Єдиний унікальний номер 201/2765/16-к
Номер провадження 1-кп/205/660/26
Справа №201/2765/16-к
Провадження №1-кп/205/660/26
У Х В А Л А

05 березня 2026 року Новокодацький районний суд

міста Дніпра

колегіально, у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м.Дніпро, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004883 від 26 листопада 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.12, 186 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004883 від 26 листопада 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.12, 186 ч.2 КК України, а саме в тому, що вони, будучи неповнолітніми, при невстановлених обставинах, вступили у попередню змову на відкрите викрадення чужого майна, після чого, 25.11.2015 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, прибули до будинку №9 по Бульвару Слави, у м.Дніпро (Дніпропетровську), де побачили раніше незнайомих ОСОБА_9 , а також ОСОБА_10 та під надуманим приводом зупинили їх, при цьому ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих міркувань, неповнолітній ОСОБА_7 , згідно відведеної ролі, з метою подолання опору потерпілого, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в обличчя ОСОБА_9 , а саме в область лівого підборіддя, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз, після чого продовжив наносити удари ногами, кількість яких під час досудового розслідування не встановлено, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 фізичний біль. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою, із корисливих міркувань, почав перевіряти своїми руками майно потерпілого ОСОБА_9 та своєю лівою рукою з правої передньої кишені кофти потерпілого ОСОБА_9 відкрито викрав мобільний телефон марки «NOKIA» модель 3100, вартістю 80 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка мобільного оператору «Life», на рахунку якої грошових коштів не було та яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, а правою рукою з лівої передньої кишені кофти потерпілого відкрито викрав чоловічий гаманець «Mont Blanc», чорного кольору, вартістю 200 гривень, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 200 гривень, після того відкрито викрав, знявши з обличчя потерпілого чоловічі окуляри для корекції зору «Cerutti ce16305», вартістю 300 гривень.

При цьому, у вказаний час та місці, неповнолітній ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих міркувань, усвідомлюючи, що своїми діями вони вчиняють умисний злочин, згідно відведеної ролі, з метою виключення опору потерпілого та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар своєю правою рукою стиснутою у кулак в обличчя ОСОБА_10 , а саме в область лівого підборіддя, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз, після чого продовжив наносити удари ногами, кількість яких під час досудового розслідування не встановлено, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 фізичний біль. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, із корисливих міркувань, почав перевіряти своїми руками потерпілого ОСОБА_10 , намагаючись дістати своєю правою рукою грошові кошти в розмірі 200 гривень, які знаходились у внутрішній лівій кишені чоловічої кофти, яка була одягнута на потерпілому, але не зміг заволодіти вказаними грошовим коштами, оскільки ОСОБА_10 притиснув своєю лівою рукою зовнішню ліву частину своєї кофти, тим самим вчинивши опір злочинним діям ОСОБА_8 . Після чого, співучасники злочину, неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 780 гривень.

Умисні дії неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, неповнолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що вони, 30.11.2015 року, близько 02 годині 15 хвилин, перебували із малознайомим потерпілим ОСОБА_11 поблизу будинку № 38-а по вулиці Набережна Перемоги, в м.Дніпро (Дніпропетровську), де після спільного вживання спиртних напоїв, на ґрунті виниклого словесного конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з одного боку, а також потерпілим ОСОБА_11 з іншого боку, у обвинувачених виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , з мотивів особистих неприязних стосунків. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вступили в попередню змову, розподіливши між собою ролі та обов`язки у вчиненні злочину, після чого ОСОБА_8 , реалізовуючи злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, спричинив один удар своєю правою рукою зжатою у кулак в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , а саме в область верхньої щелепи зліва, від чого потерпілий впав на асфальтове покриття спиною вниз, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді: 3 саден на правій бічній поверхні обличчя, поверхневу рану на слизовій поверхні верхньої губи та 2 рани в правій завушній ділянці.

Після цього, співучасник злочину - обвинувачений ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи протиправно заподіяти смерть потерпілому, діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, підійшов до потерпілого зліва, який знаходився у лежачому положенні опираючись на лікті, дістав з правої передньої кишені своєї куртки розкладний ніж та утримуючи його правою рукою, присівши біля потерпілого ОСОБА_11 , наніс останньому три удари лезом ножа зверху вниз у життєво-важливий орган, а саме в бічну поверхню шиї зліва з пошкодженням судин шиї та три удари лезом ножа зверху вниз у життєво-важливий орган, а саме в грудну клітину середньої та нижньої третини з пошкодженням печінки, шлунку та товстого кишківника, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: сліпе колото-різане поранення шиї, що починається колото-різаною раною №1 на шкіряних покривах лівої бічної поверхні шиї в верхній третині та продовжується у раньовий канал довжиною біля 14 см, у напрямку зверху донизу, спереду назад, та зліва направо, з пошкодженням підшкірно-жирової клітковини, м`язів, судин та нервових сплетінь шиї; сліпе колото-різане поранення шиї №2, що починається на шкіряних покривах на 1,8 см нижче рани №1, що продовжується у раньовий канал, що має аналогічну довжину та направлення раньовому каналу № 1, пошкоджує по своєму ходу підшкірно-жирову клітковину, м`язи, судини та нервові сплетіння шиї, міжхребцевий диск між п`ятим та шостим шийним хребцем; сліпе колото-різане поранення шиї № 3, що починається на шкіряних покривах на 4 см нижче рани № 2 та продовжується у раньовий канал, що має довжину приблизно 13,5 см, та має направлення зліва направо, декілька знизу до гори та спереду назад, пошкоджує по своєму ходу підшкірно-жирову клітковину, м`язи, судини, нервові сплетіння шиї, тіло 5-го шийного хребця по передній поверхні; проникаюче колото-різане поранення грудної клітини № 4, що починається на шкіряних покривах передньої поверхні грудної клітини в середній третині, та продовжується у раньовий канал, що має довжину приблизно 16 см, та має направлення зверху донизу, справа наліво, та спереду назад, пошкоджує по своєму ходу тіло грудини, черевну поверхню діафрагми, проникає в печінкову сумку; проникаюче колото-різане поранення № 5 та № 6, що починається на шкіряних покривах на передній поверхні грудної клітини в нижній третині, та продовжуються у раньовий, що обидва мають довжину приблизно 15,5 см, та направлення аналогічне рані № 4, пошкоджують по своєму ходу 6 та 7 ребра біля грудинної лінії ліворуч, черевну поверхню діафрагми, проникають у печінкову сумку, пошкоджують ліву долю печінки, шлунок, поперечну частину кишківника. Від отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 помер. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 в цей момент, знаходячись безпосередньо поряд з ОСОБА_7 , спостерігаючи всі дії останнього та виконуючи відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення, стежив за тим, щоб довкола не було сторонніх осіб, а у разі їх появи, згідно розподілених між собою ролей, повинен був повідомити про це ОСОБА_7 . Таким чином, заподіявши смерть потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця злочину зникли.

Умисні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за п.12 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про зупинення кримінального провадження та оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з неявкою останнього у судові засідання та наявною інформацією про його перебуванні за межами України, а також про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, а також дослідивши обвинувальний акт та надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Пунктом 1 ч.7 ст.42 КПК України на обвинуваченого покладено обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до ч.1 ст.335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

Належною процедурою стосовно обвинуваченого, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиції в Україну. Для ефективності судового розгляду у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

Чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук» та не розкрито змісту зазначеного терміну. При цьому поняття «міжнародний розшук» використовується в цьому кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч. 5 ст. 139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Суд зазначає, що ст.297-1 КПК України визначений вичерпний перелік статей КК України, за підозрою чи обвинуваченням яких може проводитись спеціальне досудове розслідування чи провадження (in absentia). Разом з цим, КПК України вказує, що вказане провадження може проводитись і щодо інших злочинів, якщо злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук.

Проте, вказаний розділ не містить самого поняття «міжнародний розшук», як в цілому КПК України не містить чіткої дефініції цього слова, або його класифікації, тому суд в даному випадку користується положеннями ст.9 КПК України, відповідно до вимог якої, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Разом з цим, суд вважає, що якщо чинний КПК України чітко не дає класифікацію видів розшуку, то в даному випадку слід звернутись до інших нормативно-правових актів.

Виходячи з результатів аналізу норм чинного КПК України, Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» та інших відомчих нормативно-правових актів, можемо дійти висновку, що вітчизняне законодавство передбачає три види розшуку: 1) внутрішньодержавний (національний) розшук; 2) міждержавний розшук; 3) міжнародний розшук.

Внутрішньодержавний (національний) розшук осіб направлений на розшук осіб, які вчинили кримінальне правопорушення на території України. Такий розшук може здійснюватися шляхом проведення уповноваженими суб`єктами відповідних ОРЗ, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій у межах ОРС або кримінального провадження.

Міждержавний розшук осіб здійснюється на підставі багатосторонніх або двосторонніх угод. Законодавче визначення міждержавного розшуку закріплене в ст.1 Договору держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав про міждержавний розшук осіб від 10.12.2010 року. Зокрема, «міждержавний розшук це комплекс оперативно-розшукових, пошукових, інформаційно-аналітичних та інших заходів, спрямованих на: виявлення, затримання та взяття під варту з метою видачі або здійснення кримінального переслідування осіб, що переховуються від органів дізнання, слідства або суду та ухиляються від відбування кримінального покарання; встановлення місцезнаходження осіб, що ухиляються від виконання рішення судів за позовами; встановлення місцезнаходження осіб, зниклих безвісти, або тих, хто втратив зв`язок з родичами; встановлення особи людини, яка не здатна повідомити про себе установчі дані; встановлення особи людини за непізнаним трупом; надання інформації про всі категорії осіб, що розшукуються і встановлюються, які знаходяться за межами держави-ініціатора розшуку, але на територіях Сторін».

Виходячи із результатів аналізу положень чинного законодавства України, міжнародно-правових актів і міжнародних договорів, учасником яких є Україна, а також внутрішніх документів Інтерполу та Генеральної асамблеї Інтерполу, можна дійти висновку, що законодавче поняття «міжнародний розшук» нормативно не визначено. Правильність визначення сутності цієї категорії залежить від чіткості розуміння порядку оголошення особи в міжнародний розшук та його безпосереднього здійснення, встановлення органу, який оголошує особу в міжнародний розшук, моменту, з якого особа вважається такою, що перебуває у міжнародному розшуку. У зв`язку з цим необхідно здійснити системний аналіз положень чинного законодавства України, міжнародно-правових актів і міжнародних договорів, нормативних документів Інтерполу та Генеральної асамблеї Інтерполу, які регламентують ці питання.

Разом з цим, чинний КПК України містить Главу 44 «Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)», відповідно до якого передбачено, що клопотання про видачу особи готує прокурор, слідчий, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок. Екстрадиція в розумінні Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року передбачає двосторонні відносини між запитуючою та запитуваною сторонами, згідно яких договірні сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Тобто, в даному випадку, екстрадиція як процедура міжнародного співробітництва відбувається вже після того, як особу оголосили в міжнародний розшук задля відшукання та затримання. Викладене дозволяє дійти висновку, що якщо видача особа (екстрадиція) згідно чинного законодавства розрізняє суб`єкта який готує клопотання про видачу в залежності від стадії провадження (досудове розслідування чи судовий розгляд), тоді аналогічно слід дійти висновку, що оголошення у міжнародний розшук на стадії, коли обвинувальний акт вже перебуває в суді - є безальтернативною функцією суду.

Очевидним є те що встановлення місця перебування обвинуваченого та доставлення його до суду є необхідною умовою для успішного закінчення судового провадження. З цією метою відповідними суб`єктами здійснюється розшук особи, яка ухиляється від суду.

Розшук може відбуватися на території України, бути міждержавним та/або міжнародним. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно - довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних. В свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави - ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних запитуваних країн з використанням можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол.

Розшук особи в Україні та міжнародний розшук особи відрізняється як за територією, на якій здійснюється даний розшук, так і за суб`єктами, які його здійснюють.

Прийняття судом ухвали про оголошення особи у розшук, шляхом задіяння міжнародного співробітництва є єдиним способом реалізації та виконання цього рішення суду та встановлення точного місцезнаходження обвинуваченого за кордоном в разі його виїзду з території України.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду кримінального провадження щодо нього та обвинуваченого ОСОБА_8 , протягом тривалого часу в судові засідання не з`являється, будь-яких належних доказів поважності причин його неявки суду не надав, у зв`язку з чим ухвалою суду від 29 травня 2024 року було надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На виконання ухвали суду надано рапорт працівника поліції, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання не проживає близько двох років.

Крім того, до суду надійшла інформація від ГУНП в Дніпропетровській області, згідно якої обвинувачений ОСОБА_7 був заарештований 14 листопада 2025 року правоохоронним органами Республіки Польща за вчинення кримінальних правопорушень та наразі перебуває під вартою.

Проведення заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 можливе в рамках міжнародного оповіщення Генерального секретаріату Інтерполу або запиту про правову допомогу у кримінальному провадженні стосовно осіб, які розшукуються органами правопорядку України, для досягнення цілі міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу застосовується положення розділу IV Інструкції.

У разі прийняття ініціатором розшуку рішення про необхідність використання інформаційних систем Інтерполу стосовно вказаної особи у вигляді оповіщення певного кольору на їх адресу необхідно надати запит на публікацію оповіщення разом із документами, визначеними Розділом IV Інструкції для оповіщення відповідного кольору.

Міжнародний розшук це регламентований нормами національного та міжнародного законодавства комплекс оперативно-розшукових, інформаційно-довідкових, адміністративно-перевірочних заходів, слідчих (розшукових) дій й негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, що здійснюються на території держав-членів Інтерполу з метою встановлення місця знаходження оголошених у розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді та суду й ухиляються від відбування кримінального покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 відсутній за місцем проживання, до суду на виклики не з`являвся, оголошенням його в розшук на території України дієвих результатів не отримано, наявні відомості про його перебування за межами України, що дає підстави дійти висновку, що обвинувачений ухиляється від суду, єдиним способом встановлення місцезнаходження останнього за кордоном є оголошення у міжнародний розшук, оскільки виконання іншим чином завдань кримінального провадження є неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора ОСОБА_5 про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 в міжнародний розшук підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст.193 КПК України, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З наведеної норми вбачається, що у разі оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук та доведення прокурором підстав, передбачених ст.177 КПК України, суд може застосувати так звану попередню процедуру застосування до обвинуваченого запобіжного заходу - обрання запобіжного заходу. Наступним етапом після затримання особи (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - є забезпечення розгляду за участю обвинуваченого клопотання про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Таким чином, для оцінки необхідності обрання запобіжного заходу обвинуваченому достатньо встановлення судом обставини оголошення у міжнародний розшук. Додатковою умовою для такого висновку є наявність підстав, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, на відміну від процедури застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою - це єдиний запобіжний захід, який може бути обрано в порядку, передбаченому ч.6 ст.193 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває за межами України, що підтверджується інформацією ГУНП в Дніпропетровській області. Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 виїхав за межі України та наразі перебуває в іншій державі, оскільки відомості про в`їзд на територію України на теперішній час відсутні.

У своєму клопотанні прокурор вказує на наявність ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, про ймовірність переховування його від суду.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій.

На думку суду, ризики переховування обвинуваченого від суду є реальними та зумовлюють необхідність дії запобіжного заходу. Зокрема, ризик переховування від суду є реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками. Про реалізацію цього ризику свідчить те, що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні, виїхав до іншої держави та на теперішній час на територію України не повертався. Крім того, судом прийнято рішення про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 в міжнародний розшук.

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин, суд вважає доведеним існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду. Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 виїхав за межі території України, а також те, що судом прийнято рішення про оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що відносно ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у порядку, передбаченому ч.6 ст.193 КПК України, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити судове провадження щодо обвинуваченого до його розшуку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 335, 350, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити.

Оголосити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.12, 186 ч.2 КК України у державний та міжнародний розшук.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 оголошеним в міжнародний розшук з дня прийняття компетентним органом міжнародної юрисдикції відповідного рішення про оголошення такого розшуку.

Виконання ухвали суду про здійснення розшуку ОСОБА_7 доручити Головному управлінню поліції в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Правобережної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_5 .

Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.12, 186 ч.2 КК України та якого оголошено у міжнародний розшук, у його відсутності, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше ніж через 48 годин з часу його доставки до місця розгляду кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.12, 186 ч.2 КК України - зупинити до його розшуку.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3