КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2026 задоволено клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , в межах строку досудового розслідування, до 16.03.2026.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що викладені в ухвалі слідчого судді мотиви зводяться виключно до необґрунтованих тверджень з приводу наявних ризиків, що стали підставою застосування до підозрюваної запобіжного заходу, а саме: тяжкості злочину, відсутності постійного місця проживання та постійного місця роботи;

_____________________________________________________________________________________

Справа № 381/7284/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2776/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ненадання доказів законних джерел доходів, відсутності на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, а також тієї обставини, що підозрювана є неодруженою.

На переконання сторони захисту, сімейний статус підозрюваної та відсутність на утриманні неповнолітніх дітей, зважаючи на її молодий вік, не може свідчити про відсутність міцних соціальних зв`язків.

У клопотанні прокурора не наведено підстав неможливості застосування запобіжного заходу саме у виді домашнього арешту, що також залишилося поза увагою слідчого судді.

Також поза увагою слідчого судді залишилися доводи сторони захисту щодо тривалого зволікання з направленням постанови про проведення комплексної судової судової психологічно-психіатричної експертизи.

Довідка щодо перебування ОСОБА_7 на обліку лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість не містить даних, з якого часу вона перебуває на обліку та коли був останній візит до лікаря.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників судового провадження, які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зокрема пояснення підозрюваної ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні СВ відділу поліції № 3 Фастівського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0001404 від 16.12.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 16.12.2025, приблизно о 21 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні будинку за адресою, в ході конфлікту, який раптово виник на підґрунті особистих неприязних відносин з цивільним чоловіком ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою позбавлення життя останнього, усвідомлюючи, що нанесення колото-різаного удару в область живота може порушити функції чи анатомічну цілісність життєво важливих органів людини та є небезпечним для життя людини в момент його заподіяння, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті, взяла до правої руки ніж та нанесла один удар в область живота ОСОБА_10 , чим спричинила відкриту рану живота, в результаті чого останній помер на місці.

Згідно даних протоколу затримання від 16.12.2025, цього ж дня о 05 год. 36 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

16.12.2025 ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2025 до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та визначено строк дії ухвали до 13.02.2026.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу прокурора задоволено, скасовано ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2025, та постановлено нову ухвалу, якою застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.02.2026 включно, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області від 09.02.2026 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001404 продовжено до трьох місяців.

10.02.2026 прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження підозрюваній ОСОБА_7 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2026 задоволено клопотання прокурора та продовжено підозрюваній строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до трьох місяців до 16.03.2026.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованого їй злочину, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, наслідки кримінального правопорушення та на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання прокурора щодо обставин, які станом на день звернення із клопотанням перешкоджали закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно завершити проведення ряду експертиз, без здійснення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив їй розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого їй злочину та зміст підозри.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків та підозрюваних безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що остання у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні зазначеного злочину, та даних про особу підозрюваної.

Посилання апелянта на тривале зволікання органу досудового розслідування з направленням постанови про проведення комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи, та доводи про недоліки довідки щодо перебування ОСОБА_7 на обліку лікаря-психіатра, з огляду на встановлені у кримінальному провадженні обставини, не впливають на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року, -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3