Номер провадження: 11-кп/813/1501/26
Справа № 521/5096/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеськім апеляційним судом та ДУ «Одеській слідчий ізолятор», за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , виділені матеріали кримінального провадження №0001063 від 16.08.2024 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 16.01.2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених,

встановив:

На розгляді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001063 від 16.08.2024 рокуза обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

Оскарженоюухвалою місцевого суду частково задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою до 16.03.2026 року, з визначенням застави у розмірі 310 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1031680 (один мільйон тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на врахування даних про особи обвинувачених,тяжкість інкримінованого злочину, а також продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст.177 КПК України можливість переховування від суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, в межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилається на недоведеність існування ризиків та ненадання належної оцінки можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Також захисник посилається на не врахування місцевим судом даних, які характеризують особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, та непомірний розмір застави.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на недоведеність існування ризиків та ненадання належної оцінки можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Також захисник посилається на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала місцевого суду не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_10 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, із клопотаннями про проведення судового засідання за його участю до суду не звертавсь.

Захисник ОСОБА_7 не наполягала на участі обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, виконавши вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строк дії запобіжного заходу.

Запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також продовження існування раніше встановленого ризики, який дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисників в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, з огляду на таке.

Підставою для продовження строку дії запобіжного заходу є продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Тобто слід констатувати, що в даному випадку, на даному етапі кримінального провадження, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання захисників на відсутність ризику переховування обвинувачених, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч.4 ст.189 КК України, санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тому, не можна виключати, що обвинувачені, розуміючи тяжкість можливого найсуворішого покарання, можуть вдатися до спроб переховування від суду, тому передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК ризик не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на дані, які характеризують особи обвинувачених, наявність у них міцних соціальних зв`язків, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання існуючим ризикам.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останнім злочину, обставин їх вчинення, тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Крім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд із достатньою повнотою мотивував своє рішення та визначив обвинуваченим розмір застави з урахуванням приписів ч.5 ст.182 КПК, який з урахуванням обвинувачення у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, не можливо вважати необґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням особи обвинувачених, конкретних обставин кримінального провадження та пред`явленого обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з вимаганням грошових коштів у осіб, які утримуються під вартою, з погрозою насильства, в умовах дії воєнного стану, визначений місцевим судом розмір застави є достатнім і прийнятним відповідно до ст.182 КПК України, а також із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому, оцінюючи доводи сторони захисту щодо непомірності розміру застави, колегія суддів зауважує, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч.2 ст.182 КПК.

Враховуючи вище зазначене, доводи захисників про можливість застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді домашнього арешту, або зменшення розміру застави, колегія суддів визнає безпідставними.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченим, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 16.01.2026 року, якою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4