Справа № 183/895/25
№ 1-кп/183/1343/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за 0000418 від 29.05.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, депутат Новомосковської міської ради VIII скликання, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Світлогірське Кобиляцького району Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченої заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити, зазначив, що ризики відсутні.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 17 лютого 2026 року ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років, що відповідно до практики СЄПЛ є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду, тому суд приходить до переконання, що наразі продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від органів прокуратури та суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Інші, зазначені прокурором ризики, є недоведеними, оскільки суду не надано доказів того, що обвинувачена від початку досудового розслідування до теперішнього часу, а це протягом більше декількох років незаконно впливав на потерпілого, свідка, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, представник потерпілого ОСОБА_8 та обвинувачені про це суду також не повідомили, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, відсутні докази можливого вчинення нею нових кримінальних правопорушень до сьогоднішнього дня.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Рішення про необхідність застосування запобіжного заходу для запобігання вказаному ризику ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується, за ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років.

У той же час запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був застосований ще 31.03.2025 року, а 13.08.2025 року він був пом`якшений до нічного домашнього арешту.

Протягом усього часу застосування цього виду запобіжного заходу обвинувачена його не порушувала, обов`язки виконувала добросовісно, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, яка раніше не судима, стан здоров`я, відсутність намірів ухилятися від слідства та суду, попередні явки до слідчого, прокурора та суду.

Крім того, суд враховує те, що ОСОБА_6 потребує відвідування лікаря за станом здоров`я для реалізації права останньої на одержання необхідної медичної допомоги.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченої, які раніше були надані стороною захисту, суд приймає до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, також суд приймає до уваги особу обвинуваченої,

Тому, враховуючи викладене, зі спливом часу та зменшенням ризику є достатні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 315, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання по 04 травня 2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такі обов`язки:

-прибувати до суду за викликом;

-повідомляти сул про змінення місця свого проживання;

-заборонити спілкування зі свідками.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1