Справа № 752/2732/22
Провадження № 1-кп/752/544/26
УХВАЛА

18 березня 2026 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 17 червня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:

Голосіївським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Від свідка ОСОБА_7 надійшло клопотання про повернення їй вилученого під час обшуку від 10 листопада 2021 року майна, а саме комп`ютера та планшета, мотивована тим, що вказані речі є її особистою власністю, не мають відношення до обставин кримінального провадження, не містять інформації, що має значення для кримінального провадження.

В судовому засіданні 26 лютого 2026 року ОСОБА_7 підтримала своє клопотання, проте його розгляд було відкладено для з`ясування позиції сторони обвинувачення.

18 березня 2026 року ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає розгляду клопотання заяви без її участі.

Захисник та обвинувачений вважали, що клопотання ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Обвинувачений підтвердив, що вилучені у квартирі ОСОБА_7 комп`ютер та планшет належать останній.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що зазначені у клопотанні речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, на них ухвалою слідчого судді накладено арешт, тому їх доля має бути вирішена за результатами судового розгляду. При цьому підтвердив, що за результатами огляду вказаних речей на досудовому розслідуванні інформації, яка має значення для кримінального провадження не отримано.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вирішенні питання про арешт майна має враховуватись розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваних, обвинувачених та третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини обмеження у володінні майном повинно бути законним. Вимога щодо законності вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципів верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти.

Як убачається з матеріалів справи, комп`ютер (ноутбук марки SONY PSG 8131L, з зарядним пристроєм до нього) та планшет (SAMSUNG SM-T505 32GB), було вилучено під час проведення обшуку 10 листопада 2021 року у квартирі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , постановою прокурора вказані речі визнано речовими доказами та ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року на них накладено арешт.

Відповідно до протоколів огляду вказаних речей та висновків експертиз інформації, яка має відношення до кримінального провадження, не отримано.

Заперечуючи проти задоволення клопотання ОСОБА_7 , яке за своїм змістом є клопотанням про скасування арешту майна, прокурор не зазначив які відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, містять вказані речі, чи є необхідність у їх безпосередньому дослідженні під час судового розгляду та в чому полягає така необхідність. Навпаки прокурор повідомив, що інформації, яка має значення для кримінального провадження, під час огляду вказаних речей, не отримана.

Даних про те, що вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди чи набуте кримінально протиправним шляхом з обвинувального акта та наданих в розпорядження суду документів не вбачається.

Обставин, які би свідчили про те, що телефон за результатами судового розгляду може підлягати конфіскації, судом не встановлено. ОСОБА_7 стверджувала, що вказані речі є її особистою власністю, обвинувачений це підтвердив, докази на спростування відповідних тверджень в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що в подальшому утриманні стороною обвинувачення вилученого у неї майна відпала потреба.

З метою забезпечення права власника мирно володіти своїм майном, суд вважає за необхідне скасувати арешт та передати ноутбук і планшет власнику ОСОБА_7 на відповідальне зберігання до закінчення судового розгляду, оскільки це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Таким чином, клопотання ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 98, 100, 170, 174, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_7 про повернення майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року на вилучені під час проведення обшуку 10 листопада 2021 року у квартирі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , речі, а саме: ноутбук марки SONY PSG 8131L, з зарядним пристроєм до нього та планшет SAMSUNG SM-T505 32GB.

Передати вказані речі ОСОБА_7 на відповідальне зберігання до закінчення судового провадження.

Виконання ухвали в частині передачі речей на відповідальне зберігання покласти на старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1