Справа №:755/3143/26
Провадження №: 1-кс/755/928/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2026 р. м. Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

У провадження слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 25.02.2026 року, орієнтовно о 18.30 годині, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наглядно знайомі відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти та зарядний пристрій «Екофло», після чого з місця вчинення злочину зникли.

У ході розкриття даного кримінального правопорушення, за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та затримано за підозрою у вчиненні даного злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 223, 236 КПК України, слідчим Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, 26.02.2026 року було проведено особистий обшук затриманої особи в результаті якого було виявлено та в подальшому вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy A52, НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , який було поміщено до целофанового пакету та опломбовано стяжкою з № NPU584423.

27.02.2026 року слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання вилученого майна з речовими доказами в кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що вилучене майно, визнані речовими доказами, містить на собі сліди кримінального правопорушення, а також інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту вчинення кримінального правопорушення та вилучені вилучено з метою припинення протиправної діяльності та подальшого призначення експертиз.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищеперераховане майно було виготовлене та пристосоване як засоби чи знаряддя вчинення злочину, з метою забезпечення, в тому числі, й збереження речового доказу, а також попередження відчуження, попередження зникнення, втрати або пошкодження вищезазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт шляхом заборони використання, розпорядження, відчуження майна.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі, зазначивши, що позицію викладену у клопотанні підтримує та просить задовольнити.

Власник майна - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників, оскільки їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши зміст клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва. Кримінальне провадження порушено за фактом того, що від ОСОБА_7 надійшла заява, де ним повідомлено про те, що 25.02.2026 о 18.30 годині, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наглядно знайомі викрали належне йому майно, а саме: грошові кошти та зарядний пристрій «Екофло», після чого з місця вчинення злочину зникли (ЖЄО № 15738 від 25.02.2026).

У ході розкриття даного кримінального правопорушення було виявлено та затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

У поряку ч. 3 ст. 223, 236 КПК України, слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 26.02.2026 року було проведено особистий обшук затриманої особи в результаті якого було виявлено та в подальшому вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy A52, НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , який було поміщено до целофанового пакету та опломбовано стяжкою з № NPU584423.

27.02.2026 року старшим слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 винесено постанову про визнання вилученого майна з речовими доказами в кримінальному провадженні.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 60997875 власником квартири АДРЕСА_2 , являється ОСОБА_9 .

Частиною 1 статті 131 КПК України визначено, що захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що тимчасово вилучене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як постанова про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

За викладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 26.02.2026 року в кримінальному провадженні № 0000503, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, під час проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- мобільний телефон марки Samsung Galaxy A52, НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , який було поміщено до целофанового пакету та опломбовано стяжкою з № NPU584423.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1