Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/46/26
Провадження № 1-кп/542/39/26
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 05.10.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, студента II курсу Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2026 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 05 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України.

Ухвалою від 13 січня 2026 року у відповідному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

18 лютого 2026 року суд своєю ухвалою відмовив у задоволенні клопотання від 18 лютого 2026 року про звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КК України, у зв`язку з передачею особи на поруки у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 05.10.2025.

Ухвалою суду від 18 лютого 2026року призначено судовий розгляд кримінального провадження, зобов`язано Полтавський районний сектор № 6 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а також прийнятий до розгляду цивільний позов прокурора Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство «Новосанжарська центральна лікарня Новосанжарської селищної ради Полтавської області» до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 (а.с. 89-90).

19 лютого 2026 року до суду надійшла досудова доповідь про обвинуваченого (а.с. 106-110).

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, вчиненого за наступних обставин.

04 жовтня 2025 року близько 21 год 25 хв ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували поблизу кафе «Престиж», що розташоване за адресою: Полтавська область, Полтавський район, селище Нові Санжари, вулиця Незалежності, 80, де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій прямий злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , перебуваючи у стоячому положенні з правого боку від ОСОБА_4 , пальцями правої руки, стиснутими в кулак, наніс один удар в область лівого вуха та один удар в область носу ОСОБА_4 . Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 пальцями лівої руки, стиснутими в кулак, наніс один удар в область правої частини лобної ділянки ОСОБА_4 . Після вказаних ударів, ОСОБА_8 штовхнув руками ОСОБА_4 у верхню частину тулубу, від чого останній впав на землю. У подальшому, ОСОБА_8 сів на живіт ОСОБА_4 , який перебував у лежачому положенні на спині, та пальцями лівої руки, стиснутими в кулак, наніс один удар в область правої кисті та пальцями правої руки, стиснутими в кулак, наніс один удар в область верхньої щелепи зліва ОСОБА_4 .

Згідно з висновком судово-медичного експерта від 30.10.2025, потерпілому ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді гематоми лівої скронево-тім`яної ділянки, параорбітальної гематоми, перелому передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи без зміщення, струсу головного мозку; закритого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням, які кваліфікуються як в сукупності так і окремо як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України.

Розгляд справи здійснюється відповідно до частини 3 статті 349 КПК України. В судовому засіданні 17 березня 2026 року здійснено допит обвинуваченого, досліджені характреризуючі обвинуваченого документи.

17 березня 2026 року в судовому засіданні захисником оголошено клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та передачу його на поруки педагогічному колективу Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», а також закриття провадження відповідно до статті 47 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 є студентом II курсу зазначеного закладу. За час навчання зарекомендував себе як відповідальний студент, активний, неконфліктний. Має сталі соціальні зв`язки, є головою студентського парламенту, має високі моральні риси. Колектив закладу готовий взяти на поруки ОСОБА_8 та несе відповідальність за його поведінку протягом одного року.

Колектив навчального закладу бере на себе обов`язок здійснювати виховну роботу зі студентом. ОСОБА_8 зобов`язується дотримуватися закону, не ухилятися від заходів виховного впливу, сумлінно працювати та виправдати довіру колективу.

Акцентовано увагу на тому, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає у повному обсязі, щиро розкаюється, за місцем навчання характеризується позитивно.

В судовому засіданні представник Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та передачу його на поруки колективу Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая».

Вказав, що навчальний заклад зобов`язується здійснювати заходи виховного характеру, направлені на недопущення вчинення у майбутньому правопорушень з боку ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 під час допиту в судового засіданні повністю визнав свою вину, зазначив, що щиро кається у вчиненому, просив вибачення у потерпілого. Вказав, що надсилав смс-повідомлення у Viber із вибаченнями, сплатив потерпілому 7000 грн в рахунок відшкодування завданої шкоди, направляв лист із вибаченнями.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник проти клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку з передачею на поруки педагогічному колективу навчального закладу заперечували, наголошуючи на відсутності з боку ОСОБА_8 щирого каяття, як обов`язкової умови для звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 47 КК України. Повідомлено, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_8 себе винуватим не визнав, не намагався надати допомогу потерпілому, не цікавився його станом, не просив вибачення. Сума, коштів, які він направив потерпілому в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди, є недостатньою, оскільки потерпілим зазначалось, що достатньою є сума у розмірі 25000 грн. Від складання розписки про погашення такої суми обвинувачений відмовився.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання, вказавши про відсутність щирого каяття ОСОБА_8 під час досудового розслідування, про його відмову від дачі показань. Прокурор вказав, що в подальшому ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні зазначав про винуватість саме потерпілого та затягував час досудового розслідування. На думку прокурора в судовому засіданні надійшло відображення визнання обвинуваченим обставин кримінального правопорушення та визнання вини, але каяття має формальний характер та спрямоване на уникнення покарання.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частини 1 статті 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України має умовний характер, а саме, ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.

Отже, за змістом наведених вище законодавчих положень звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, котра вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування щодо неї кримінального покарання. Сам факт звернення з клопотанням про передачу особи на поруки імперативного значення для судів не має.

Вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки відноситься до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, суд у кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з огляду на його дискреційні повноваження та положення закону обирає між альтернативами, кожна з яких є законною.

Системний аналіз положень статей 286, 288 КПК України свідчить про те, що з`ясування судом думки потерпілого є обов`язковим під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності, вона враховується в сукупності з обставинами, передбаченими зазначеною нормою, хоча й не має над ними пріоритету.

Суд констатує, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила проступок або нетяжкий злочин вперше; 2) діяння належить до проступку або нетяжкого злочину; 3) особа, яка вчинила проступок або нетяжкий злочин, щиро розкаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Саме щире каяття особи є однією з обов`язкових умов звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, навчається у Фаховому Полтавському бізнес-коледжі Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая».

Разом з тим, перевіряючи наявність у ОСОБА_8 щирого каяття, як основної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до статті 47 КК України, суд зазначає про таке.

Верховний Суд у своїй постанові від 06 липня 2021 року у справі № 243/3208/19 наголошував, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після її внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, для визнання щирого каяття як однієї з обов`язкових умов звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість розкаяння.

Перевіряючи наявність у ОСОБА_8 щирого каяття суд зазначає, що обвинувачений, дійсно, вибачився в залі судового засідання перед потерпілим, і потерпілий це вибачення прийняв. Також, обвинувачений зазначив про те, що жалкує в приводу вчиненого, запевняв, що в подальшому подібних дій вчиняти не буде.

Незважаючи на це, суд не вбачає, у словах і діях обвинуваченого щирості розкаяння у вчиненому злочині.

Зокрема, судом встановлено, що обвинувачений не намагався принести вибачення потерпілому до того часу, поки кримінальне провадження разом із обвинувальним актом не надійшло до суду. ОСОБА_8 намагався поспілкуватись із потерпілим відразу після вчинення злочину, але не з метою просити вибачення та вчинити дії щодо надання фінансової допомоги в лікуванні, а лише з метою вмовити потерпілого відмовитись від звинувачень. Обвинувачений не відвідував потерпілого в медичному закладі, при цьому не повідомивши суду об`єктивних причин неможливості відвідати потерпілого, станом здоров`я потепілого не цікавився. Жодної допомоги на місці вчинення кримінального правопорушення обвинувачений потерпілому не надавав. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_8 розпочав лише після призначення судового засідання у цьому кримінальному провадженні і здійснив його на суму 7000 грн.

З огляду на викладене, суд констатує, що «щире каяття» у даному кримінальному провадженні носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, всупереч твердженням обвинуваченого про щире каяття, обвинувачений не намагався відшкодовувати завдану потерпілому шкоду під час досудового розслідування, кошти у розмірі 7000 грн направлені потерпілому лише після початку розгляду справи в суді. Ним не було здійснено дій, спрямованих на вибачення перед потерпілим до початку розгляду справи в суді.

Отже, з огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого щирого каяття, підстав для передачі обвинуваченого на поруки колективу Фахового Полтавського бізнес-коледжу Закладу вищої освіти «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», де він навчається, суд не вбачає, а відтак, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 47 КК України, пунктом 1 частини 2 статті 284, частиною 3 статті 288, статтями 369, 372, 376, 392, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 122 КК України, у зв`язку з передачею особи на поруки у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 05.10.2025, відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 18 березня 2026 року о 09 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_9