Справа № 308/2840/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002128 від 12.12.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Галоч Ужгородського району Закарпатської області, неодруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002128 від 12.12.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

02.03.2026 року прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що дія попереднього запобіжного заходу, визначеного ухвалою слідчого судді закінчується 03.03.2026 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 09.07.2020 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2019 та призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

18.12.2020 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч.1 ст.28 ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.07.2020 та призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Однак на шлях виправлення не став та вчинив повторний корисливий злочин за наступних обставин:

Так, 12.12.2025, однак не пізніше 03:00 години, ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Ужгород, пр. Свободи, біля буд. 31, де побачив припаркований транспортний засіб марки «Фіат» моделі Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору.

В цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненій з проникненням в інше сховище, повторно та в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи повторно та з прямим умислом, ОСОБА_4 скориставшись моментом, коли за ним ніхто не спостерігає, шляхом проникнення, викрав грошові кошти в розмірі 4500 грн.,

- жилетку марки «Nike» чорного кольору розміру «XXL», балонового типу з капюшоном, вартість якої становить 977 грн.;

- трансмітер (модулятор) «Proove Sound Sync 30W», зі швидкою зарядкою, блютуз 5.0, вартість якого становить 1 329,05 грн.;

- 4-ри банківські картки: банківська картка Укрсиббанку № НОМЕР_2 , А-банку № НОМЕР_3 , банку «Пумб» № НОМЕР_4 , «Райфайзен Банк» № НОМЕР_5 , які належали потерпілому ОСОБА_6 ;

- дальномір «Дніпро-М» моделі «DM-60SX» чорного кольору, вартість якого становить 1 107 грн.;

- спортивні штани марки «Nike» темньо-синього кольору, розміру «М», вартість яких становить 1 445 грн.;

- кепку марки «Nike» чорного кольору, з логотипом сірого кольору, розміру 1, вартість якої становить 753 грн., які знаходилися в транспортний засіб марки «Фіат» моделі Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який був припаркований біля буд. 31 по пр. Свободи, м. Ужгород.

Після чого, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном, маючи можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, покинув транспортний засіб та пішов в невідомому напрямку та використовував викрадене майно у власних цілях.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 10 111,05 гривень.

03.01.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Беручи до уваги, вищевикладене, та враховуючи те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на даний час, а тому виникла обґрунтована необхідність у зверненні до суду з клопотанням про продовження дії ззапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання та просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свої доводи обгрунтовує тим, що тяжкість кримінального обвинуваяення не може слугувати підставою для обрання найтяжчого запобіжного заходу. Щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, то останній відбув призначене йому покарання, а вчинив даний злочин маючи не погашену судимість.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав доводи захисника та заперечив проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника та підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадження за №0002128, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.12.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,.

Суддею встановлено, що 03.01.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, на стадії досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266 240 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України , під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом вже було наведено, що з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також відомості щодо особистості обвинуваченого. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії підготовчого розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст.94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере до уваги лише той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для продовження запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд вважає встановленими та доведеними стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України: а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

В частині продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), суд бере до уваги те, що обвинувачений був вже не раз судимий, проте на шлях виправлення так іне став.

Суд враховує, що стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти.

Суду не надано достатньо доказів, щодо обставин, які свідчать про наявність необґрунтованості обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, не буде ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, зокрема санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених та ризик їх ухилення від суду. На даний період часу у суду відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують завдання кримінального провадження у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

За таких обставин, в рамках даного провадження неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування. Тому, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження. Відтак, суд прийшов до висновку, що строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 слід продовжити на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

В частині визначення розміру застави суд зазначає, що враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до переконання, що обраний ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2026 року розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого під загрозою звернення застави в дохід держави та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків у випадку її внесення, а тому такий розмір застав зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 184, 186, 193-194, 196, 197, 202,309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокурати ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою - до 30 квітня 2026 року включно.

Залишити без змін раніше визначений розмір застави ухвалою слідчої судді від 05.01.2026 року, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків, передбачених цим Кодексом в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків - до 30 квітня 2026 року включно.

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 02.03.2026 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1