захисник не обґрунтовує які саме обставини були неналежно враховані судами попередніх інстанцій як такі, що свідчать про те, що засудженому призначено покарання явно несправедливе через суворість, зважаючи, зокрема на те, що на підставі ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) його призначено в мінімальному розмірі для такого виду покарання.

Також, стверджуючи про безпідставне, на його переконання, незастосування судами інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, захисник не враховує, що звільнення від відбування покарання за ст. 75 КК, передбачене розділом XII Загальної частини цього Кодексу, яким визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК інституту кримінального права - призначення покарання.

Отже, доводи про порушення вимог закону щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням мають спиратися на відповідні аргументи про необґрунтованість висновків суду в контексті застосування положень ст. 75 КК, недотримання яких, за своїм змістом, є неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, що в контексті приписів ст. 413 КПК є окремою підставою до скасування або зміни судового рішення, натомість про таке обґрунтування в касаційній скарзі не йдеться.

У касаційній скарзі захисник посилається на ряд обставин, яким, на його переконання, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки, проте не вказує, які саме порушення апеляційний суд допустив під час оцінки таких обставин при перегляді вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, щодо його здійснення.

З огляду на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Клопотання про зупинення виконання судових рішень, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує тільки після відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року щодо останнього залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3