КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3004/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000310 від 08.04.2024 та накладено арешт на майно, вилучене 11.12.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Apple iPhoneХr, номер моделі MRY62RM/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Київ від 11 лютого 2026 року та її скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на порушення строків звернення прокурора з клопотанням про арешт майна (ч. 5 ст. 171 КПК України). При цьому слідчий суддя не перевірила дотримання прокурором цього обов`язкового процесуального строку та безпідставно розглянула клопотання по суті, чим допустила істотне порушення вимог КПК України.

Також апелянт зазначає про невідповідність змісту ухвали фактичним обставинам справи, а саме внесення неправдивих відомостей щодо позиції адвоката.

Крім того, апелянт зазначає про невідповідність арешту майна завданню кримінального провадження та порушення принципу пропорційності. Накладення арешту на мобільний телефон є непропорційним втручанням у право власниці на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 41 конституції України.

Прокурор не обґрунтував, чому неможливо досягти мети досудового розслідування (отримання доказів) іншими, менш обтяжливими способами. Інформація, яка, на думку слідства, міститься в телефоні (листування, фото, контакти), могла бути отримана шляхом:

- тимчасового доступу до речей і документів з можливістю вилучення копій інформації;

- зняття інформації з електронних комунікаційних мереж у разі наявності для цього підстав.

ОСОБА_6 надала слідчим пароль до телефону і відповідно слідчий міг скопіювати всю необхідну інформацію та оформити як належний доказ. Натомість, позбавлення власниці, яка не має статусу підозрюваної у цьому провадженні, єдиного засобу зв`язку на невизначений строк є надмірним тягарем, який не виправдовується потребами досудового розслідування.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 11.02.2026 судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали про накладення арешту. Оголошення повного тексту ухвали було призначено на 16.02.26 о 15.00, однак в зв`язку із участю в слідчих діях, представник ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , не був присутній під час оголошення ухвали 16.02.26 року. При цьому 16.02.2026 на електронну пошту суду було направлено заяву представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про видачу повного тексту ухвали від 11.02.26. Однак, незважаючи не неодноразові звернення до суду, повний текст оскаржуваної ухвали від 11.02.26 було отримано адвокатом ОСОБА_7 лише 24.02.26, про що свідчить штамп на самій ухвалі із цією датою, а також власноручний напис адвоката ОСОБА_7 на останній сторінці справи про отримання ухвали 24.02.26 року.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, думки представника власника майна, яка не заперечувала щодо апеляційного розгляду у відсутності прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених в ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіСолом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000310 від 08.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 113 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 08.01.2026 прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000310 від 08.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 113 КК України, яке вилучено 11.12.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Apple iPhoneХr, номер моделі MRY62RM/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурором зазначено, що під час досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_9 , перебуваючи на території РФ, яка завербована співробітниками фсб рф, на виконання вказівок куратора ОСОБА_10 (представник спецслужб фсб рф), доручає (погодженим кандидатам, із числа її колишніх знайомих, які проживають на території України) завдання по проведенню розвідувально-підривної діяльності, в інтересах російської сторони, в умовах воєнного стану, за грошову винагороду.

Зокрема, на виконання завдань ОСОБА_11 щодо вчинення диверсійної діяльності (знищення релейних шаф, шляхом підпалу), у рамках контролю за вчиненням злочину, 21.06.2024 ОСОБА_12 здійснив підпал макету «релейної шафи», за що отримав винагороду у сумі 28 000 грн., 28.06.2024 здійснив підпал іншого макету «релейної шафи», за що отримав винагороду у сумі 28 000 грн., а 16.08.2024 здійснив наступний підпал макету «релейної шафи», за що отримав винагороду у сумі 28 000 грн.

Після виконання ОСОБА_12 указаних завдань, ОСОБА_10 розпочав безпосередньо спілкуватись із ОСОБА_12 та надав завдання ОСОБА_12 щодо вбивства з використанням вогнепальної зброї громадянина України ОСОБА_13 , який є головою ДФТГ № 7 «Легіон-Д», пообіцявши сприяння у вчиненні злочину, а саме: забезпечення знаряддям вчинення злочину (зброя), транспортом після вчинення злочину (водій із авто), житлом для схову після вчинення злочину, а також сприянням у перетині державного кордону України та підробленні особистих документів.

28.11.2025 ОСОБА_10 зв`язався із ОСОБА_12 по телефону та надав йому номер мобільного телефону - НОМЕР_5 , зазначивши, що номер телефону належить водію, який буде відвозити ОСОБА_12 , після вчинення вбивства ОСОБА_13 , до місця тимчасового переховування, при цьому пояснив, що потрібно зв`язатись за вказаним номером із власником телефону та представитись як « ОСОБА_14 від ОСОБА_15 ». Того ж дня, відповідно до плану, ОСОБА_12 зв`язався із вказаним чоловіком, як у подальшому з`ясувалось, це ОСОБА_16 , та вони домовились про зустріч.

Того ж дня, 28.11.2025, на виконання плану ОСОБА_10 , при зустрічі, ОСОБА_12 пояснив водію - ОСОБА_16 , куди йому потрібно їхати та що безпосередньо робити, при цьому ОСОБА_17 приїхав на зустріч на автомобілі RenaultLogan, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , із оранжевими мигалками, який зареєстрований за ТОВ «Перша приватна служба безпеки», а також пояснив, що саме цей автомобіль буде використовуватись для перевезення ОСОБА_12 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_16 повідомив, що він працює в охоронній службі під керівництвом ОСОБА_18 , за вказівкою якого він буде допомагати ОСОБА_12 , як у подальшому з`ясовано - ОСОБА_19 . Про результати зустрічі ОСОБА_20 повідомив ОСОБА_10 та наголосив, що йому обов`язково потрібно для вчинення злочину електро-самокат, щоб швидко залишити місце вчинення злочину та доїхати до автомобіля ОСОБА_16 , як раніше домовлялись. Крім того, у розмові ОСОБА_10 обіцяв ОСОБА_12 , допомогу в організації незаконного переправлення через державний кордон України, уточнив, що після вчинення злочину до ОСОБА_20 у м. Київ приїдуть, підконтрольні ОСОБА_10 надійні люди та на їх транспорті відвезуть ОСОБА_12 ближче до державного кордону України, а потім, у сприятливий час, незаконно переправлять його безпосередньо через державний кордон України.

01.12.2025 ОСОБА_10 зв`язався по телефону із ОСОБА_12 та повідомив, що придбано електро-самокат, який йому передасть водій - ОСОБА_17 01.12.2025 приблизно о 18.00 год., перед вчиненням злочину.

Відповідно до плану, 01.12.2025 приблизно о 18:00 год. відбулась зустріч ОСОБА_12 із ОСОБА_16 , який приїхав на автомобілі RenaultLogan, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , останній передав електро-самокат ОСОБА_12 , після чого залишився чекати останнього у вказаному місці.

01.12.2025, близько 20:00, по вул. Академіка Вербицького у м. Київ, працівниками правоохоронних органів імітоване вбивство ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_16 відвіз ОСОБА_12 із вказаного району до місця тимчасового проживання останнього, використовуючи автомобіль RenaultLogan, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_6 , діючи згідно плану.

Згідно відповіді на доручення вих. № 51/1/2-4385мп від 02.12.2025, за результатами вжитих у рамках кримінального провадження заходів установлено, що 28.11.2025 ОСОБА_21 надав ОСОБА_12 номер мобільного телефону НОМЕР_5 , який використовує невстановлена особа, що буде водієм, а також кодове слово - « ОСОБА_22 ». При цьому, транспортний засіб використовуватиметься з проблисковими маячками з метою уникнення можливої уваги правоохоронних органів після вчинення «злочину». Встановлено, що зазначений номер телефону використовує - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28.11.2025 відбулася зустріч конфідента з вказаним громадянином України, у ході якої з`ясовано, що ОСОБА_23 надає сприяння у вчиненні злочину за вказівки свого керівника на ім`я ОСОБА_18 , і що йому відомо, що він мусить доставити конфідента до обумовленого місця і відразу забрати, після вчинення події. Транспортний засіб на якому вказана особа прибула на зустріч з конфідентом належить ТОВ «Перша приватна служба безпеки» (м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 7). Оперативним шляхом стало відомо, що особою на ім`я ОСОБА_24 ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає в м. Києві, директор ТОВ «Агентство охоронних послуг «Стелс-1» (м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 7, використовує м.т. №№ НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та НОМЕР_5). За результатами зустрічі, конфідент домовився з ОСОБА_25 про дату виїзду на місце (01.12.2025), де планується вчинити імітацію вчинення злочину. Зокрема, представник російської спецслужби повідомив конфідента, що йому скинуть близько 5 000 грн., які він має передати новому водію на пальне. Близько 19:00 на банківську картку конфідента зараховані кошти від громадянина України ОСОБА_26 (перебуває в рф, вже здійснив три перекази грошових коштів за вказівки російської розвідки).

У ході проведених заходів установлено, що ОСОБА_27 обізнаний та причетний до вчинення вищезазначеного злочину.

Згідно відповіді на доручення вих. № 51/1/2-4542мп від 10.12.2025, за результатами вжитих у рамках кримінального провадження заходів ініційовано проведення невідкладних обшуків з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, врятування і збереження майна та речових доказів за допомогою якого було вчинено кримінальне правопорушення.

За місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим проведено обшук житла, у порядку ч. З ст. 233 КК України, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Apple iPhoneХr, номер моделі MRY62RM/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , із сім-картою НОМЕР_4 . Оглядом телефону виявлено відомості які представляють інтерес у даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 11.12.2025 вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене вищезазначені речі (інформація, яка збережена на вказаних пристроях) можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, тому вони визначені речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначив, що вказані речі та документи, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

З метою збереження вилучених речей та документів, які визнані речовим доказом по кримінальному провадженню, запобіганню можливості їх приховуванню, псуванню, знищенню, перетворенню, відчуження, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні на них арешту, в зв`язку з чим прокурор звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з відповідним клопотанням.

11.02.2026 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000310 від 08.04.2024 та накладено арешт на майно, вилучене 11.12.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Apple iPhoneХr, номер моделі MRY62RM/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000310 від 08.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 113 КК України та накладаючи арешт на вказане майно, яке було вилучено 11.12.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, мобільний телефон Apple iPhone Хr, номер моделі MRY62RM/A, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім картою НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_28 , слідчий суддя, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також того, що майно, зазначене у клопотанні прокурора, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу, прийшов до висновку про наявні правових підстав для накладання арешту з метою збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, заслухано заперечення представника власника майна щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000310 від 08.04.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 113 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Однак є слушними твердження апелянта, що слідчим суддею не вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі позицію представника власника майна щодо поданого клопотання про арешт майна, проте, дана обставини не свідчить про незаконність даної ухвали, а свідчить про допущення слідчим суддею описки, яка може бути усунена в порядку ст. 379 КПК України.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді відповідно до положень глави 17 КПК України, посилання апелянта на те, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з порушенням процесуального строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК (ч. 1 ст. 173 КПК).

При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК); (4) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК); (5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК); (6) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (7) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).

Отже, такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

При цьому, з матеріалів клопотання вбачається, що прокурор з клопотанням про арешт вище зазначеного майна, вперше звернувся до слідчого судді в грудні 2025 року, однак воно було повернуто прокурору у відповідності до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.12.2025 /а.с. 28/, для доопрацювання.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4