Справа № 333/4618/25
Провадження № 1-кп/333/395/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0000045, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 26.04.2023 року відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Терпіння, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, який перебував на посаді поліцейського взводу реагування Мелітопольського районного відділу УПО в Запорізькій області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А: .

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил Російської Федерації (Далі РФ) було тимчасово взято під контроль м. Мелітополь та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, є тимчасово окупованими територіями Запорізької області.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на тимчасово окупованих територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками РФ з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані незаконні підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_9 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського взводу реагування Мелітопольського РВ УПО в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території м. Мелітополя та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, силових, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації РФ та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на тимчасово окупованій території Запорізької області та, зокрема, на тимчасово окупованій території м. Мелітополя, системи органів державної влади РФ, у тому числі силової, у вигляді незаконних правоохоронних органів, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, починаючи з квітня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ.

Зокрема, ОСОБА_9 , з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної влади РФ, а саме у незаконному правоохоронному органі «УВД по городу Мелитополю и Мелитопольскому району» (мова оригіналу), створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополя Запорізької області, а також, виконуючи вказівки і розпорядження окупаційної влади РФ, здійснював патрулювання у складі цього незаконно створеного правоохоронного органу на тимчасово окупованій території м. Мелітополь та Мелітопольського району, а також чергування на створених окупантами блок-постах, здійснюючи фільтраційні заходи щодо виявлення осіб з числа Збройних сил України, учасників АТО/ООС, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, останній завдає шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України. Таким чином, ОСОБА_9 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, а саме діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення судового розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя і суд виходили з того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так, відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу № 164 від 31.05.2023 року) затверджено перелік територій тимчасово окупованих РФ, до яких відноситься і м. Мелітополь та Мелітопольський район Запорізької області (з 25.02.2022 року).

За повідомленням Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» ОСОБА_10 вказане підприємство зупинило роботу своїх відділень на непідконтрольних Україні територіях з 01.08.2022 року. Зазначена інформація є загальновідомою і викладена на офіційному сайті зазначеного державного підприємства.

Повістки про виклик ОСОБА_9 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та завершення досудового розслідування, про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, а саме: шляхом публікації на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення», а копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_9 , на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України направлялись захиснику.

Дорученням Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, за постановою слідчого, адвоката ОСОБА_8 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст. ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 року було надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

Після постановлення вказаної ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_9 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46, ст. 42, п. 8 ч. 2 ст. 51 та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснювала його захисник, яка отримувала необхідні процесуальні документи, у повному обсязі ознайомилася з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, суд вважає, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих та передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_9 з метою забезпечення останньому можливості безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 здійснювалось спеціальне судове провадження.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик були опубліковані у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України», а також на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя на сайті «Судова влада України».

В судових засіданнях приймав участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , який зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду: приймав активну участь у допиті свідків, заявляв певні клопотання та у судових дебатах висловив свою позицію щодо недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про фактичну відмову ОСОБА_9 належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_9 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показами свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що останній на момент вторгнення РФ працював заступником начальника Мелітопольського РВ. ОСОБА_9 знав лише по службі, він працював у державній службі охорони. Після окупації до 06.04.2022 року ще знаходився у м. Мелітополь, бачив ОСОБА_9 02.04.2022 року по вул. Університетській в м. Мелітополь, біля супермаркету «АТБ», він був одягнений у форму, на ньому були шеврони РФ, разом з ним були ще військові і вони разом здійснювали перевірку людей. ОСОБА_9 почав відразу ж співпрацювати з РФ, вони базувались у відділ державної охорони і там був їх ППС, це вже російський підрозділ. Вважає, що ОСОБА_9 добровільно пішов на співпрацю, ті хто бажав виїхати з тимчасово окупованої території могли це зробити в любий час;

- показами свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що до вторгнення РФ він мешкав у м. Мелітополь і там працював поліцейським ВРПП Мелітополського РВ. З ОСОБА_9 знайомий, вони перетинались лише по роботі. ОСОБА_9 працював у державній службі охорони. У квітні 2022 року бачив ОСОБА_9 по вул. Кірова в м. Мелітополь, біля спортивної школи, він був з військовими рф, вони були одягнені у форму, на них були шеврони рф, одна рука і нога перев`язані білою стрічкою. Здійснювали перевірку людей і автомобілів. Виїхав з м. Мелітополь 28.04.2022 року. Зазначив, що ОСОБА_9 пішов на співпрацю добровільно, якщо б він бажав виїхати з тимчасово окупованої території, то міг це зробити безперешкодно.

Крім показів свідків, судом досліджені такі докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.11.2022 року, а саме зняття інформації з електронних інформаційних систем щодо месенджеру «Telegram» мобільного телефону НОМЕР_1 , у папці «chat» виявлено файл: перелік співробітників за травень 2022 року «Главного управления МВД в Запорожской области», серед яких за № 128 зазначено «полицеский ГБР» ОСОБА_13 , з/п 50000,00 рублей. Також виявлено «ведомость на зароботную плату за апрель 2022 года «Главного управления МВД в Запорожской области», серед яких за № 115 зазначено «полицеский ГБР» ОСОБА_13 , з/п 50000,00 рублей (т. 2, а.с. 11, 135-150).

Згідно з наказом № 126 о/с від 23.05.2022 року сержанта поліції ОСОБА_14 , поліцейського взводу реагування Мелітопольського районного відділу Управління поліції охорони в Зпрорізькій області з 23.05.2022 року, підстава звільнення п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнений зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (наказ УПО№ 126 о/с від 23.05.2022 року) (т. 1, а.с. 122-123).

Протоколом огляду предмету від 07.03.2023 року судом встановлено, що старшим оперуповноваженим Запорізького управління ДВБ НП України майором поліції ОСОБА_15 проведено огляд диску для лазерних систем зчитування, на якому виявлено папки з назвою « НОМЕР_2 з 02.05.22 до 15.05.22» та « НОМЕР_3 з 16.05.22 до 18.06.22», виявлено записи телефонних розмов ОСОБА_16 : 24.05.22 о 20:43:10 год. дзвінок з абонентського номеру НОМЕР_4 (Тіпікін) телефонна розмова з приводу паролю; 24.05.22 о 20:51:06 год. дзвінок з абонентського номеру НОМЕР_4 (Тіпікін) розмова щодо місця знаходження, їх роботи щодо огляду людей; 24.05.22 о 21:02:07 дзвінок з абонентського номеру НОМЕР_4 ( ОСОБА_17 повідомляє Тіпікіну новий пароль; 24.05.22 о 22:41:50 год. дзвінок з абонентського номеру НОМЕР_4 ( ОСОБА_18 ) знов спілкування з приводу паролю, далі ОСОБА_18 повідомив, що збирається їхати додому, роботу закінчив (т.1, а.с. 134-138).

Таким чином, безпосередньо з показань свідків, а також оглянутих у судовому засіданні документів, отриманих за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем щодо месенджеру «Telegram» мобільного телефону НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу реагування Мелітопольського районного відділу УПО в Запорзькій області після повномасштабного вторгнення РФ на територію України та тимчасовій окупації Мелітопольського району Запорізької області залишився у м. Мелітополі перейшов на бік ворога та з власної ініціативи, добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної влади РФ, а саме у незаконному правоохоронному органі «УВД по городу Мелитополю и Мелитопольскому району» (мова оригіналу).

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе винесення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Сукупність показань свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» п. 86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_9 документи (інформація про відсутність судимості; про відсутність зареєстрованого на ім`я обвинуваченого нерухомого майна).

Крім того, під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0000045 від 26.04.2023 року (т. 2, а.с. 151), повідомлення про підозру від 29.03.2023 року (т. 1, а.с. 53-58), постанову про оголошення розшуку підозрюваного (т. 1, а.с. 74-76), ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 року про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (т. 1, а.с. 91-93). Також були досліджені докази направлення обвинуваченому відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, газета «Урядовий кур`єр» (т. 1, а.с. 67-73, 94-98).

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у т.ч. за процедурою (in absentia).

Захисник ОСОБА_8 у судових дебатах зазначив, що фактично стороною обвинувачення не було надано прямих та безперечних доказів винуватості обвинуваченого.

Суд критично ставиться до вказаної позиції захисника, враховуючи таке.

Під час допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які усі на момент повномасштабного вторгнення РФ на територію Україну займали певні посади у Мелітопольському РВ беззаперечно зазначили, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу реагування Мелітопольського РВ УПО в Запорізькій області після повномасштабного вторгнення РФ на територію України та тимчасовій окупації Мелітопольського району Запорізької області залишився у м. Мелітополі, перейшов на бік ворога та з власної ініціативи, добровільно розпочав співпрацювати на аналогічній посаді у незаконно створеному окупаційною владою органі «УВД по городу Мелитополю и Мелитопольскому району» (мова оригіналу). Даних про те, що останній зайняв посаду у вказаному органі не добровільно, під примусом чи впливом, не встановлено під час судового розгляду.

За таких обставин суд без сумніву дійшов до висновку, що ОСОБА_9 у зазначений в обвинувальному акті час добровільно зайняв вказану посаду, тому відсутні підстави і для винесення іншого рішення стосовно останнього.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_9 , не встановлено.

Частина друга ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд виходить із положень ст. 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимого, працював на час складання обвинувального акту на державу-агресора та на ворога України, має постійне місце мешкання, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключно небезпечністю особи винного. Тобто, даний вид кримінального покарання призначається з урахуванням таких даних, як наявність судимостей в особи, з урахуванням негативних характеристик з місця проживання, що в свою чергу, свідчить про небажання особи стати на шлях виправлення і, як наслідок, нехтування загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям людини.

Враховуючи особистість ОСОБА_9 , конкретні обставини кримінального провадження, посаду, яку він займав на час повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022 року, що належала до категорії осіб рядового складу органів внутрішніх справ, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Також вважаємо за необхідне ОСОБА_9 призначити максимальне строкове покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 111 КК України з конфіскацією усього майна останнього.

Вказаною санкцією не передбачені інші додаткові покарання крім конфіскації майна обвинуваченого. Водночас, колегія суддів, вважає, що до ОСОБА_9 необхідно застосовувати таке додаткове покарання як: позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах.

У випадку, коли додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не передбачене у санкції статті Особливої частини КК, суд може призначити його з покликанням на положення ч. 2 ст. 55 КК України лише за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Зі змісту цієї частини ст. 55 КК України чітко слідує, що таке додаткове покарання суд може призначити лише у разі, коли визначає за неможливе збереження особі права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Тобто на момент вчинення відповідного кримінально караного діяння особа вже має обіймати такі посади або займатися такою діяльністю і суд вважає, що в подальшому таке право особи необхідно обмежити (така правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 11.03.2025 року у справі № 149/3010/23, провадження № 51-5344км24).

В даному випадку ОСОБА_9 на момент вчинення злочину перебував на посаді поліцейського взводу реагування Мелітопольського РВ УПО в Запорізькій області, скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями, завдяки перебування на вказаній посаді, фактично допоміг державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, на думку колегії суддів, ОСОБА_9 у майбутньому необхідно на максимальний строк, передбачений ч. 2 ст. 55 КК України обмежити його право обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, який пов`язаний із зайняттям ним посади в незаконно створеному правоохоронному органі, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає за необхідне позбавити останнього військового звання «сержант поліції».

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не приймалося.

Речові докази, процесуальні витрати та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_9 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна обвинуваченого.

На підставі ч. 2 ст. 55 КК України ОСОБА_9 позбавити права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_9 спеціального звання «сержант поліції».

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування та в правоохоронних органах обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3