Справа № 507/278/26
Провадження № 1-кп/507/23/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2026 р. Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Подільського району Одеської області обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Любашівка Любашівського (Подільського) району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В підготовчому судовому засіданні, дослідивши обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про можливість призначення його до судового розгляду за наступними підставами.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві, не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду не заявлено.

Таким чином, вислухавши прокурора, який доповів про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , які не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, суд вважає, що є достатні підстави для призначення його до судового розгляду.

Прокурор 09.03.2026 року, подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , так як дія попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого закінчує свою дію 17 березня 2026 року, а наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, а також неможливо запобігати цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів у зв`язку з чим просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 днів.

Вказує, що у зазначеному випадку метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 є необхідність запобігти спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом. Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання у разі визнання його винуватим у скоєні вказаних злочинів, може вчиняти дії направлені на уникнення від кримінальної відповідальності, шляхом переховування від суду, оскільки відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочини відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень (зокрема ч. 5 ст. 361 КК України), за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Володіючи відомостями про особу свідків, їх анкетних відомостей, а також той факт, що у даному кримінальному проваджені наявні свідки, які на даний момент не допитані в судовому засіданні, залишаючись на волі, ОСОБА_4 , може незаконно впливати на них, тобто перешкоджати їх з`явленню до суду, примушувати їх до відмови від давання показань, а також давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози насильством, знищенням їх майна а також погрожувати вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того у випадку обрання відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній може та матиме змогу продовжити свою протиправну діяльність або вчиняти інші злочини.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слід врахувати такі обставини: ОСОБА_4 , за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; ОСОБА_4 , не являється інвалідом, особою, яка постраждала від наслідків катастрофи на Чорнобилькій АЕС, не страждає будь-якими тяжкими захворюваннями; ОСОБА_4 , самостійно не утримує недієздатних або обмежено дієздатних осіб, малолітніх дітей; ОСОБА_4 , є повнолітньою, дієздатною, працездатною особою, не похилого віку; будь-які можливості для звільнення ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності або кримінального покарання на даній стадії кримінального провадження не встановлені, а більш м`які запобіжні заходи не здатні у повній мірі запобігти наявним ризикам. Так, ураховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не запобігатиме ризику продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки перебуваючи за місцем проживання, обвинувачений матиме доступ до комп`ютерної техніки. Крім того, такий запобіжний захід не здатен забезпечити ненастання інших указаних ризиків у повній мірі, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та покарання, передбаченого санкцією статті, а також не виключить можливість спілкування підозрюваного з особами, з якими він вчиняв кримінальне правопорушення за попередньою змовою, а такі запобіжні заходи як (особиста порука, особисте зобов`язання) є не спів мірними з тяжкістю кримінального правопорушення та не матимуть дієвого впливу на запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заперечували проти продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки виключно тяжкість злочину не може бути підтвердженням будь якого ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Прокурором не наведено фактичних даних, які б підтверджували реальність існування ризиків з боку обвинуваченого. Крім того не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання в Україні, офіційно працевлаштований (на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтверджуючі документи були відсутні), раніше не судимий, раніше не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, відсутність будь яких даних про наміри виїзду за кордон з моменту обшуку за місцем проживання в квітні 2025 року до вручення повідомлення про підозру 19.01.2026 року пройшов значний час, в період якого на той час підозрюваний не вчинив жодних дій направлених на виїзд за кордон. Щодо ризику незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, обвинувачених, експертів у кримінальному провадженні, зазначили, що обвинувачення не вказало жодної конкретної особи на яку обвинувачений ОСОБА_4 , нібито може впливати, не навело жодного факту такого впливу чи спроб його здійснення, також експертиза у зазначеному кримінальному провадженні вже проведена, будь яких інших експертиз на стадії досудового розслідування стороною обвинувачення не проводилось. Таким чином, наявні обставини, що свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту або застави у розумному та спів мірному розмірі матеріального стану підозрюваного. Просили суд у задоволенні клопотання прокурора від 09.03.2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави як альтернативного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 361 КК України відмовити, постановити ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту; у разі визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави встановити її в межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши позиції учасників судового провадження в межах поданих ними клопотань щодо продовження заходів забезпечення кримінального провадження суд встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 20.01.2026 року до обвинуваченого ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 березня 2026 року включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 665 600 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот гривен).

Підставою для застосування вказаного запобіжного заходу стало те, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів в умовах воєнного стану, що пов`язаний із незаконним втручанням в роботу інформаційних систем та передбачений ч. 5 ст. 361 КК України за яке передбачене покарання до 15 років позбавлення волі. Очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Підозрюваний неодружений, дитина від першого шлюбу проживає з матір`ю. ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з не встановленням особи на прохання якої підозрюваний розмістив обладнання за місцем проживання, наявні ризики незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Згідно частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд вважає доведеними обставини, які свідчать про продовження існування ризиків у даному кримінальному провадженні, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , що передбачене ч.5 ст. 361 КК України.

Суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в запереченні на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного (обвинуваченого) та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування обвинуваченого, суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_4 , на даний час обґрунтованого підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.361 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, відсутність попередніх судимостей, офіційне працевлаштування дещо зменшує існування вказаного ризику, проте на даному етапі судового розгляду не нівелює його повністю.

Суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи, які просила застосувати сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_4 , не здатні у повній мірі запобігти наявним ризикам. Так, ураховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не запобігатиме ризику продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. Крім того, такий запобіжний захід не здатен забезпечити ненастання інших указаних ризиків у повній мірі, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та покарання, передбаченого санкцією статті.

Визначений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 20.01.2026 року, розмір застави забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та є достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у обвинуваченого бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладенні обставини, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів обвинуваченому ОСОБА_4 , підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, або визначенні судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 23, 177,183,194, 314-316, 369-372,376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, у відкритому судовому засіданні на 10:00 годину 20 березня 2026 року, в залі судових засідань № 1 Любашівського районного суду Одеської області.

Справу розглянути суддею одноособово за участю прокурора.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 10 травня 2026 року включно, з можливістю звільнення під заставу на умовах визначених у ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 20.01.2026 року.

У разі внесення застави обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти негайно та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти, слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, які визначені слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення в установленому КПК України порядку.

Суддя: ОСОБА_1