УХВАЛА

11 травня 2026 року

м. Київ

справа № 450/1207/18

провадження № 51-1712 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу представника потерпілого ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області - ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_5 ,

установив:

Пустомитівський районний суд Львівської області вироком від 14 березня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 358, частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК), та виправдав за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2026 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.

У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням представнику потерпілого строку для усунення недоліків, оскільки нею недотримано вимог пунктів 4 та 5 частини другої, частини третьої статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до вимог частин другої та третьої статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.

У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону представник потерпілого не дотрималася.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що представник потерпілого, крім іншого, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, представник потерпілого просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її надано судами першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі статтею 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

У зв`язку із цим Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд є судом права, а не факту і відповідно до статті 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

До того ж, відповідно до вимог статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

змінити судове рішення.

Водночас представник потерпілого просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною четвертою статті 358 КК. Тобто, у касаційній скарзі представник потерпілого не сформулювала прохальну частину касаційної скарги у відповідності до вимог статті 436 КПК.

При цьому в порушення вимог частини третьої статті 427 КПК представник потерпілого не зазначає в касаційній скарзі чи бажає вона брати участь у касаційному розгляді.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілого ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області - ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 березня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3