справа № 705/4984/24
провадження № 1-кп/691/169/26
У Х В А Л А

25 березня 2026 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

Колегія суддів Городищенського районного суду Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_8

(участь в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів)

законний представник потерпілої ОСОБА_9

(участь в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів)

представник потерпілої ОСОБА_10

(участь в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів)

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000704 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.5 ст.407 КК України,-

встановила:

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000704 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152,ч.6ст.152, ч.5ст.407 КК України.

25 березня 2026 року від прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 зареєстровано письмове клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 ..

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого. Просив продовжити дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 за наявності дії ризиків у виді можливості переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебування в статусі військовослужбовця військової частини в період дії на території України воєнного стану, що може вплинути на процесуальну поведінку пов`язану із прибуттям до суду, тяжкість покарання за обставин визнання винуватим, незаконного впливу на свідків, потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки місце проживання потерпілої ОСОБА_8 і обвинуваченого це один населений пункт.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 не згідні із клопотанням прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на інший у виді цілодобового домашнього арешту з виконанням ухвали суду командуванням військової частини НОМЕР_1 .

Потерпіла ОСОБА_11 , законний представник потерпілої ОСОБА_9 , представник потерпілої ОСОБА_10 підтримали клопотання прокурора виключно в інтересах неповнолітньої, не допущення будь якого стану хвилювання дитини чи неспокою.

Колегія суддів, розглянувши клопотання прокурора, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора доцільно задоволити, в силу наступного.

Так, згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд, зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу і в компетенції суду, згідно ч.1 цієї ж статті, за клопотанням учасників судового провадження обрати, змінити, чи скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні старший солдат, наприкінці грудня 2023 року, більш точної дати та конкретної години події встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись в окремій кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи з малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка і фактично являючись особою, яка повинна займатися її вихованням, за місцем спільного проживання, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом малолітньої падчерки ОСОБА_11 , на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи свою значну фізичну перевагу, будучи значно старше за цю дитину, достовірно знаючи про її малолітній вік, а саме не досягнення нею чотирнадцятирічного віку, що відповідає її зовнішнім фізичним, фізіологічним даним, використовуючи безпорадний стан дитини та користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активний опір, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_7 з використанням своїх геніталій без її добровільної згоди.

Він же, в період з середини лютого 2024 року по 04 травня 2024 року, більш точної дати та конкретної години події встановити в ході досудового розслідування не виявилося можливим, знаходячись в окремих кімнатах житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , перебуваючи з малолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка і фактично являючись особою, яка повинна займатися її вихованням, за місцем спільного проживання, діючи повторно, умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом малолітньої падчерки ОСОБА_11 , на статеву свободу та статеву недоторканість, використовуючи свою значну фізичну перевагу, будучи значно старше за цю дитину, достовірно знаючи про її малолітній вік, а саме не досягнення нею чотирнадцятирічного віку, що відповідає її зовнішнім фізичним, фізіологічним даним, використовуючи безпорадний стан дитини та користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активний опір, систематично, здійснивши, щонайменше 10 статевих актів, вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані з оральним та анальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_7 з використанням своїх геніталій без її добровільної згоди.

Він же, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні старший солдат, діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-Х1У від 24.03.1999, та ст. ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 06 травня 2024 року о 07 год. 50 хв., діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, не з`явився вчасно без поважних причин на службу в умовах воєнного стану до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки, 16 травня 2024 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової частини НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_1 і заявив про себе.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області, 30 жовтня 2024 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 28 грудня 2024 року.

В подальшому, колегією суддів Городищенського районного суду Черкаської області 19 грудня 2024 року продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 16 лютого 2025 року та ухвалами суду від 05 лютого 2025 року, від 26 березня 2025 року, від 23 травня 2025 року продовжений до 21 липня 2025 року, а 03 липня 2025 року продовжений до 31 серпня 2025 року, а 21 серпня 2025 року до 19 жовтня 2025 року, потім 09 жовтня 2025 року до 07 грудня 2025 року, а 05 грудня 2025 року до 02 лютого 2026 року, та 02 лютого 2026 року до 02 квітня 2026 року.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.5 ст.407 КК України, встановленням в ході досудового розслідування наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Щодо наявності ризику за п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, обумовлюється тим, що обвинувачений достовірно обізнаний про тяжкість покарання може переховуватись від суду, з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України визначає, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані у судовому засіданні. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні, ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, у виді вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурори мотивували тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інший злочин, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.08.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 , строку тримання під вартою, колегія суддів, виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, вплив на свідків та потерпілу, допит якої не проведено. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Доказів, які б переважали над обґрунтуванням ризиків зазначених прокурором, колегії суддів, стороною захисту не надано. Так, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії на які посилається в обґрунтування клопотання прокурор, однак вимагає доказів того, що він може мати реальну можливість їх здійснити в майбутньому, остільки під поняттям ризик, слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах передбачених ч.1ст.177 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги, поряд з іншими обставинами, і загроза відносно суворого покарання.

Саме тому, враховуючи вищевикладене, і особливості тяжкості вчинених кримінальних правопорушень обвинуваченим, зважаючи на можливість суворості покарання в разі доведення вини обвинуваченого, що може викликати бажання вчинити дії задля уникнення відбування покарання та вчинити спробу втечі, стадію розгляду кримінального провадження, де потерпіла та свідки не допитані, і беручи до уваги, що ризик впливу на даних осіб є високим, вони є жителями одного населеного пункту, знайомі між собою, то слід погодитися із дією ризиків стосовно обвинуваченого, які вказані прокурором у клопотанні, остільки вони зберігають свою актуальність і на теперішній час, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При прийнятті рішення за клопотанням прокурора, колегія суддів, бере до уваги і особливості інкримінованих ОСОБА_7 особливо тяжких та тяжкого злочину проти статевої свободи та недоторканості малолітньої особи, що за змістом обвинувального акту носило системний характер та проти встановленого порядку несення військової служби, вчинених в найуразливіший для країни час в умовах воєнного стану.

Щодо посилання обвинуваченого і захисника в частині тривалого судового розгляду і тривалості строку перебування під вартою, колегія суддів, бере до уваги, що такі фактори дійсно можуть бути вагомою підставою для перегляду виду обраного запобіжного заходу або для розгляду можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, однак виходячи з обставин та специфіки цього кримінального провадження, застосування альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому не узгоджується із особливостями інкримінованих діянь, завданням цього кримінального провадження та запитом суспільного інтересу. Колегія суддів, вважає, що доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є наявними та актуальними, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Харченко проти України» вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. З врахуванням викладеного, колегія суддів, своїм рішенням повинна забезпечити не тільки права обвинуваченого при прийнятті рішення за клопотанням прокурора, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, серед яких і інтереси малолітньої дитини. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У справі, яка розглядається, слід взяти до уваги і рішення Європейського Суду з прав людини «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

Зважаючи на особливості подій кримінальних правопорушень та об`єкти суспільних відносин в кримінальному провадженні, на які вони посягають, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, так як такі скоєно проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, яка є малолітньою, питання визначення розміру застави колегією суддів не розглядається, клопотань від учасників процесу про застосування застави не надійшло.

На переконання колегії суддів, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, тому інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 206, 331, 350, 372 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Клопотання прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000704 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152, ч.5 ст.407 КК України - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній Установі «Черкаський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 встановлюється на 60 днів та діє з дати постановлення ухвали, тобто з 25 березня 2026 року до 23 травня 2026 року.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_7 під розпис з ухвалою колегії суддів.

Ухвала щодо дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3