Номер провадження: 11-сс/813/211/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000246 від 12.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та накладений арешт на речі та документи, які були вилучені 01.08.2025 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання директора ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) грошові кошти у сумі 271 000 гривень, 2 535 доларів США, 5 960 євро;

2) мобільний телефон марки «Samsung S 21 FE 5G » s/n НОМЕР_1 imei 1: НОМЕР_2 imei 2: НОМЕР_3 , з сім- карткою НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

3) мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Note 10» у корпусі срібного кольору, імеі 1: НОМЕР_6 , імеі2: НОМЕР_7 , з сім-карткою НОМЕР_8 ;

4) планшетний пристрій Samsung Galaxy ТАВ S 7 імеі: НОМЕР_9 у корпусі чорного кольору в чохлі чорного кольору.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власників майна адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-клопотання слідчого необґрунтоване;

-вилучене майно не відповідає критеріям ст.98 КПК України;

-відсутні правові підстави для накладення арешту на майно

-накладений арешт на телефон марки Samsung S 21FE 5G, який належить ОСОБА_11 , відносно якого відсутня ухвала про проведення його обшуку та вилучення в нього майна;

-стороною обвинувачення не доведено можливого злочинного походження вилучених грошових коштів;

-у матеріалах справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження причетності ОСОБА_8 до обставин кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчим управління Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000246 від 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

За версією органу досудового розслідування, директор Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради ОСОБА_12 здійснює розтрату бюджетних коштів шляхом зловживання своїм службовим становищем під час закупівлі послуг з послуг з перевезення та видалення відходів, власник яких не встановлений на території міста Одеса у суб`єктів господарювання, в умовах воєнного стану.

Так, за версією органу досудового розслідування ОСОБА_12 за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» (), використовують злочинну схему щодо розтрати та привласнення бюджетних коштів під час закупівлі послуг з перевезення та видалення відходів, власник яких не встановлений на території міста Одеса.

Згідно даної незаконної схеми, вищевказані службові особи уклали ряд договорів про надання таких послуг, тоді як у акти виконаних робіт вносяться недостовірні відомості щодо їх обсягу, тобто фактично роботи виконуються не в повному обсязі, чим спричиняються збитки у великих розмірах.

В тому числі, 05.05.2025 року Департаментом, в особі директора ОСОБА_12 , з однієї сторони (Замовник) та переможцем торгів - ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР», в особі директора ОСОБА_8 (Виконавець) укладено договір № 7, предметом якого визначено, що Виконавець зобов`язується виконати послуги з перевезення та видалення відходів, власник яких не встановлений на території м. Одеса, Код Дк 021:2015: 90510000-5 (Утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям), КЕКВ 2240, з використанням своїх матеріалів, засобів та фахівців, а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги (далі Договір).

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 31.07.2025 року (справа № 947/28491/25, провадження №1-кс/947/11561/25), 01.08.2025 року проведено обшук за місцем фактичного проживання директора ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

-грошові кошти у сумі 271 000 гривень, 2535 доларів США, 5960 євро;

-мобільний телефон марки «Samsung S 21 FE 5G » s НОМЕР_1 imei 1: НОМЕР_2 imei 2: НОМЕР_3 , з сім- карткою НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , у корпусі срібного кольору який належить ОСОБА_11 ;

-мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Note 10» у корпусі срібного кольору, імеі 1: НОМЕР_6 , імеі2: НОМЕР_7 , з сім-карткою НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_13

-планшетний пристрій Samsung Galaxy ТАВ S 7 імеі: НОМЕР_9 у корпусі чорного кольору в чохлі чорного кольору.

На підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені телефони та зошит із чорновими записами потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Так, арешт вилучених мобільних телефонів та планшету потрібен для проведення їх огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз, при цьому слід зауважити, що під час проведення першочергових слідчих дій такий огляд, ймовірно, був проведений поверхнево.

При цьому, посилання представника власника майна про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Вилучені мобільні телефони, можуть містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі листування ОСОБА_8 із іншими учасниками кримінального провадження.

Колегія суддів наголошує, що накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільних телефонів та планшету, з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження, а також з метою проведення відповідних судових експертиз з метою встановлення інформації, яка, можливо, видалена з них.

Зв`язок вилучених електронних пристроїв із вчиненням злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим, на підставі чого є обґрунтованим висновок слідчого судді про передчасність доводів представника ОСОБА_8 , що вилучене майно не має відношення до кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Щодо доводів представника ОСОБА_8 про те, що накладений арешт на телефон марки Samsung S 21FE 5G, який належить ОСОБА_11 , відносно якого відсутня ухвала про проведення його обшуку та вилучення в нього майна, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 31.07.2025 року був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання директора ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» ОСОБА_8 з метою, зокрема виявлення:

Мобільних телефонів, інших засобів зв`язку, сім-карт, за допомогою яких підтримувався зв`язок з особами причетними до вчинення кримінального правопорушення, носіїв електронної інформації у вигляді предметів накопичення, зберігання та передачі електронної інформації, у тому числі оптичних носіїв інформації (компакт-диски), флеш-накопичувачів, флеш-карт накопичувачів або інших карт пам`яті всіх видів, з`ємних накопичувальних пристроїв, комп`ютерної техніки, ноутбуків, нетбуків, планшетів та інших носіїв електронної інформації, на яких можуть міститися відомості про вчинене кримінальне правопорушення, або за допомогою яких через електронні пошти або інші програми (додатки), соціальні мережі, через мережу Інтернет, здійснювалася передача інформації, яка стосується кримінального правопорушення, з можливістю подальшого доступу до зазначених листувань та інших файлів, що на них містяться;

- грошових коштів (у будь-якій валюті), цінностей та інших речей, набутих кримінально протиправним шляхом.

З огляду на це, слід дійти висновку, що дозвіл на обшук наданий з метою виявлення та вилучення майна, яке має значення для кримінального провадження без конкретизації його належності певній особі, оскільки дозвіл на обшук наданий за певною адресою.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_11 в теперішній час із будь-якими вимогами щодо належності йому вилученого телефону, а також необґрунтованості арешту майна, до суду не звертався.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не доведено можливого злочинного походження вилучених грошових коштів, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Доводи адвоката ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі про те, що вилучені грошові кошти отримані легально та є накопиченнями родини, враховуючи, що ОСОБА_11 здійснює значну готівкову діяльність та отримує дохід від підприємницької діяльності, не можуть слугувати беззаперечним підтвердженням законності походження вилучених грошових коштів з огляду на значний проміжок часу. Надані довідки щодо доходів не підтверджують факту обготівкування зазначених коштів, оскільки довідка про зняття депозиту в матеріалах справи відсутня, а причинно-наслідковий зв`язок між отриманими доходами та вилученими грошовими коштами відсутній, що обґрунтовує необхідність накладення арешту з метою належної фіксації та збереження майна.

Зв`язок вилучених електронних пристроїв та грошових коштів із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотанням та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Окрім того, апеляційний суд враховує потреби досудового розслідування, а саме необхідність ґрунтовного аналізу інформації, що містяться на вилучених під час огляду мобільних телефонах, планшеті, у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000246 від 12.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4