Справа № 344/3657/26
Провадження № 1-кс/344/1788/26
У Х В А Л А

03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,-

В С ТА Н О В И В:

в скарзі вказано: «…у провадженні слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури перебуває кримінальне провадження №0000457 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України. Під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 були вилучені мобільний телефон марки iPhone 17 Pro Max, IMEI1 НОМЕР_1 , із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_2 , який поміщено в спеціальний пакет №NPU5104434, а також сім мобільних телефонів різних марок разом із одним зарядним пристроєм, які поміщено в спеціальний пакет №PSP2246436. Зазначені мобільні телефони є приватною власністю та/або перебували у законному користуванні, використовувалися виключно для особистих та побутових потреб, не є. предметами чи знаряддями кримінального правопорушення, не містять на собі його слідів та не мають самостійного доказового значення у кримінальному провадженні. Заявника не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, арешт на зазначене майно не накладено, процесуальних рішень про визнання цих мобільних телефонів речовими доказами не приймалося. З метою повернення вказаного майна, заявником 03.02.2026 направлено відповідне клопотання слідчому СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , відповідь на яке до теперішнього часу не надходила…».

Слідчий подав до суду заяву, в якій просив долучити до матеріалів скарги копію відповіді на заяву ОСОБА_3 від 03.02.2026 та копії протоколів огляду речей та документів. Щодо повернення майн в скарзі не заперечував.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 звернувся 03.02.2026 до слідчого ОСОБА_4 з заявою про повернення вилучених речей в ході проведення обшуку.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність.

В ст. 26 КПК України вказано, що зміст диспозитивності полягає у тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Так інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кримінального процесуального кодексу України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

В ч.2 ст.220 КПК України вказано, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Слідчим в порушення вимог ст.220 КПК надано відповідь на заяву ОСОБА_3 у формі листа, а не постанови, як це передбачено процесуальним законодавством, належним чином своє рішення не мотивував, конкретної відповіді про задоволення або відмову в задоволенні клопотання не надав.

Таким чином, клопотання в частині зобов`язання слідчого у кримінальному провадженні №0000457 розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.02.2026 року обгрунтовано належними правовими підставами.

Щодо вимоги про зобов`язання слідчого та прокурора повернути вилучене майно законному володільцю слід зазначити наступне.

Оскільки вимога скарги про зобов`язання слідчого розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.02.2026 року про повернення тимчасово вилученого майна задоволена, вирішення слідчим суддею питання про повернення вилученого майна законному володільцю є передчасною та виходить за межі повноважень слідчого судді в ході даного розгляду.

Згідно ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Таким чином, скарга у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити частково;

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000457 розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.02.2026 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1