УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2026 року

м. Київ

справа № 759/22575/24

провадження № 51 - 1025 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 308 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 308 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язаних з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 3 роки без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 318 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 318 КК - до покарання виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язаних з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів строком на 3 роки без конфіскації майна.

Згідно положень ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_4 , страждаючи на наркоманію, з 04 вересня 2023 року проходив замісну підтримуючу терапію в ТОВ «Медичний центр «МЕДВІН» (м. Київ, вул. Г. Юри, 3А), де на законних підставах отримував лікарський засіб «Tab. Methadoni» за призначенням лікаря.

Надалі, з метою незаконного заволодіння наркотичними засобами, він умисно приховав факт проходження лікування в іншому медичному закладі та, вводячи в оману лікарів ТОВ «АЙСБЕРГМЕД» (м. Київ, вул. В. Покотила, 3А), неодноразово отримував рецепти на метадон.

Зокрема, у період з 16 вересня 2023 року по 03 жовтня 2024 року ОСОБА_4 шляхом обману отримував рецепти (у тому числі електронні) на придбання метадону, після чого за ними незаконно набував відповідні лікарські засоби.

Усього він вчинив 53 епізоди незаконного заволодіння та використання незаконно одержаних рецептів, за якими отримав 1380 таблеток метадону.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК і, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м`якості.

Зазначає, що апеляційним судом проігноровано конкретні обставини кримінального провадження, велику кількість епізодів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням та використанням рецептурних бланків на отримання наркотичних засобів, а також заволодінням наркотичними засобами шляхом шахрайства.

Не взято до уваги того, що вчинені ОСОБА_4 діяння порушують встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів та могли призвести до тяжких негативних наслідків.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 та правильності правової кваліфікації його дій за ч. 1, 2 ст. 308, ч. 1, 2 ст. 318 КК, що встановлені на підставі доказів, досліджених відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі показань обвинуваченого, який визнав вину, у касаційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції їх не перевіряє.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, місцевий суд, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання в порядку ст. 75 КК, з чим погодився і апеляційний суд, разом зі ступенем тяжкості кримінальних правопорушень, які віднесено до категорії нетяжких та тяжких злочинів, врахував кількість епізодів кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, проходить лікування за програмою замісної підтримуючої терапії, неодружений, утриманців не має, підробляє різноробочим без офіційного працевлаштування, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінював свою поведінку та в судовому засіданні запевнив, що в подальшому не допускатиме протиправної поведінки, просив надати йому можливість стати на шлях виправлення.

Взято до уваги і позицію прокурора, який в судових дебатах запропонував звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням., суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає.

Переглянувши справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду констатувала, що значна кількість кримінально-правових дій ОСОБА_4 була врахована місцевим судом при вирішенні питання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням та з урахуванням мети вчинення кримінальних правопорушень ця обставина, на думку суду, не є вирішальною для застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, оскільки він потребує лікування від наркотичної залежності та перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3