Справа № 137/140/25
Провадження №11-кп/801/248/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001775, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 січня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, громадянки України, із середньою-спеціальною освітою, одруженої, медика в/ч НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України та призначено покарання за:

ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції закону станом на дату вчинення кримінального правопорушення) у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

ч. 1 ст. 209 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ч. 2 ст. 209 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки без конфіскації майна.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено початок іспитового строку ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк основного покарання час перебування під вартою з 30 травня 2025 року по 29 вересня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання цілодобовий домашній арешт з 21 березня 2025 року по 27 березня 2025 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин установлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона, маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме земельною ділянкою з кадастровим номером :03:003:0082 площею 0,17 га, з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0588 площею 0,75 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Микулинці, вул. Комарова, та перебували на праві комунальної власності Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, у невстановленому слідством місці, у період часу з 20 вересня 2019 року по 25 вересня 2019 року отримала від ОСОБА_10 , який в період з 06 листопада 2015 року по 03 грудня 2020 року обіймав посаду Микулинецького сільського голови Літинського району Вінницької області, рішення 29 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 500 від 20 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі їх у власність», відповідно до якого ОСОБА_11 передано безоплатно у власність указані земельні ділянки.

Разом з тим, установлено, що рішенням 29 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 500 від 20 вересня 2019 року земельні ділянки у власність ОСОБА_11 не передавались. Прийнятим Микулинецькою сільською радою рішенням із зазначеними реквізитами приведено у відповідність коди класифікації доходів бюджету.

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 25 вересня 2019 року, ОСОБА_12 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що рішення 29 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області № 500 від 20 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі їх у власність» є підробленим та містить неправдиві відомості, подала державному реєстратору Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_13 указаний документ з метою оформлення права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:003:0082 та :03:001:0588.

Після цього, 25 вересня 2019 року о 14:37 год державним реєстратором здійснено реєстраційні дії і внесено відомості до Державного реєстру речових прав про право приватної власності за ОСОБА_12 на земельну ділянку :03:001:0588, а о 14:39 год на ділянку :03:003:0082.

Унаслідок цих дій із власності територіальної громади у приватну власність ОСОБА_12 вибули указані земельні ділянки, чим Микулинецькій сільській раді Літинського району (правонаступник - Якушинецька сільська рада Вінницького району) заподіяно матеріальної шкоди на суму 466 709 грн.

Надалі, з метою легалізації зазначеного майна, ОСОБА_12 03 липня 2020 року, перебуваючи у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_14 (адреса: смт Літин, вул. Соборна, 37), уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 липня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 808.

Правочин був укладений із ОСОБА_15 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_16 . За цим договором ОСОБА_12 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0082, площею 0,17 га, за грошові кошти у сумі 15 432 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на повторне шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0780, площею 2,00 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микулинецької сільської ради та перебувала у комунальній власності, у невстановленому місці та в період із 22 жовтня 2020 року по 27 листопада 2020 року отримала від ОСОБА_10 рішення 35 сесії 7 скликання Микулинецької сільської ради № 745 від 22 жовтня 2020 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та безоплатної передачі їх у власність», відповідно до якого ОСОБА_11 передано безоплатно у власність указану земельну ділянку.

Водночас установлено, що указаним рішенням земельна ділянка у власність ОСОБА_11 не передавалась. Насправді рішення з такими реквізитами стосувалося внесення змін і доповнень до рішення 31 сесії 7 скликання № 571 від 19 грудня 2019 року щодо змін до загального фонду сільського бюджету на 2020 рік.

Надалі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27 листопада 2020 року, ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ) маючи умисел на використання завідомо підробленого документа та достовірно знаючи про його фальшивий характер, надала його державному реєстратору Уладівської сільської ради Літинського району ОСОБА_17 (адреса діяльності: АДРЕСА_3 ) з метою оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0780.

Після цього, 27 листопада 2020 року о 17:35 год державним реєстратором здійснено реєстраційні дії і внесено відомості до Державного реєстру речових прав про право приватної власності на указану земельну ділянку.

Унаслідок таких дій, 27 листопада 2020 року із комунальної власності територіальної громади до приватної власності ОСОБА_12 вибула земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0780, чим Микулинецькій сільській раді Літинського району Вінницької області, правонаступником якої є Якушинецька сільська рада заподіяно матеріальної шкоди на суму 365 361 грн.

Надалі, 30 березня 2021 року, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_12 , з метою легалізації незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0780, перебуваючи у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_18 (адреса: АДРЕСА_4 ) уклала договір дарування земельної ділянки, зареєстрований у реєстрі за № 159, з ОСОБА_19 , відповідно до якого ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_19 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0780, площею 2 га.

Крім того, 02 серпня 2023 року, точний час досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_12 достовірно знаючи, що набула у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0588, з метою її легалізації, перебуваючи у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_14 (адреса: АДРЕСА_4 ), уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_20 , зареєстрований у реєстрі за № 1075, відповідно до якого відчужила її останньому за 27 000 грн.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за:

ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа;

ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції від 25 вересня 2019 року), як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, у великих розмірах;

ч. 1 ст. 209 КК України, як розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо діяння вчиненні особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержане злочинним шляхом;

ч. 2 ст. 209 КК України, як розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо діяння вчиненні особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержане злочинним шляхом, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої та доведеність її винуватості у вчиненні інкримінованих їй злочинах, просить вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Просить у цій частині ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за:

ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції закону станом на дату вчинення кримінального правопорушення) на 3 роки позбавлення волі;

ч. 1 ст. 209 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 роки;

ч. 2 ст. 209 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

місцевий суд в порушення ст. ст. 75, 77 КК України призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна;

суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання за ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України у виді позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 не заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК. Указаний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Установлено, що місцевий суд, беручи до уваги конкретні обставини справи та особу ОСОБА_7 , дійшов висновку про необхідність призначення останній покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна та на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки без конфіскації майна.

Рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, відтак апеляційним судом у цій частині призначеного покарання не перевіряється.

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років. Додатковим покаранням є позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

Санкцією ч. 2 ст. 209 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Додатковим покаранням є позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

Положеннями ст. 77 КК України, що містить перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не передбачено можливості призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у таких випадках.

Тобто, положення указаної статті не передбачають призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у тому випадку, якщо особу звільнено від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відтак рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України свідчить про відсутність правових підстав для призначення додаткового покарання, передбаченого санкціями ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України, у виді конфіскації майна.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю):

«зміст ст. 55 КК не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення».

На указане місцевий суд уваги не звернув та безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткове безальтернативне покаранням у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, передбачене санкціями ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України.

Отже, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 75, 77 КК України), що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 та п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для часткового скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001775 від 12 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Визнати винуватою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України та призначити їй покарання за:

ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції закону станом на дату вчинення кримінального правопорушення) у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки;

ч. 2 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в установах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4