Провадження №11-сс/801/544/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

детектива ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержання законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року в частині відмови у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000025 від 07 липня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання детектива в частині накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000025, внесеному до ЄРДР 07 липня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України, а саме: автомобілі марки AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 .

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що указані транспортні засоби не належать підозрюваному ОСОБА_8 , відтак відсутні підстави для накладення на них арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, який пропущений з поважних причин, скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови накладення арешту та постановити у цій частині нову, якою задовольнити клопотання детектива, накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме: автомобілі марки AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник указує, що повний текст ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року виготовлено 19 травня 2026 року та отримано детективом 20 травня 2026 року, відтак він не був вчасно обізнаний з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

слідчий суддя не взяв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 здійснив перереєстрацію належних йому транспортних засобів марки AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 та VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 на близьких родичів батька та матір, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на приховування належного йому майна, зміну формального власника активів та уникнення можливого арешту в межах кримінального провадження;

незважаючи на формальну перереєстрацію транспортних засобів на близьких родичів, фактичним власником та користувачем указаного майна є ОСОБА_8 ;

детективом подано клопотання про накладення арешту на заявлені об`єкти рухомого майна шляхом заборони розпорядження ними будь-яким чином, однак без позбавлення власника та користувачів права користування указаним майном.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 та детектив ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 заперечив проти апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції належить вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження у разі надходження такого клопотання.

Вирішуючи питання про вагомість причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд виходить з положень ст. 24 КПК України, якою гарантується право на оскарження процесуальних рішень та перегляд постановлених вироків судом вищої інстанції.

Такі положення є складовою права особи на захист та справедливий суд.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. При цьому, у випадку постановлення судового рішення за відсутності особи, строк оскарження необхідно обчислювати з дня отримання стороною копії судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України міститься у ст. 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Ураховуючи викладене, під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

У випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, указані обставини за їх клопотанням можуть бути визнані поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18).

З матеріалів судового провадження слідує, що 13 травня 2026 року за наслідками розгляду клопотання слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області постановлено ухвалу про часткове його задоволення.

Указана ухвала постановлена за відсутності заявника та прокурора.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень указана ухвала слідчого судді направлена до реєстру 18 травня 2026 року та надано загальний доступ 20 травня 2026 року.

Ураховуючи необізнаність з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, з метою забезпечення права на апеляційне оскарження та доступ до правосуддя, клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Установлено, що підрозділом детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 07 липня 2025 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

08 травня 2026 року у межах указаного кримінального провадження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України, обґрунтованість якої підтверджується належними та допустимими доказами.

Санкцією ч. 3 ст. 209 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, детектив указав, що метою застосування цього заходу є забезпечення можливості застосування конфіскації як виду покарання.

Згідно реєстраційних карток на транспортні засоби та листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 31/31/14-5192-2026 від 08 травня 2026 року власником:

автомобіля AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 з 19 листопада 2025 року є ОСОБА_11 ;

власником автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 з 02 грудня 2025 року є ОСОБА_12 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у цій частині, слідчий суддя виходив з того, що указані транспортні засоби не належать підозрюваному.

Під час апеляційного розгляду установлено, що майно, у накладенні арешту на яке судом першої інстанції відмовлено, до моменту проведення обшуків 16 вересня 2025 року перебувало у власності та було зареєстроване за ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду від 22 травня 2026 року начальник відділу управління карного розшуку ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 на виконання доручення № 28.1/02-18/1118-26 від 21 травня 2026 року наданого у ході розслідування кримінального провадження № 0000025 від 07 липня 2025 року провів огляд інформаційної бази даних системи «Безпечне місто» на предмет встановлення осіб, які керують транспортним засобом AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 , та з камер відеоспостереження установив, що 04 травня, 08 травня, 09 травня, 12 травня 2026 року указаним транспортним засобом керував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При перевірці по адміністративній практиці указаного транспортного засобу установлено, що 29 листопада 2025 працівниками батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесена постанова № ЕНА/6244568 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оглядом інформаційної бази даних системи «Безпечне місто» на предмет встановлення осіб, які керують транспортним засобом VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 , та з камер відеоспостереження установлено, що з 04 березня 2026 року по 19 травня 2026 року указаним транспортним засобом керувала особо чоловічої статті.

Указане свідчить про те, що фактичним власником та користувачем указаного майна продовжує залишатись ОСОБА_8 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя, суд не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання.

Указані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Водночас чинний кримінальний процесуальний закон передбачає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна, можливість якої буде вирішуватися під час прийняття у кримінальному провадженні рішення по суті.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, підозрюваним не надано та колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки його накладення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання детектива у цій частині та накладення арешту на майно, а саме:

автомобіля AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;

автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 .

Незастосування у цьому випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження майна, і, таким чином, позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні обставини на цьому етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна або інших осіб, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що накладення арешту на указане майно не позбавляє власника та інших користувачів права користування транспортними засобами, а лише тимчасово обмежує право на їх відчуження та розпорядження, що є пропорційним втручанням у право власності з огляду на завдання кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню в частині відмови у задоволенні клопотання детектива з постановленням у цій частині нової ухвали про задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержання законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2026 року в частині відмови у задоволенні клопотання детектива скасувати.

Постановити у цій частині нову ухвалу.

Клопотання детектива про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 07 липня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

автомобіль AUDI SQ5 (VIN: НОМЕР_1 ) з державним номерним знаком НОМЕР_2 ;

автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER (VIN: НОМЕР_3 ) з державним номерним знаком НОМЕР_4 , шляхом заборони розпорядження вказаним майном будь-яким чином, без позбавлення власника та користувачів права користування зазначеним рухомим майном.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4