Справа 185/863/26
Провадження № 1-кп/185/1050/26
У Х В А Л А

іменем України

10 березня 2026 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000388 від 28 серпня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Лукім`я Полтавської області, громадянина України, який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Обухів, громадянина України, яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою розглядається

У провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на 60 днів та обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на два місяці.

В обгрунтування клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначає, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі достатніх доказів, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, та спростовують можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

В обгрунтування клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 , зазначає, що метою та підставою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

Позиції учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти продовження строку тримання під вартою заперечував, зазначив, що має намір продовжити військову службу. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт під нагляд командира або на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Захисник ОСОБА_7 щодо клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 категорично заперечував, посилаючись на те, що з серпня 2025 року останній перебуває під вартою, свідки сторони обвинувачення допитані під час досудового розслідування та попереджені про кримінальну відповідальність, а ризики, на які посилається сторона обвинувачення, з часу досудового розслідування не змінилися. Просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Проти продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_4 захисник не заперечував.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався

Суд, заслухавши учасників процесу, дійшов висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

При вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням учасників сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, розбій, спрямований на заволодіння майном, вчинений групою осіб, в умовах воєнного стану, за яке санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів згідно зі ст. 12 КК України.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на таке.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду

На переконання суду ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 187 КК України відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими кримінальними правопорушеннями проти власності, життя чи здоров`я особи, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Такий ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений має мотив та реальну можливість здійснити вплив на свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування чи застосування насильницьких дій.

Заперечення захисника про відсутність ризику у зв`язку з допитом свідків під час досудового розслідування не є переконливими. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 та ст. 224 КПК України, показання свідків під час досудового розслідування надаються слідчому або прокурору, тоді як під час судового розгляду вони отримуються шляхом безпосереднього усного допиту в судовому засіданні. Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку ст. 225 КПК.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків зберігається не лише на стадії досудового розслідування, але й на стадії судового розгляду до моменту їх допиту судом. Оскільки свідки ще не допитані, зазначений ризик продовжує існувати, що обумовлює необхідність запобігання можливому впливу з боку обвинуваченого.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Підтверджується тим, що знаходячись на свободі ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зухвалий характер злочину у вчиненні якого обвинувачується останній, свідчить про підвищену небезпеку останнього, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказані обставини свідчать про наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На теперішній час вищевказані ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Суд зауважує, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення обвинуваченим відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим таких спроб. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Лукім`я, Полтавської області, з професійно-технічною освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець в спеціальному званні молодший сержант військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, інші наведені у цій ухвалі дані про обвинуваченого, що, однак не нівелює встановлені судом ризики.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурор послався на встановлені під час досудового розслідування та відображені у його клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків, а також те, що основним є ризик переховування від суду, у зв`язку з чим, лише тримання під вартою здатне забезпечити мету застосування запобіжного заходу, а не жоден більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи викладене, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти власності та життя чи здоров`я особи, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому вважає необхідним продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Таку аргументацію, з огляду на доведеність усіх наявних ризиків суд вважає достатньою для висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисником, кожним окремо на його користь, проте в даному конкретному випадку доходить переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

При постановленні даної ухвали, суд, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 при продовженні застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд доходить таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.

Відповідно до вимог ст. ст. 194, 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого обов`язків, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію й обов`язки скасовуються.

Враховуючи, що до спливу строку особистого зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, будь-яких нових доводів та обставин, які не були б відомі і враховані при обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання і які свідчили про необхідність її зміни, суду надано не було, а тому суд доходить переконання про необхідність продовження строку особистого зобов`язання на два місяці.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 336, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів до 08 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 , з раніше визначеним обсягом обов`язків ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду в Дніпропетровській області від 02.12.2025 на строк два місяці до 10.05.2026 року включно.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.03.2026.

Суддя ОСОБА_1