Справа № 502/436/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2026 м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному провадженні,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000026 від 25.02.2026 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Десантне Ізмаїльського (колишнього Кілійського) району Одеської області, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29.12.2025 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років пробаційного нагляду,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку,

передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України

В С Т А Н О В И В :

Органом дізнання встановлено наступні обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 29.12.2025, який набрав законної сили 29.01.2026, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 роки. Відповідно до вказаного вироку на ОСОБА_3 покладено обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До Ізмаїльського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області 05.02.2026 для виконання надійшов вищезазначений вирок суду, того ж дня ОСОБА_3 поставлений на облік.

Службовими особами Ізмаїльського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області 06.02.2026 ОСОБА_3 належним чином ознайомлено з порядком та умовами відбуття призначеного покарання у виді пробаційного нагляду та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування вказаного покарання, яка передбачена ст. 389 КК України. Ізмаїльським районним відділом № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, а саме: II, III, IV понеділок кожного місяця. ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що відповідно до вимог ст. 49-1 КВК України та ст. 59-1 КК України повинний дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних діянь та бажаючи їх настання, ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що виразилось у наступному. Так, ухиляючись від відбування покарання у виді пробаційного нагляду 09.02.2026, 16.02.2026, 23.02.2026 ОСОБА_3 не з`явився без поважних причин на обов`язкові дні для реєстрації до Ізмаїльського РВ № 2 філії державної установи «Центр пробації» у Одеській області, чим порушив порядок та умови пробаційного нагляду, а також обов`язки, покладені вироком суду. Таким чином, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання, письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, діючи умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, неодноразово не з`явився для реєстрації, тим самим ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи реальну можливість виконувати визначене йому судом покарання.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Разом з обвинувальним актом прокурор звернувся з клопотанням, в якому зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акту за його відсутності. У зв`язку з чим прокурор на підставі ч. 1 ст. 302 КПК України просив розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додана письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, тобто ухиленні засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Частиною 2 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 382 КПК України суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини другої статті 381 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального проступку, його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує:

- відсутність обставин, які обтяжують покарання у відповідності до ст. 67 КК України;

- обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (проступку).

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, є особою пенсійного віку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч. 3 ст. 389 КК України визначено безальтернативний вид покарання обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Частина 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає право призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.

На момент розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 є особою, що досягла пенсійного віку, відповідно покарання у вигляді обмеження волі, передбачене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, йому не може бути призначене, при тому, що санкція статті не містить альтернативних видів покарання.

Відповідно до роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, а передбачений санкцією цієї статті вид покарання не може бути до нього застосований як до особи, що досягла пенсійного віку, суд дійшов висновку, що обвинувачений підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, не може бути застосовано до ОСОБА_3 , підстави для призначення йому покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України відсутні.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 71 КК України, не відбуте покарання за попереднім вироком може бути приєднано лише до покарання, призначеного за новим вироком.

Враховуючи, що даним вироком ОСОБА_3 не призначено жодного покарання, суд приходить до висновку, що вирок Кілійського районного суду Одеської області від 29.12.2025 слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлено.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався та підстави для його обрання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 61 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 29.12.2025 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирати.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ухвалення).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1