Справа № 147/966/25
Провадження № 1-кп/147/61/26
УХВАЛА

10 березня 2026 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 11.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.263 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Тростянецькому районному суді Вінницької області перебуває дане кримінальне провадження.

Ухвалою судді від 01.08.2025 призначено судовий розгляд.

10.03.2026 прокурором було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 терміном на 60 днів без визначення застави. У клопотанні зазначено, що ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.04.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого в подальшому було продовжено до 14.03.2026. Останній обвинувачується у вчинення тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому усвідомивши невідворотність покарання, ОСОБА_4 без застосування запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, може зникнути та переховуватися від суду. Також може впливати на свідків, оскільки згідно ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження отримує усно, тому перебуваючи на волі матиме змогу незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов. Окрім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ним незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений заперечив проти продовження запобіжного заходу, вказавши, що за станом здоров`я не може триматись під вартою.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вказав на необґрунтованість ризиків та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Представник потерпілої у судове засідання не з`явився.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством, тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення, чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистою свободи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.263 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів, містяться в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059, на які посилається сторона обвинувачення.

Так, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 застосовано ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.04.2025.

В подальшому, даний запобіжний захід було неодноразово продовжено ухвалами Тростянецького районного суду Вінницької області.

Судом було враховано як тяжкість інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі доведення її винуватості ( за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років) так і те, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілу, а також враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на них лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаних про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а відтак останній може здійснювати вплив на них, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які йому достовірно відомі.

Суд зазначає, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений зможе іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, створити штучні докази чи підбурити осіб як цивільних осіб, так і осіб з числа військовослужбовців військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань. Крім того, обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки його протиправна діяльність тривала до моменту затримання.

Також, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує ОСОБА_4 у випадку доведеності його вини, існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про відсутність наявних ризиків.

Таким чином, вказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить запобіганням ризиків передбачених ст.177 КПК України.

За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст.177, 178,183 КПК України та з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлений ризик, що оцінений в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суд вважає, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_4 та дієве запобігання встановленому в провадженні ризику неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає задоволенню.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі провадження, не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання встановленим під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризикам, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави

Керуючись статтями 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 8 травня 2026 року включно.

У судовому засіданні оголосити перерву до 15-00 год 19.03.2026 року

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 11.03.2026 о 08-15 год.

Суддя ОСОБА_1