УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

12 березня 2026 року

м. Київ

справа № 642/4095/25

провадження № 51-947ска26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року та Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року,

установив:

Холодногірський районний суд м. Харкова постановою від 05 вересня 2025 року ОСОБА_4 визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Харківський апеляційний суд постановою від 10 лютого 2026 року задовольнив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а постанову Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року - без змін.

ОСОБА_4 , не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року та Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Відповідно до статті 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні їй відповідати.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції»).

За змістом частини другої статті 19 Основного Закону України органи судової влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одними з основних засад судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (пункти 1, 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

У КУпАП, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, у тому числі, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних з притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визначальною для оскарження в інстанційному судовому порядку є частина друга статті 287 КУпАП, у якій зазначено, що постанову районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Процедура перегляду постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку регулюється положеннями статті 294 глави 24 «Оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення» розділу IV КУпАП. Цільовим призначенням цієї глави є встановлення порядку оскарження, зокрема, постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 статті 294 КУпАП).

Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також передбачено в КУпАП.

Так, як зазначено вище, відповідно до статті 294 КУпАП постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до апеляційного суду. Водночас постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

При цьому порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення визначено в главі 24-1 КУпАП не інакше, як з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні судом справи про адміністративне правопорушення.

Як видно зі змісту касаційної скарги, указану справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, не розглядала та будь-яких рішень у цій справі не ухвалювала, що виключає можливість перегляду Судом постанови по справі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 21 липня 2021 року № 5- р (ІІ)/2021 зазначив, що в КУпАП встановлено апеляційний перегляд у разі оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, у межах чого можливим є як розгляд суті справи, так і виправлення допущених судом нижчої інстанції процесуальних помилок, тобто забезпечення перевірки як законності застосування адміністративних санкцій (стягнень), так і суті справи. Застосування припису частини десятої статті 294 КУпАП не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а отже цей припис узгоджується з принципом «верховенства права» (правовладдя). Припис частини десятої статті 294 КУпАП не суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, пунктові 8 частини другої статті 129 Конституції України.

З огляду на основні засади судочинства згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України, право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно в окреслених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Тому, приймаючи до уваги вищевказане, у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 129 Конституції України, статтями 294, 297-1 КУпАП, пунктом 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанови Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року та Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3