Справа № 495/7150/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 рокуОвідіопольський райсуд Одеської області у складі колегії суддів :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представниці Органу опіки та піклування Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_8 , вона же законна представниця неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_9 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши в закритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, матеріали кримінального провадження № 0001176 від 08.07.2020 р., за обвинуваченням ОСОБА_11 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 185 ч. 2 КК України та ОСОБА_12 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 185 ч. 2, 357 ч. 1 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Овідіопольського райсуду Одеської області перебувають на розгляді матеріали вищевказаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 115 ч.2 п.12, 185 ч.2 КК України та ОСОБА_12 у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 115 ч. 2 п. 12, 185 ч. 2, 357 ч. 1 КК України.

На підставі розпорядження керівника суду від 02.12.2025 р. № 239/25 в процесі повторного автоматизованого розподілу судової справи на підставі листа ВРП № 23614/0/9-25 від 01.12.2025 р. з посиланням на Наказ ВРП «Про відсторонення від здійснення правосуддя судді ОСОБА_13 № 08 г-о/с від 01.12.2025 р.», було визначено у справі головуючого суддю колегії суддів ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.12.2025 р. відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були продовжені строки дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 01.02.2026 року без визначення розміру застави

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали (ст. 199 КПК України), так як ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ч. 1 ст. 203 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні, з посиланням на письмове клопотання, просила суд продовжити у відношенні обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 міри запобіжних заходів у виді тримання під вартою, терміном 60 календарних днів без альтернативи внесення застави, враховуючи, що згідно ст. 12 КПК України, останні обвинувачуються у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 (умисне вбиство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб між собою), санкція за який передбачає позбавленням волі на строк від десяти до п?ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, за ч. 2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб), який відноситься до нетяжкого злочину, санкція за який передбачає пробаційний нагляд на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п?яти років або позбавленням волі на той самий строк, а також ОСОБА_10 обвинувачується за ч. 1 ст. 357 КК України (викрадення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів), який відноситься до кримінального проступку і карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, не має засобів існування, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує їм у випадку визнання їх винними у скоєнні вищевказаних умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, можуть переховуватися від суду, у незаконний спосіб впливати на потерпілого або свідків кримінального провадження, чиї анкетні дані стали їм відомі при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, тим самим, схиляючи їх до викривлення їх показань в суді, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити займатися злочинною діяльністю, з чим погодилася представниця органу опіки та піклування, і проти чого заперечували обвинувачені, їхні захисники, вважаючи можливим змінити міри запобіжного заходу відносно обох обвинувачених з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, враховуючи молодий вік обвинувачених, міцні соціальні зв?язки та першу судимість обох обвинувачених.

Законна представниця неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 з технічних причин не змогла прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Потерпілий ОСОБА_16 в судове засідання не з?явився, надіславши до суду клопотання з проханням про слухання справи, проведення судових дебатів без його участі.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 (умисне вбивство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб між собою), санкція за який передбачає позбавленням волі на строк від десяти до п?ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, за ч. 2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб), який відноситься до нетяжкого злочину, санкція за який передбачає пробаційний нагляд на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п?яти років або позбавленням волі на той самий строк, а також ОСОБА_10 обвинувачується за ч. 1 ст. 357 КК України (викрадення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів), який відноситься до кримінального проступку і карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, не має засобів існування, а тому, передбачаючи тяжкість покарання, яка загрожує їм у випадку визнання їх винними у скоєнні вищевказаних умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, можуть переховуватися від суду, у незаконний спосіб впливати на потерпілого або свідків кримінального провадження, чиї анкетні дані стали їм відомі при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження та в процесі слухання справи, тим самим схиляючи їх до викривлення їх показань в суді, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити займатися злочинною діяльністю, і на думку суду, можуть переховуватися від суду, тим самим ухилившись від суду, а тому з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,183 КПК України, враховуючи суспільний інтерес, суд вважає необхідним продовжити у відношенні обох обвинувачених міри запобіжних заходів у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки скасування або зміна цього запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, з урахуванням осіб обвинувачених та скоєного ними за попередньою змовою групою осіб особливо тяжкого злочину, нетяжкого злочину, а ОСОБА_10 кримінального проступку - не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід - застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі обвинуваченого, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме : характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Вищенаведені обставини, на думку суду, в достатній мірі підтверджують існування ризиків можливих спроб переховування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що підстави обрання виключного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у виді тримання під вартою - є цілком обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням особливої тяжкості одного серед інших злочинів, в якому обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме, умисному особливо тяжкому злочині, передбаченому п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 (умисне вбивство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб між собою), санкція за який передбачає позбавленням волі на строк від десяти до п?ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, суд вважає необхідним в даному випадку не визначати обом обвинуваченим розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177,178,183,331,615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

1.Клопотання прокурора задовольнити ;

2.Продовжити відносно обвинувачених : ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 міри запобіжних заходів у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 20 березня 2026 року без визначення розміру застави.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3