УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 рокуСправа № 495/1072/26
Номер провадження 1-кс/495/377/2026

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання заступника начальника СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Абетадіз, Гегечкорського району, Грузія, громадянина Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 року заступник начальника СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , в невстановленому слідством місці та невстановлений час незаконно придбав та за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту, наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс.

11 лютого 2026 року о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою отримання прибутку та покращення свого матеріального становища від продажу наркотичного засобу канабісу, умисно, отримав від громадянина ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 1000 гривень за збут двох згортків з наркотичним засобом канабісом, тим самим ОСОБА_4 незаконно збув два згортки громадянину ОСОБА_8 з наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом масою 9,86г та 3,87г.

Після чого, 11 лютого 2026 року громадянин ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам поліції один два згортки з наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом.

Маса канабісу у висушеному стані становить 7,21г та 2,58г.

Канабіс включений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, та внесений до списку наркотичних засобів, обіг яких допускається для промислових цілей (Таблиця І, Список № 3).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за ознаками: незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу.

В подальшому, ОСОБА_4 , в невстановленому слідством місці та невстановлений час незаконно придбав та за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту, наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс.

17 лютого 2026 року о 11 годині 05 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою отримання прибутку та покращення свого матеріального становища від продажу наркотичного засобу канабісу, умисно, отримав від громадянина ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 1000 гривень за збут двох згортків з наркотичним засобом канабісом, тим самим ОСОБА_4 незаконно збув два згортки громадянину ОСОБА_8 з наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом масою 12,96г та 3,23г.

Після чого, 17 лютого 2026 року громадянин ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам поліції один два згортки з наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом.

Маса канабісу у висушеному стані становить 9,73г та 2,58г.

Канабіс включений в «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, та внесений до списку наркотичних засобів, обіг яких допускається для промислових цілей (Таблиця І, Список № 3).

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Абетадіз, Гегечкорського району, Грузія, громадянин Грузії, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше судимий, якому 18.02.2026 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307КК України, кваліфікованих, як незаконний збут наркотичного засобу, незаконний збут наркотичного засобу вчинений повторно, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років.

Підозра ОСОБА_10 , в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколом обшуку, протоколами допитів свідків, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Окрім цього, згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 , буде мати можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1), оскільки розуміє, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

-Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2).

-Перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_11 , може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3), так як отримав разом із цим клопотанням додатки до нього у вигляді копій процесуальних документів в яких зазначені адреси реєстрацій, проживання, абонентські номери свідків та понятих.

-Враховуючи, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_4 , засуджений вироком Саратського районного суду Одеської області від 31.05.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст.310, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним строком 1 рік та 6 місяців.

Крім того, на розгляді Арцизького районного суду перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України по кримінальному провадженні №000056 , що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує і те, що підозрюваний схильний до вчинення насильницьких дій по відношенню до інших, на, що вказують кваліфікуючі ознаки статті за якою йому повідомлено про підозру.

Окрім цього, при встановленні ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати встановлену процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків.

Також, необхідно врахувати і той факт, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти вищезазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі підозрюваного та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, оскільки в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Обирати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.

Таким чином, зврахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваної, в силу характеру інкримінованого їй кримінального правопорушення та одночасної потереби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення усіх обставин кримінального провадження, для забезпечення належного виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який наддасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого в повному обсязі, просив його задовольнити. Додатково просив суд не визначати розмір застави, хоча така вимога не зазначена в поданому клопотанні. Обґрунтування необхідності не визначення розміру застави прокурором наведено не було.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, викладені у клопотанні, визнав. Разом з тим просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на свій вік (69 років), стан здоров`я, сімейний стан (офіційно одружений), наявність постійного місця проживання та реєстрації, що підтверджується відповідними документами

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, зокрема домашній арешт, посилаючись на його вік (69 років) та наявність постійного місця проживання, що підтверджується відповідними документами. У разі задоволення клопотання просив визначити розмір застави в межах двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку всіх учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, №0000116 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 307 КК України.

18.02.2026 ОСОБА_4 ( ОСОБА_9 ), повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України, кваліфікованих, як незаконний збут наркотичного засобу, незаконний збут наркотичного засобу вчинений повторно, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Матеріалами справи встановлено, що в діях підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.307 Кримінального кодексу України.

Підозра ОСОБА_10 , в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколом обшуку, протоколами допитів свідків, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

За твердженням слідчого, існує наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб зашкодити кримінальному провадженню та при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обрання стосовно підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».

Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно підозрюваного ОСОБА_7 суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Суд зазначає, що відповідно до положень кримінального процесуального закону визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є загальним правилом. Водночас невизначення розміру застави у випадках, передбачених законом, є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу, що у резолютивній частині клопотання слідчий не ставив питання про невизначення розміру застави. Водночас у мотивувальній частині слідчим зазначено, що суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Разом з тим, підозрюваному інкримінується злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а не злочин, пов`язаний із застосуванням насильства чи погрозою його застосування. Обґрунтування наявності підстав для невизначення розміру застави саме у межах даного кримінального провадження слідчим у клопотанні не наведено.Крім того, прокурор у судовому засіданні, підтримуючи клопотання, не навів жодних доводів та правових підстав щодо необхідності невизначення розміру застави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справи «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Бєляєв проти України»), держава зобов`язана обґрунтовувати необхідність подальшого тримання особи під вартою та розглядати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, серед яких застава є ключовою гарантією належної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_4 вважається тяжким, розмір застави щодо нього не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_12 вказаних кримінальних правопорушень, стан здоров`я підозрюваного, його вік (69 років), сімейний стан (офіційно одружений), а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування та правосуддю у розумні строки, з урахуванням тяжкості покарання, обставин, які обґрунтовують неможливість запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, які на даний час існують, та з метою забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор», строком на 60 діб, з моменту затримання (17.02.2026 року ) до 17.04.2026 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в розмірі 30-ти (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн.), що станом на 20.02.2026 року складає 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльській слідчий ізолятор».

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- з`являтися до слідчого, прокурора, суду за викликом;

- утримуватись від можливого спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме те, що застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 25.02.2026 року об 13:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_14