Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
206/5058/23: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за поданням правоохоронних органів, за клопотанням слідчого, прокурора та інших осіб про; скасування арешту майна.
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Номер судового провадження: 1-кс/206/473/26
Справа № 206/5058/23
Провадження № 1-кс/206/473/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , що подано представником адвокатом ОСОБА_4 про скасування арешту в кримінальному провадженні № 0000299 від 12.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 193 КК України.

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2026 року представник заявника звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із клопотанням про скасування арешту майна. Вимоги клопотання обґрунтував тим, що відповідно до обставин, 02.10.2023 року заявник здійснив грошовий переказ на картковий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_5 .. При здійснені платежу заявником було допущено технічну помилку, внаслідок чого замість суми 1310,47 грн. помилково перераховано 131 047,00 грн. Після виявлення помилки заявник одразу повідомив отримувача коштів, однак останній попри первинні запевнення, відмовився добровільно повернути надмірно отримані грошові кошти. За результатом розгляду справи 05.08.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі № 945/2944/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3% річних. Дане рішення набрало законної сили 05.09.2024 року. Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 945/2944/23 від 04.10.2024 року, згідно якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 76552749 від 13.11.2024 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 130291,02 грн. з яких: 129736,53 грн. безпідставно набуті та збережені кошти та 554,49 грн. 3% річних; стягнення з ОСОБА_5 1299,60 грн. судового збору та 15000 грн. витрат на правничу допомогу. В межах кримінального провадження № 0000299 ухвалою слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 від 01.11.2023 року накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти в сумі 129736,53 гривні. Зазначений арешт порушує право ОСОБА_3 на стягнення коштів з ОСОБА_5 .. Просив суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпра від 01.11.2023 року у кримінальному провадженні №0000299 на грошові кошти у сумі 129 736,53 грн., що знаходяться на банківському рахунку (номер картки НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також надати дозвіл на здійснення видаткових операцій з арештованими грошовими коштами виключно з метою виконання виконавчого провадження №76552749 від 13.11.2024 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 .

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 05.08.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі № 945/2944/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3% річних. Дане рішення набрало законної сили 05.09.2024 року.

04.10.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 945/2944/23, згідно якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження № 76552749 від 13.11.2024 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 130291,02 грн. з яких: 129736,53 грн. безпідставно набуті та збережені кошти та 554,49 грн. 3 річних; стягнення з ОСОБА_5 1299,60 грн. судового збору та 15000 грн. витрат на правничу допомогу.

В межах кримінального провадження № 0000299 ухвалою слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 від 01.11.2023 року накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти в сумі 129736,53 гривні.

Представник заявника посилається на ті обставини, що зазначений арешт порушує право ОСОБА_3 на стягнення коштів з ОСОБА_5 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994р., Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що насамперед, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони». До того ж, верховенство права, як один із основоположних принципів демократичного суспільства, є невід`ємною частиною всіх статей Конвенції (рішення у справі «Амуур проти Франції» (Amuur v. France), від 25.06.1996р., пункт 50, згадане рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), пункт 58).

Оскільки другий абзац статті 1 Першого протоколу до Конвенції повинен тлумачитися у контексті загального принципу, закріпленого в першому реченні цієї статті, має існувати розумна пропорційність між застосованими засобами та переслідуваною метою: суд повинен визначити, чи був забезпечений справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу щодо цього та інтересами відповідної окремої компанії (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Г.І.Е.М.С.Р.Л. та інші проти Італії» [ВП] (G.I.E.M.S.R.L. and Others v. Italy) [GC], заява № 1828/06 та 2 інші заяви, пункт 293, від 28.06.2018р.).

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обгрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення у справі «Лекіч проти Словенії» [ВП] () [GC], заява № 36480/07, пункт 95, від 11.12.2018р.).

Як видно зі змісту ухвали слідчого судді, арешт накладений в інтересах потерпілого, з метою забезпечення його збереження.

Представник заявника (як стягувач в цивільному процесі) звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, з метою реалізації свого права.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що за загальним правилом, визначеним у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. Відтак, зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі і щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Тому, зважаючи на те, що дізнавачем у кримінальному провадженні не доведено подальшої необхідності накладення арешту, його існування створює для заявника правову ситуацію, за якої реалізація його законного права на отримання присуджених коштів є неможливою без порушення встановлених законом обмежень, та є непропорційним втручанням у право власності та право на виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись 170-175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпра від 01.11.2023 року у кримінальному провадженні №0000299 на грошові кошти у сумі 129 736,53 грн., що знаходяться на банківському рахунку (номер картки НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Надати дозвіл на здійснення видаткових операцій з арештованими грошовими коштами виключно з метою виконання виконавчого провадження №76552749 від 13.11.2024 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...