УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000576 від 13.05.2025, за підозрою за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000576 від 13.05.2025, за підозрою за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 22.10.2025 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільного телефону моделі Xiomi Redmi 9, IMEІ НОМЕР_1 , у зв`язку із відповідністю цього майна критеріям речових доказів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з мотивів у ньому наведеним та просила задовольнити, вказала, що вилучений мобільний телефон на даний час перебуває на експертному дослідженні та долучила протокол огляду мобільного телефону.

Представник власника тимчасово вилученого майна щодо задоволення клопотання заперечував, зазначив, що доступ до мобільного телефону було надано слідчому під час обшуку, мобільний телефон не оглянутий слідчим, направлення телефону на експертизу вважає порушенням права власності, з метою неповернення його власнику.

Слідчий суддя, заслухавши сторін, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у гідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів клопотання, головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000576 від 13.05.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 22.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 20.10.2025 (справа № 761/44093/25)проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон моделі Xiomi Redmi 9, IMEL НОМЕР_1 .

Постановою слідчого вищевказаний мобільний телефон визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, слідчий суддя має належним чином перевірити мету та правову підставу для такого арешту.

Разом із цим, клопотання прокурора не обґрунтоване, не зазначено мотивів передбачених кримінальним процесуальним законом для необхідності накладення арешту на майно, до клопотання не долучено даних про причетність ОСОБА_6 або про його будь-яку обізнаність щодо фактичних обставин які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000576.

Крім того, зазначаючи у своєму клопотанні про те, що ОСОБА_6 являється співробітником ТОВ «НВП «Фотон Сервіс», прокурором до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б документально підтверджували таке твердження, при цьому сама по собі така обставина не може бути ідставою для накладення арешту на його майно.

Досліджений у судовому засіданні протокол огляду не підтверджує твердження прокурора про наявність листування щодо іноземних контрактів, а є лише припущенням сторони обвинувачення.

Тобто, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що мобільний телефон, про арешт якого просить прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та має значення речових доказів для даного кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу на суто формальний характер постанови слідчого про визнання речовими доказами, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідають мобільний телефон вилучений під час обшуку.

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_6 є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

ОСОБА_6 на даний час про підозру не повідомлено, та як убачається з протоколу обшуку, доступ слідчого до вилученого під час обшуку мобільного телефону власником не обмежувався.

Таким чином, посиланням прокурора на те, що у даному кримінальному провадженні необхідно призначити експертизу, не заслуговують на увагу, оскільки орган досудового розслідування відразу під час проведення обшуку отримав доступ до даних телефону, крім того він досить тривалий час перебуває під контролем органу досудового розслідування, а відтак орган досудового розслідування мав змогу його оглянути, скопіювати необхідну інформацію та повернути мобільний телефон власнику.

Враховуючи, що доказом у кримінальному провадженні є саме інформація, що міститься в мобільних терміналах систем зв`язку, а не вони самі, підстав для обмеження власника в праві користування своїм майном судом не вбачається.

Відтак, в ході судового розгляду слідчим суддею не встановлено, а прокурором не надано відомостей, які б свідчили, що вилучений в ході проведення обшуку мобільний термінал систем зв`язку, мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є засобами вчинення кримінального правопорушення, набуті протиправним шляхом та/або містить на собі сліди вчиненого злочину.

Враховуючи вищевикладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасового вилученого майна, а також недоведеність прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, оскільки не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Виходячи з положень практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст.1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а також, що таке обмеженням права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також не призведе до негативних наслідків для третіх осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке вилучене 22.10.2025 під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільного телефону моделі Xiomi Redmi 9, IMEІ НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали судом проголосити 18.12.2025.

Слідчий суддя