Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
734/1670/24: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Провадження за поданням правоохоронних органів, за клопотанням слідчого, прокурора та інших осіб про; продовження строків тримання під вартою.
Надіслано судом: 10.04.2026. Зареєстровано: 11.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 13.04.2026.
Дата набрання законної сили: 09.04.2026
Номер судового провадження: 11-кп/4823/401/26
Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/4823/401/26 Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

09 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником адвокатом ОСОБА_7 , апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Хабаровськ російської федерації, громадянину України, не працюючому, не одруженому, який має двох неповнолітніх дітей, з незакінченою вищою освітою, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 04 травня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав, що розгляд кримінального провадження не завершений, а враховуючи потреби кримінального провадження, які полягають у повному та неупередженому здійсненні судового розгляду у кримінальному провадженні у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобіганню процесуальних ризиків, не встановив підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету або визначити заставу.

Аргументує тим, що в ухвалі суду відсутнє обґрунтування підозри його у вчиненні інкримінованих злочинів, а суд маніпулюю доказами. Так, обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України обґрунтовується виключно об`ємом та вагою вилучених рослин. Однак, за результатами повторно проведеної експертизи, призначеної за клопотанням прокурора через півтора роки судового розгляду, кількість рослин зменшилась на 100 одиниць, а вага на п`ять кілограм. Це свідчить про те, що первинна експертиза НДЕКЦ містила завідомо неправдиві дані. Крім того, на даний час ДБР розслідує кримінальне провадження щодо експертів за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Таким чином, ключовий доказ обвинувачення є сумнівним, що нівелює обґрунтованість підозри у тяжкому злочині та свідчить про відсутність підстав для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 307 КК України, а наявність кримінального провадження щодо експертів ставить під сумнів об`єктивність усього досудового розслідування.

Вказує також на відсутність доведеності мети збуту в його діях, що свідчить про відсутність ризику вчинення ним нових злочинів, вказівка на який є лише припущенням прокурора.

З приводу недоведеності заявлених ризиків, обвинувачений вказує на те, що оскаржуване судове рішення є аналогічним попереднім судовим рішенням, в той час як прокурором на підтвердження заявлених ризиків не надано жодного нового доказу.

Ризик переховування від суду вважає абстрактним, оскільки за 25 місяців перебування в слідчому ізоляторі змінилися обставини, ризики зменшилися, а докази обвинувачення суттєво послабіли.

Ризик впливу на свідків, яких немає, чи експертів, на який вказує прокурор, навіть судом вказується, як такий, що відсутній.

Наголошує на тому,що суд не надав належної оцінки тому факту, що він самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, що підтверджено Актом соціальної служби, який доданий до матеріалів справи.

Вважає, що тривалий час тримання його під вартою (понад 2 роки) без альтернативи порушує ст. 8 Конвенції (право на сімейне життя) та ставить дітей у безпорадний стан, особливо під час воєнного стану. При цьому, повністю ігнорується наявність офіційного місця роботи в Іспанії, що підтверджує його намір вести законослухняний спосіб життя, характеристик з місця проживання та навчання й розвитку дітей, які виключно позитивно його характеризують.

Звертає увагу на порушення ст. 5 Конвенції, оскільки через два роки тримання під вартою «суворість покарання» перестає бути достатньою підставою для тримання його під вартою та фактично визначається, як відбування покарання без вироку суду. Суд не навів жодного нового ризику, який би виправдовував подальше його перебування в слідчому ізоляторі без альтернативи внесення застави чи домашнього арешту та навіть не розглядав можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, незважаючи на вимогу закону це робити при кожному провадженні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, звернули увагу на відсутність заявлених прокурором ризиків, просили зважити на всі встановлені обставини, міцність його соціальних зв`язків та просили застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю або ж визначити альтернативний запобіжний захід визначивши розумний розмір застави, прокурора який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість обвинувачення, характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Питання про поновлення строку на апеляційне оскарження було вирішене доповідачем під час відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду, тому повторному розгляду не підлягає.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 07.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 здійснили свідоме виготовлення наркотичних засобів у особливо великих розмірах, які зберігали у домоволодінні ОСОБА_9 у кількості, що об`єктивно перевищує потреби таких осіб у власному вживанні та свідчить про умисел на незаконне виготовлення, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою їх збуту

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження обвинуваченого про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, у особливо великих розмірах, тобто речовин, які становлять суспільну небезпеку для громадян.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судове слідство триває, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та дітей не можуть бути визнані обставинами, які гарантуватимуть його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду, як помилково вважає сторона захисту.

У даному кримінальному провадженні предметом вчинення кримінальних правопорушень є наркотичні засоби в особливо великих розмірах, що підвищує ризик втечі обвинуваченого настільки, що йому неможливо буде запобігти шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, стадія судового розгляду вказує на передчасність такого рішення, адже не всі докази досліджені, не допитаний один з експертів.

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Разом з цим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчим суддею не розглядалась можливість визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу. Більш того, відмовляючи у визначенні ОСОБА_6 розміру застави, суд жодним чином таке своє рішення не обґрунтував.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

У той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про визначення застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що в даному конкретному провадженні, з огляду на тривалість та стадію судового розгляду, обвинуваченому ОСОБА_6 можливо визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 березня 2026 року, про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 строку тримання під вартою, скасувати.

Продовжити обвинуваченому, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 04 травня 2026 року з подальшим його утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити обвинуваченому, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму застави в межах 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень, яку обвинувачений, або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Чернігівського апеляційного суду та надати документи, що підтверджує їх внесення.

У разі сплати суми застави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді застави і звільнити його з-під варти та покласти такі обов`язки:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований, а саме за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, експертами та іншими учасниками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...