Справа № 304/422/26 Провадження № 1-кс/304/268/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000040 від 03 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з даним клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000040 від 03 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без можливості внесення застави.

Клопотання мотивує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, в ході якого встановлено, що 03 березня 2026 року о/у відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_7 спільно з о/у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виконуючи службові обов`язки, будучи у форменому одязі зі знаками розрізнення працівника Національної поліції України, виконуючи спільно зі слідчим Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові (з дислокацією у м. Ужгород) ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2026 року про проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 06.30 год прибули на службовому автомобілі за вказаною адресою, де в ході обшуку виявлено вказану особу.

Слідчий вказує, що ОСОБА_4 у групі з ОСОБА_11 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами розуміючи, що перед ними працівники правоохоронних органів, чинили активний опір задля недопущення затримання підозрюваного ОСОБА_10 , а ОСОБА_4 також скориставшись тим, що о/у ОСОБА_7 відволікся від інших учасників конфлікту, діючи з прямим умислом, наніс останньому удар кулаком у голову у ділянці правого виска, після чого спільно з ОСОБА_11 вирвали затриманого з рук працівників поліції та на автомобілі марки «Ауді» намагалися вивезти його з місця події. Намагаючись припинити вказані протиправні дії, о/у ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_4 удар кулаком по потилиці, в той час як ОСОБА_11 , скориставшись цим, наніс йому неменше двох ударів кулаком по голові та тулубу.

За позицією слідчого, вказані дії ОСОБА_4 та ОСОБА_11 дали змогу підозрюваному у тяжкому злочині ОСОБА_10 уникнути затримання, який наразі переховується від органу досудового розслідування, в той час як о/у ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, струсу головного мозку, ЗЧМТ.

Слідчий зазначає, що 04 березня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , показами потерпілого ОСОБА_7 , протоколами огляду місця події та протоколами пред`явлення особи для впізнання, та ін.

Вказує, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які б підтверджували існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою ухилення від відповідальності та усвідомлюючи реальність покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, тиск на свідків з метою схилити до зміни чи надання неправдивих показів, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім цього слідчий просить врахувати, що стан здоров`я підозрюваного задовільний, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра, нарколога не перебуває, постійного місця роботи не має, у центрі зайнятості на обліку не перебуває.

За наведених ним у клопотанні обставин, ініціатор клопотання вважає, що такі не дають можливості органу досудового розслідування звернутися до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а відтак враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що ставиться йому у провину, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, при цьому не визначаючи розмір застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання заперечив, вважаючи достатнім запобіжним заходом домашній арешт. Пояснив, що лише заступався за рідного брата, оскільки почув постріли з боку працівників поліції. При цьому після вказаної події він пішов додому, а приблизно через годину за викликом слідчого прибув до відділення поліції у місто Перечин.

Захисник ОСОБА_5 вважав клопотання необґрунтованим, безпідставним, а ризики не підтвердженими. Просив врахувати стан здоров`я його підзахисного, який хворіє та потребує регулярного відвідування лікарів, а тому просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників розгляду, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

На підставі матеріалів клопотання встановлено, що органом досудового розслідування слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 03 березня 2026 року здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 345 КК України, за фактом нанесення ОСОБА_4 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень оперуповноваженому сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду у селі Порошково.

Вказані обставини підтверджуються також наявними у матеріалах клопотання рапортами працівників поліції, зокрема о/у СКП відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_13 , згідно з яким, 03 березня 2026 року під час здійснення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду спільно з працівниками Шостого слідчого відділу ТУ ДБР (з дислокацією у м. Ужгород) у селі Порошково, вул. Лісова, 11, місцеві мешканці у кількості близько двадцяти осіб почали чинити активний опір, на неодноразові вимоги припинити протиправні дії не реагували, обступили його, о/у ОСОБА_7 та працівника ТУ ДБР, чим здійснювали умисну та усвідомлену загрозу їх життю і здоров`ю, через що ним, керуючись вимогами п. 13 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію», прийнято рішення про використання табельної зброї для подання сигналу тривоги і виклику допоміжних сил та зроблено чотири постріли вгору.

Протокол огляду від 03 березня 2026 року підтверджує вказані обставини, за яким виявлено та вилучено три предмети, схожі на стріляні гільзи калібру 9 мм.

Третього березня 2026 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, було затримано громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 04 березня 2026 року було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вищезазначені обставини, на думку сторони обвинувачення, обумовлюють наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, з чим слідчий суддя погоджується, виходячи з такого.

Наявність обґрунтованою підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, вислухавши пояснення самого підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, з урахуванням доводів сторони захисту, слідчий суддя прийшов до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра». Тобто наведені стороною обвинувачення докази із розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальним правопорушенням на даному етапі досудового розслідування. В подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Викладене узгоджується з позицією, що відображена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Слідчий суддя звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження не вирішує питання правильності кваліфікації дій підозрюваного, наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Так, з протоколів допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 03 березня 2026 року видно, що вони, будучи о/у сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, разом зі слідчим ДБР проводили санкціонований обшук помешкання особи, яка самовільно покинула військову частину. Прибувши до населеного пункту Порошково на вулицю Лісова, рухаючись до будинку № 11 вони побачили як підозрюваний ОСОБА_14 , який переховується від органу досудового розслідування, тікає через сусідське подвір`я. ОСОБА_9 разом з о/у ОСОБА_7 почали його наздоганяти, схопили та одягли кайданки, однак після цього протягом декількох хвилин їх обступили місцеві мешканці, які почали активно чіплятися до працівників поліції, намагаючись визволити затриманого ОСОБА_10 . Один з таких чоловіків (якого легко може впізнати), вдарив о/у ОСОБА_15 кулаком у голову у правий висок, після чого вихопив ОСОБА_10 та повів його до автомобіля марки «Ауді», що був припаркований позаду службових автомобілів. Однак на цьому конфлікт не припинився хтось з натовпу вирвав нагрудну боді-камеру працівника ДБР та кинув на землю, а ОСОБА_16 кинувся за ОСОБА_17 , намагаючись перешкодити йому, однак в той час чоловік (якого також може впізнати) наніс ОСОБА_18 близько двох-трьох ударів по голові та тілу.

Вказані обставини підтверджуються також даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03 березня 2026 року. Згідно з довідкою № 294 від 04 березня 2026 року ВП «Клінічна лікарня невідкладних станів та екстреної медичної допомоги» КНП «УМБКЛ» УМР, ОСОБА_7 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології з 03 березня 2026 року; діагноз основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку та забій м`яких тканин голови.

При цьому з протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 03 березня 2026 року потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 впізнали чоловіків, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження.

За вказаних вище обставин слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, обґрунтованою, а докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми.

Слідчий суддя наголошує, що на цій стадії досудового розслідування встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та пов`язаних з ним заходів забезпечення кримінального провадження. Ці критерії не передбачають обов`язку детальної перевірки та аналізу кваліфікації кримінального правопорушення та встановлення вини конкретної особи.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. Ті докази, які б під час судового розгляду могли б бути приводом для розумного сумніву, під час оцінки обґрунтованості підозри не переконують слідчого суддю в іншому.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0000040 від 03 березня 2026 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Сторона обвинувачення у поданому клопотанні зазначила про наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , є нетяжким та передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Поряд з цим варто врахувати, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, що у свою чергу може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Підозрюваний не має на своєму утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, за доводами сторони захисту ОСОБА_4 хворіє, через що потребує відвідування лікарів. Слідчий суддя ставиться критично до вказаних аргументів сторони та наданих доказів наявності у підозрюваного цукрового діабету, оскільки будь-яких доказів неможливості утримання ОСОБА_4 під вартою через таке захворювання слідчому судді не надано. При цьому з долучених виписок видно, що такий діагноз підозрюваному встановлено давно, тобто відповідне захворювання супроводжує його досить тривалий час, заразом він в змозі здійснювати звичайні процеси життєдіяльності людини, обмеження працездатності будь-якого виду відсутні, обов`язкових рекомендацій, які неможливо виконувати у умовах тримання під вартою, або які потребують особливих процедур виконання стосовно підозрюваного у судовому засіданні не встановлено та слідчому судді надано не було.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 , чому, на думку слідчого судді, не зможе запобігти соціально стримуючий фактор у виді наявності постійного місця проживання та родини.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується заявленого стороною обвинувачення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя такі не бере до уваги та не розглядає, оскільки вказані ризики жодним чином не обґрунтовані.

Проте, наявність обґрунтованої підозри та ризиків втечі і незаконного впливу на свідків є підставами для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме за змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п. п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані стороною обвинувачення відомості, слідчий суддя під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує, що він станом на момент розгляду даного клопотання досяг 56-річного віку, є громадянином України, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, непрацюючий; відомості стосовно стану здоров`я підозрюваного слідчим суддею було досліджено вище.

Стосовно можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК).

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, який є нетяжким злочином, а також зважаючи на вчинення підозрюваним дій з перешкоджання іншому кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_10 , слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді обрання відносно ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування.

Отже на підставі наведеного доводи захисника ОСОБА_5 та самого підозрюваного про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не є слушними, виходячи з обставин даного кримінального провадження і даних про особу ОСОБА_4 , що були наведені слідчим суддею вище.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про відсутність ризиків, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та/або суду та незаконного впливу на свідків спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, наведених стороною обвинувачення.

В той же час слідчий суддя вказує на те, що висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

При цьому, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення та встановлених у судовому засіданні ризиків, слідчий суддя вважає неспроможними посилання сторони обвинувачення на можливість застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України слідчому судді наведені не були та у судовому засіданні не встановлені.

При вирішенні питання про розмір застави, який необхідно визначити підозрюваному, слідчий суддя враховує таке.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто нетяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 1 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК України).

Водночас визначені у ч. 5 ст. 182 КПК України мінімальні і максимальні розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, стан здоров`я, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Тож за наведених обставин слідчий суддя дійшов висновку, що заставу слід установити в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 грн, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

На переконання слідчого судді такий розмір застави не є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_4 та разом з покладеними на нього обов`язками, про що йтиметься далі, забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК та вимогам статей 178, 182, 183 КПК.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду клопотання сторонами не заявлялися клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, що з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

В той же час слідчий суддя зазначає, що положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000040 від 03 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Порошково Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 01 травня 2026 року (включно) із визначенням застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому підозрюваний проживає без дозволу слідчого, прокурора;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

У задоволенні вимог решти клопотання відмовити.

Дата закінчення дії ухвали 01 травня 2026 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:ОСОБА_1