Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 лютого 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого в залі суду ОСОБА_6 ,

обвинувачених в режимі відеоконференції ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників обвинувачених - адвокатів в залі суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року на

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохи Старосамбірського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2026 року головуючим суддею справи № 991/372/26 (провадження № 1-кп/991/4/26) визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року призначено підготовче судове засідання на 20 січня 2026 року, яке неодноразово відкладалось за клопотаннями представників захисту.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 про здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року колегіально у складі трьох суддів задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого визначення складу колегії суддів від 16 лютого 2026 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 24 лютого 2026 року відведено суддю Вищого антикорупційного суду ОСОБА_14 від розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2

27 лютого 2026 року до суду надійшло клопотання із додатками прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження на два місяці строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 а саме: прибувати до прокурора та суду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в повідомленні про підозру ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні, а саме зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 червня 2024 року включно із одночасним визначенням йому запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 75 700 000 грн. Із застосуванням запобіжного заходу та у разі звільнення з-під варти через внесення застави на підозрюваного ОСОБА_8 покладено процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. 26 квітня 2024 року ОСОБА_8 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави в розмірі 75 700 000 грн.

В подальшому строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду. Останній раз ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 продовжено до 13 березня 2026 року, включно.

Відтак на теперішній час існує необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальних обов`язків з урахуванням існування наявних ризиків, які дають підстави вважати можливим переховування останнього від суду та здійснення ним незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в організації вчинення особливо тяжких корупційних злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Загроза бути підданим такому покаранню сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованих злочинів, ОСОБА_8 може планувати втечу за кордон або на тимчасово окуповану територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на наявність у ОСОБА_8 паспортів громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 01 жовтня 2020 року, НОМЕР_2 від 20 червня 2017 року, НОМЕР_3 від 10 вересня 2020 року та достатніх матеріальних статків, останній має можливість тривалий час переховуватися як закордоном, так і на території України. Крім того, з огляду на наявність у обвинуваченого трьох неповнолітніх дітей, на нього не поширюється обмеження права виїзду за кордон під час воєнного стану. У період дії воєнного стану по даний час ОСОБА_8 21 раз покидав межі України, зокрема і з огляду на те, що старший син останнього проживає у Швейцарії. Наведені вище обставини, на думку сторони обвинувачення, дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, враховуючи обізнаність ОСОБА_8 у галузі права, напрацьовані ним ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів, які обвинувачений може використати для переховування від суду. Заявлений ризик станом дотепер не змінився, оскільки обставини, які обумовлюють його існування, не перестали існувати. Саме тому є необхідним і виправданим продовження строку дії раніше покладених на ОСОБА_8 обов`язків здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що частина службових осіб ГУ ДГК в Сумській області, яким відомі обставини кримінального провадження, не знали про існування плану вчинення злочину, направленого на заволодіння землями ДП «ДГ Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Існує обґрунтований ризик впливу ОСОБА_8 на свідків, що зумовлено раніше займаною ним посадою Міністра аграрної політики та продовольства України, до посадових обов`язків якого відносилась координація та спрямування діяльності Держгеокадастру шляхом реалізації державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою у сфері Державного земельного кадастру. Разом з тим, свідками у даному кримінальному провадженні є працівники ГУ ДГК в Сумській області. З огляду на викладене, посада Міністра аграрної політики та продовольства України, яку обіймав ОСОБА_8 , до цього посада Голови комітету ВРУ, статус народного депутата України, а також набуті ним зв`язки, дають йому можливість незаконно впливати на всю вертикаль органів Держгеокадастру та його службових осіб, у тому числі з метою впливу на показання як свідків працівників ГУ ДГК в Сумській області щодо обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів. Також ОСОБА_8 може здійснювати такий вплив як особисто, так і через довірених осіб - ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 чи інших осіб. Крім того, ОСОБА_8 та його довірені особи можуть незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», оскільки мають їхні персональні дані та засоби для зв`язку. Окрім цього, обвинувачений та його довірені особи можуть незаконно впливати на власників земельних ділянок використовуючи їхню залежність від договірних відносин з ОВ «АФ Довіра 2008» по оренді землі. З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Сторона обвинувачення зауважує, що відставка ОСОБА_8 з посади Міністра аграрної політики та продовольства України жодним чином не свідчить про зменшення вказаного ризику, оскільки як вбачається із зібраних матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_8 мав вплив як на працівників органів Держгеокадастру, так і на інших органів влади навіть до набуття ним статуту народного депутата України та подальшого призначення головою комітету ВРУ та на посаду міністра. Саме тому продовження судом строку дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_8 утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, нині обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, зі свідками, а також особами, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_8 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, є необхідним і виправданим.

З огляду на заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати, сторона обвинувачення вбачає необхідність у продовженні дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 ще на два місяці. У разі, якщо суд не продовжить строк дії цих обов`язків, це унеможливить досягнення мети застосування запобіжного заходу та не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Позиції учасників кримінального провадження

Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала власне клопотання та зазначила, що на даний час продовжують існувати заявлені ризики, а саме: ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та ризик незаконного впливу на обвинувачених, свідків у цьому кримінальному провадженні, їх ступінь не зменшився, а тому з огляду на необхідність забезпечення ефективності кримінального провадження та недопущення реалізації зазначених ризиків, прокурор вказала на доцільність продовження строку дії покладених обов`язків ще на два місяці. Прокурор вказала, що саме застава у визначеному судом розмірі у сукупності із обов`язками, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку останного. Також, прокурор, реагуючи на доводи сторони захисту щодо належної поведінки ОСОБА_8 , зазначила, що, на її переконання, така поведінка була забезпечена саме завдяки визначеному розміру застави та покладеним на нього обов`язкам, які діяли протягом усього часу досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що суд не має можливості на підготовчому провадженні визнати підозру необґрунтованою, тому не акцентував на цьому основну увагу. Водночас він звернув увагу на те, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 інкримінується отримання неправомірної вигоди від вчинення корисливого злочину. При цьому, за логікою обвинувачення, така вигода мала б бути фактично отримана або самим обвинуваченим, або третіми, заінтересованими особами. Однак, за словами захисника, жодних даних про отримання вигоди чи про наявність заінтересованих осіб у матеріалах справи немає. Захист наголосив, що з обвинувального акта випливає, нібито 13 осіб без зрозумілої мети організували розтрату та передачу державних земель іншим приватним особам, загалом 1250 особам. На переконання сторони захисту, вже цього достатньо, щоб ставити під сумнів обґрунтованість підозри. Крім того, послався на те, що в обвинувальному акті фактично не наведено конкретних дій, які інкримінуються ОСОБА_8 . Його ім`я згадується 16 разів, однак виключно в загальному контексті, як особи, яка була обізнана та діяла в межах спільних дій, без конкретизації його ролі чи вчинених ним дій. У зв`язку з цим захист вважає, що обґрунтована підозра відсутня. Водночас адвокат зазначив, що саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок надати документи, які підтверджують доводи клопотання, проте таких документів суду не подано. Захисник підкреслив, що на цьому етапі провадження має застосовуватися підвищений стандарт обґрунтованості підозри: повинно бути чітко зрозуміло, у чому саме особа обвинувачується і якими доказами це підтверджується. Однак жодних належних документів на підтвердження позиції прокурора не надано. Щодо ризиків, захист звернув увагу, що нинішнє клопотання прокурора фактично не відрізняється від первісного клопотання про обрання запобіжного заходу. Починаючи з 2024 року, подаються ідентичні клопотання, з яких лише вилучаються ті ризики, які суд уже визнав недоведеними. Зокрема, прокурор посилається на наявність дипломатичного паспорта як на обґрунтування ризику переховування. Водночас захист зазначив, що дипломатичний паспорт було видано Міністерством закордонних справ під час перебування ОСОБА_8 на посаді. Після звільнення, ще до обрання запобіжного заходу, паспорт було повернуто до Міністерства закордонних справ. Попри це, прокурор продовжує посилатися на цю обставину як на доказ ризику втечі. Щодо виїздів за кордон для обстеження, захист наголосив, що кожного разу ОСОБА_8 повертався в Україну. Отже, сам факт виїзду не може свідчити про наявність ризику. Посилання лише на тяжкість можливого покарання також не є достатньою підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу. Крім того, прокурор не обґрунтовує, чому застава у розмірі 75 мільйонів гривень не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Захист підкреслив, що застава діяла протягом усього часу, ОСОБА_8 виїжджав і повертався, при цьому не порушував покладених на нього обов`язків, а з боку обвинувачення не надходило жодних зауважень. Також, за словами захисника, відсутні будь-які документи, які б підтверджували реальність заявлених ризиків. Є лише дані міграційної служби про виїзди та повернення, що саме по собі не доводить існування ризиків. Захист вважає, що сама застава є достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної поведінки ОСОБА_8 . Він має четверо дітей, троє з яких неповнолітні, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та відсутність наміру переховуватися. Наявність широких соціальних контактів, на думку захисту, є ознакою соціальної стабільності, а не ризиком впливу на інших осіб. На все майно, яке сторона обвинувачення вважала за необхідне, накладено арешт ухвалами слідчих суддів. При цьому ОСОБА_8 жодного разу не звертався з клопотаннями про скасування арешту. У підсумку захист заперечує проти задоволення клопотання прокурора, зокрема в частині обов`язку здати паспорти, оскільки такі обмеження, на їхню думку, є необґрунтованими та повторно заявляються з тих самих підстав без належних доказів.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні додала, що до ОСОБА_8 не було жодних зауважень з приводу його процесуальної поведінки за весь час дії запобіжного заходу, суд обрав запобіжний захід і поклав ряд обов`язків, які він виконував належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні на запитання суду пояснив, що він проживає та зареєстрований у місті Києві, за адресою, яка відображена в обвинувальному акті, має 46 років. Стан здоров`я задовільний, інвалідності не має. Одружений, виховує чотирьох дітей (неповнолітні діти 2021, 2013 та 2008 років народження). Займається підприємницькою діяльністю як ФОП, що є його єдиним джерелом доходу. Середньомісячний дохід становить приблизно 120-130 тисяч гривень. Інших осіб на утриманні не має. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має. Доступу до зброї не має. Є військовозобов`язаним, має відстрочку від призову у зв`язку з наявністю дітей. Заставу за нього внесло аграрне підприємство, співзасновником якого він раніше був (точну назву не пам`ятає). Підтримує позицію сторони захисту щодо заявленого прокурором клопотання.

Суд, вирішуючи подане стороною обвинувачення клопотання, встановив такі факти та обставини.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року (справа № 991/3482/24, провадження 1-кс/991/3519/24) до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 червня 2024 року включно, із визначенням розміру застави у розмірі 25 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 75700000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у разі внесення застави (том 10, а.с. 21-32).

26 квітня 2024 року ОСОБА_8 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі 75 700 000 грн.

Колегією суддів апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 травня 2024 року (справа № 991/3482/24, провадження 11-сс/991/336/24) вищевказану ухвалу слідчого судді залишено без змін (том 10, а.с. 33-39).

В подальшому ухвалами слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18 червня 2024 року, 14 серпня 2024 року, 08 жовтня 2024 року, 06 грудня 2024 року, 03 лютого 2025 року, 01 квітня 2025 року, 29 травня 2025 року, 25 липня 2025 року, 23 вересня 2025 року, 20 листопада 2025 року продовжувалися строки дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року у справі № 991/25/26 (1-кс/991/24/26) строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_8 продовжено до 13 березня 2026 року включно, а саме: прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді, суду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в повідомленні про підозру ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні, з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року, а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , та зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також особами, які вказані в повідомленні про підозру ОСОБА_28 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (том 10, а.с. 40-46).

Також судом досліджено відомості щодо особи ОСОБА_8 , які наявні у матеріалах провадження, та які повідомлені суду в ході опитування.

Щодо обгрунтованості підозри.

Прокурор у клопотанні послалась на фактичні обставини інкримінованих, зокрема і ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та послалась на матеріали, які обґрунтовують підозру останнього за версією обвинувачення. Захист заперечив щодо клопотання лише в частині продовження обов`язку здати на зберігання документи, які обмежуть обвинуваченого у виїзді за кордон. Доводи захисту зведені до необгрунтованості обвинувачення, через відсутність відомостей, які свідчать про вчинення ОСОБА_8 дій, які мають ознаки протиправності, формальності змісту клопотання, яке з часом не приведено у відповідність до реальних обставин, відсутності ризиків.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування (том 1 а.с. 4-250), клопотання про продовження строку дії обов`язків, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарту «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (підготовче провадження), на якій вирішуються питання підготовки до судового розгляду, в ході якого сторона обвинувачення у змагальному судовому процесі зобов`язана буде довести, зокрема, вину осіб, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Незгода захисту із формулюванням обвинувачення в частині інкримінованих ОСОБА_8 дій як організатору та твердження про відсутність корисливого мотиву інкримінованого злочину загалом, не спростовує вказаного висновку суду.

Оцінка судом доводів прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 .

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, для констатації існування ризику має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування обвинуваченого від суду.

На підтвердження існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду прокурор зазначила, що такий ризик зумовлений тяжкістю інкримінованих йому злочинів та невідворотністю покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим. Крім того, прокурор вказав на реальну можливість ухилення обвинуваченого від суду шляхом виїзду за межі України, перебування на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території або переховування на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначене, на думку сторони обвинувачення, підтверджується наявністю у ОСОБА_8 паспортів для виїзду за кордон, трьох неповнолітніх дітей, достатніх матеріальних ресурсів, знаннями у галузі права та сформованих ділових зв`язків, у тому числі серед працівників правоохоронних органів, які можуть бути ним використані для переховування від суду.

Щодо вказаного ризику суд зазначає таке.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у організації вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленої у ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також суд враховує, що з огляду на положення ст. 45 КК України цей злочин належить до категорії корупційних, що, як правило, виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.

Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченого ОСОБА_8 бути засудженим на тривалий строк з примусовим відчуженням всього належного йому майна.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993).

З цього слідує, що саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів. Відтак судом встановлено наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено, та він діє дотепер.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 є батьком трьох неповнолітніх дітей і відповідно до чинного законодавства на нього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону, встановлені для чоловіків призовного віку під час воєнного стану, а тому Суд не виключає можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_8 перетину державного кордону навіть в умовах воєнного стану, у тому числі поза встановленими пунктами пропуску та через неконтрольовані ділянки державного кордону. Зокрема, Суд бере до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон, дані про які відображені у досліджених документах, а також характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, які можуть спонукати його до уникнення правосуддя. Відповідно до п. 16 положення "Про дипломатичний паспорт України", затвердженого указом Президента України від 12 травня 2015 року № 264/2015, встановлено, що дипломатичний паспорт вважається недійсним та підлягає знищенню у разі, зокрема, припинення передбачених цим Положенням підстав для оформлення та видачі дипломатичного паспорта. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 на даний час більше не обіймає посад в органах державної влади, за відсутності інших даних про можливу підставу видачі йому дипломатиного паспорту, суд погоджується із твердженням захисту про неможливість використання такого у разі настання підстав для його анулювання та знищення. Разом з тим у даному міркуванні суд послуговується виключно твердженнями захисту та не має відомостей як про підстави, які зумовили видачу дипломатичного паспорту ОСОБА_8 , так і про долю вказаного документа (зберігання, анулювання).

Більше того, ризик переховування від суду не обмежується можливістю ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 у спосіб виїзду за межі України, а охоплює також імовірність його переховування на території держави, з огляду на достатній його матеріальний стан. У зв`язку з цим, сам по собі факт передання ним на зберігання документа, що дає право на виїзд за кордон, не усуває зазначеного ризику. Водночас у разі не продовження дії покладених на нього мінімальних процесуальних обов`язків, отримання у розпорядження ОСОБА_8 паспортів створить реальну можливість залишити територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. З огляду на те, що старший син обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_32 проживає у Швейцарії, а дружина та трьоє неповнолітніх дітей проживають в Португалії та мають можливість надати обвинуваченому ОСОБА_8 необхідну допомогу, зокрема забезпечити житлом, фінансовою підтримкою та іншими ресурсами у разі його виїзду за кордон. Зазначена обставина свідчить про наявність реальної можливості для обвинуваченого залишити територію України та переховуватися від суду, що вказує на існування відповідного ризику (том 10, 47 зворот, - 49).

Суд відхиляє доводи захисту про те, що арешт майна, який застосовано у кримінальному провадженні, сам по собі є достатнім стримуючим фактором для ОСОБА_8 та гарантує запобігання ризику його втечі. Суд виходить із того, що наявність арештованого майна не виключає можливості ухилення від слідства або суду, оскільки особа може мати доступ до інших ресурсів, не включених до арешту, або скористатися сторонньою допомогою для уникнення відповідальності.

Більше того, суд враховує, що ОСОБА_8 раніше обіймав посади в органах влади та мав відповідні зв`язки, які можуть бути використані для організації втечі або перешкоджання слідству. Наявність таких контактів підвищує ризик того, що особа може ухилитися від правосуддя, навіть за умови арешту майна, оскільки матеріальні обмеження не ліквідують можливості використати адміністративні, соціальні або мережеві зв`язки для приховування від органів досудового розслідування.

Таким чином, арешт майна сам по собі не забезпечує належного запобігання ризику втечі, а наявні зв`язки особи лише підкреслюють необхідність застосування додаткових запобіжних заходів.

Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі, робить цей ризик достатньо високим. На даний час захисту відкрито матеріали досудового розслідування, які сторона обвинувачення має намір використовувати як докази, а відтак обвинувачені мають можливість оцінити вагомість вказаних доказів та надати перевагу незаконним діям з метою уникнення відповідальності, зокрема і переховуванню від суду.

Зазначені обставини, на думку суду, дають підстави вважати обґрунтованою позицію прокурора про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 наведені вище особливості закону про кримінальну відповідальність, у сукупності з усіма іншими обставинами, що враховуються при обранні запобіжного заходу, підтверджує існування ризику переховування останнього від суду на високому рівні.

Ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків/інших обвинувачених, суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками/обвинуваченими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків/інших обвинувачених та дослідження їх судом.

Прокурор обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тим, що існує ймовірність незаконного впливу обвинуваченого на свідків та інших учасників кримінального провадження. Зокрема, як вбачається з обвинувального акту, частина службових осіб ГУ Держгеокадастру в Сумській області, яким відомі обставини справи, не були обізнані про можливе існування протиправного плану щодо заволодіння земельними ділянками державних підприємств «ДГ Іскра» та «ДГ «АФ Надія».

Суд бере до уваги, що ОСОБА_8 у минулому обіймав посаду Міністра аграрної політики та продовольства України, до повноважень якого належала координація та спрямування діяльності Держгеокадастру, а також раніше був народним депутатом України та головою профільного комітету Верховної Ради України. З огляду на займані ним посади, характер службових повноважень та сформовані професійні зв`язки, у нього об`єктивно зберігається можливість впливу на посадових осіб органів Держгеокадастру, у тому числі на працівників ГУ Держгеокадастру в Сумській області, які є свідками у справі.

Крім того, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що потенційний вплив може здійснюватися як безпосередньо обвинуваченим, так і опосередковано через інших осіб. Також не виключається можливість впливу на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель зазначених державних підприємств, з огляду на наявність у сторони обвинувачення відомостей про їхні персональні дані та можливу залежність окремих осіб від договірних відносин щодо оренди землі.

Суд враховує, що ризик незаконного впливу на свідків не обмежується початковою стадією досудового розслідування, а може зберігатися і під час судового розгляду, до моменту безпосереднього допиту свідків у суді та дослідження їхніх показань. Сам факт звільнення ОСОБА_8 з посади Міністра аграрної політики та продовольства України сам по собі не свідчить про усунення такого ризику.

З огляду на викладене, суд визнає доводи прокурора обґрунтованими та дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим продовження строку дії покладеного на обвинуваченого обов`язку утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та іншими визначеними особами є необхідним та співмірним заходом забезпечення належної процесуальної поведінки.

При цьому суд переконався, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 зазначений чисельний, але вичерпний перелік осіб, які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області. Також до суду надійшло клопотання про допит як свідків осіб, земельні ділянки яких арештовані у межах кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті (т.4 а.с. 35-36). Також частина вказаних осіб має намір та бажання активно брати участь у судовому провадженні, реалізуючи вказане право через відповідних представників, якими до суду уже надано чисельні клопотання у їх інтересах.

З огляду на вказане суд погоджується із прокурором про наявність потенційної можливості допиту в якості свідків обвинувачення чи захисту осіб, щодо яких нею заявлено встановлення обмеження на спілкування. Перелік таких осіб є вичерпним та обмежується їх даними, зазначеними в обвинувальному акті, а тому вказаний у клопотанні обов`язок стосується визначеного кола осіб та є застосовним у розумінні п.4) ч.5 ст. 194 КПК України. Покладення вказаного обов`язку зможе запобігти прямому чи опосередкованому впливу на вказаних осіб, з метою схиляння останніх до надання неправдивих показань, у разі їх виклику для допиту в якості свідків тощо. Колегія суддів виходить з того, що за результатми розгляду кримінального провадження, суд робить свої висновки виключно з огляду на оцінку сукупності досліджених доказів.

Також суд звертає увагу, що прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у прохальній частині свого клопотання, зокрема, просив зобов`язати останнього утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими щодо обставин, викладених в письмовому повідомленні про підозру. Таке формулювання обґрунтував тим, що відповідні обов`язки неодноразово продовжувалися слідчим суддею на стадії досудового розслідування і на час останнього продовження вони існують саме у подібному формулюванні.

Однак, на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, обвинувальний акт надійшов до суду, а особи набули процесуального статусу обвинувачених. У зв`язку з цим, у розпорядженні Суду наразі відсутнє повідомлення про підозру як процесуальний документ, що визначав обсяг підозри на стадії досудового розслідування. За таких обставин, з урахуванням зміни стадії кримінального провадження та процесуального статусу осіб, доречним та юридично вірним суд вважає формулювання відповідних обов`язків із врахуванням змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, що зумовило зміну статусу осіб, зазначених в ньому тощо. При цьому, таке уточнення формулювання покладених обов`язків не є встановленням нових обов`язків, не розширює їх змісту та жодним чином не погіршує процесуального становища обвинувачених, а має на меті виключно приведення їх викладу у відповідність до стадії судового розгляду та чинного процесуального статусу учасників кримінального провадження.

З огляду на викладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року, у редакції, яка відповідає стадії кримінального провадження, а також виходячи із змісту обвинувального акту, з усуненням зайвих повторів, а саме: прибувати до прокурора та суду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні, а саме зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Оцінюючи співмірність обов`язків, про продовження строку дії яких прокурор заявив клопотання, з встановленими судом ризиками: переховування від суду, впливу на свідків та інших обвинувачених в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_8 наведених вище обов`язків становитиме мінімальне втручання у його права, а тому є співмірним меті застосування запобіжних заходів та здатне запобігти вказаним ризикам у цьому кримінальному провадженні.

Відтак суд прийшов до переконання про часткове задоволення клопотання прокурора із використанням формулювання, яке відповідатиме стадії кримінального провадження, усуне повтори тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 201, 331, 372, 376 КПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданого у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року - задовольнити частково.

Продовжити на два місяці, тобто до 27 квітня 2026 року включно, строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме:

- прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні, а саме зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 .

Надати обвинуваченому ОСОБА_8 копію ухвали негайно після її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3