Справа № 186/810/26
Провадження № 1-кс/0186/80/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2026 р. м.Шахтарське.

Слідчий суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 12 квітня 2026 року по ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого гірником підземним ШУ «Першотравенське» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2026 року слідчий СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000179 від 12 квітня 2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Згідно клопотання слідчого, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 12 квітня 2026 року, приблизно о 16:00 годині, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виникшого злочинного умислу на вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати своє явне нехтування до існуючих у суспільстві правил поведінки та норм моралі, проявляючи особливу зухвалість, демонструючи свою явну перевагу над ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із застосуванням предмету, пристосованого для здійснення вибуху, тримаючи його в руках, привів його у бойову готовність, виражаючись в цей час в бік ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 брутальною лайкою, що супроводжувалось розмахуванням руками та демонструванням вказаного предмета, чим створив ситуацію реальної загрози спричинення шкоди для здоров`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані по ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_6 не пізніше 12 квітня 2026 року (більш точної дати та часу органом досудового слідства не встановлено), знаходячись на території с.Миколаївки, Синельниківського району, Дніпропетровської області, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб придбав бойовий припас, а саме: промислово виготовлену ручну гранату М67 (виробництва США), осколкової дії, наступального типу, вчинивши, тим самим, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, 12 квітня 2026 року ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи, що промислово виготовлена ручна граната М67 (виробництва США), осколкової дії, наступального типу, належить до категорії бойових припасів, вчинив носіння бойових припасів, шляхом їх перенесення до території домоволодіння АДРЕСА_1 , чим вчинив носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Після чого, 12 квітня 2026 року, приблизно о 16:00 годині, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , тримаючи в руці предмет, пристосований для здійснення вибуху, привів його у бойову готовність та, з метою вчинення грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, в присутності свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , почав вчиняти хуліганські дії.

У подальшому, 12 квітня 2026 року о 19:20 годині співробітниками поліції під час затримання ОСОБА_6 , у порядку ст.208 КПК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, було здійснено його обшук, під час якого виявлено та вилучено промислово виготовлену ручну гранату М67 (виробництва США), осколкової дії, наступального типу, яка належить до категорії бойових припасів.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані по ч.1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

На думку слідчого, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, з метою спотворення доказової бази по кримінальному провадженню, може незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , так як є їх сусідом і може шляхом вмовляння схилити останніх до зміни свідчень.

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаним ризикам.

Просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовільнити.

Підозрюваний проти клопотання заперечував, зазначив, що сусіди ОСОБА_10 і ОСОБА_11 раніше його образили за те, що він підписав сусіду документи на приватизацію земельної ділянки. 12 квітня 2026 року, приблизно о 16:00-17:00 годині, він прийшов до сусідки ОСОБА_11 у стані сп`яніння, так як випив 0,5 л горілки. Чеку з гранати витягнув і тримав у лівій руці, а гранату в правій, але руками не розмахував. Потім зрозумів, що назад чеку вставити вже не можна. Він просто ходив біля калітки, то виходив з двору, то заходив, всі порозходилися по хатах. Коли приїхала поліція, він добровільно віддав їм гранату без чеки, вони її кинули в бур`яни на городі. У кишені в нього було ще дві гранати, які він віддав поліцейським. Не бажав нікому спричинити шкоду, хотів тільки налякати сусідів. Гранати йому тиждень тому дали військові. Спиртне вживає, коли йде на два вихідних. Просить відпустити його додому, живе один, буде з`являтися за першою вимогою, ходити на роботу.

Захисник з клопотанням не згідний, просив обрати підозрюваному домашній арешт за місцем реєстрації та проживання з можливістю працювати, так як підозрюваний несудимий, у розшуці не перебував.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходжу з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст.5, а саме: захисту особи від свавілля.

У п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До клопотання додано та слідчим суддею досліджено матеріали, якими обґрунтовується підозра та заявлені слідчим ризики, зокрема:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000179 від 12 квітня 2026 року по ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, згідно якого зареєстровано факти вчинення хуліганських дій та незаконного поводження з бойовими припасами;

-рапорт про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно якого надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_6 сидить п`яний у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 ;

-протоколи допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 12 квітня 2026 року, згідно яких сусід ОСОБА_6 зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_7 , де ображав їх та погрожував гранатою. Коли приїхали поліцейські, вони вмовлянням почали забирати в ОСОБА_6 гранату та повели його на присадибну ділянку домоволодіння ОСОБА_11 , де в подальшому пролунав вибух;

- протокол затримання ОСОБА_6 від 12 квітня 2026 року, згідно якого він затриманий у порядку ст.208 КПК України 12 квітня 2026 року, час фактичного затримання 19 годин 20 хвилин;

- висновок експерта № СЕ-19/104-26/13314-ВТХ від 13 квітня 2026 року, згідно якого наданий на дослідження предмет є промислово виготовленою ручною гранатою М67 (виробництва США), осколкової дії, наступального типу, яка належить до категорії бойових припасів;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, від 13 квітня 2026 року.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 ККУкраїни.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 ККУкраїни, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

На переконання слідчого судді, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що з огляду на характер особистого конфлікту між обвинуваченим та свідками, а також на факт застосування підозр юваним погрози насильства, існують підстави вважати, що він може схиляти свідків до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Підозрюваний та свідки проживають в одному населеному пункті, є сусідами, що створює умови для можливого безпосереднього контакту. Існує реальний ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні. Таким чином, перебування підозрюваного на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Повідомлення про підозру вручене підозрюваному 13 квітня 2026 року.

Відповідно до ст.178 КПК України враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, обставини їх вчинення, покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який працює, несудимий, непрацездатних осіб на утриманні не має, неодружений, мешкає один.

З урахуванням наведених обставин, приходжу до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, також зважаю на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, вважаю, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Розмір застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину з погрозою застосування насильства.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється в скоєнні двох тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296КК України, працює, несудимий, неодружений, непрацездатних осіб на утриманні не має, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-184, 186, 187, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 12 квітня 2026 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою рахувати з 19 години 20 хвилин 12 квітня 2026 року по 19 годину 20 хвилин 10 червня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «14» квітня 2026 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_6 .