УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000134, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ст. 390-1 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання ОСОБА_6 у виді пробаційного нагляду ухвалено рахувати з дня постановки його на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частини вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Вважає, що суд не надав належної оцінки відомостям, які характеризують особу обвинуваченого, що призвело до призначення явно несправедливого покарання через м`якість.

Апелянт не погоджується з висновком суду про наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання- щире каяття, оскільки це суперечить моделі тривалої протиправної поведінки обвинуваченого та не знаходить свого відображення у матеріалах кримінального провадження.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження до проходження програми для кривдників не приступив, до Первомайського центру соціальних служб жодного разу не з`явився, що явно свідчить про відсутність у нього щирого каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та бажання ставати на шлях виправлення. За такого, суд безпідставно врахував, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки у даному випадку останній визнав свою вину під тиском зібраних у кримінальному провадженні доказів.

У вироку не наведено будь-яких фактичних даних щодо критичної оцінки обвинуваченим своїх протиправних дій та їх осуду. Звертає увагу, що програма для кривдників застосовується судом з метою зміни їх насильницької поведінки, засвоєння моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння та взаємоповаги.

Невиконання ОСОБА_6 упродовж тривалого часу програми для кривдників підтверджує його небажання критично оцінювати власні дії в ситуації насильства та змінити дискримінаційні уявлення про соціальні ролі чоловіків та жінок, а також високу ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Крім того, судом не повною мірою надано оцінку сукупності відомостей, що характеризують обвинуваченого, який неодноразово раніше вчиняв кримінальні правопорушення, зокрема проти життя і здоров`я особи, проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив та продовжив свою протиправну поведінку.

Також судом першої інстанції допущено порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність при визначенні обов`язків, які імперативно повинні бути покладені на обвинуваченого при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду, перелік яких наведено у ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Зазначає, що судом на ОСОБА_6 покладено обов`язки, передбачені п. 2, п. 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме, повідомляти уповноважений орган, з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Однак, обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 59-1 КК України, судом першої інстанції на обвинуваченого не покладено, обґрунтування причин його незастосування у вироку не наведено, що призводить до нівелювання завдань вказаного виду покарання, не реалізує його превентивну функцію та не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість.

Вважає, що законним, справедливим та таким, що сприятиме попередженню вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На підставі постанови Первомайського мiськрайонного суду Миколаївської області вiд 29 квітня 2025 року у цивільний справі №484/2286/25 ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП iз направленням вiдповiдно до ст. 39-1 КУпАП, ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію насильству» для проходження корекційної програми для кривдників строком на 3 мiсяцi.

Вищевказана постанова Первомайського мiськрайонного суду Миколаївської областi вiд 29 квітня 2025 року (справа № 484/2286/25, провадження № 3/484/1212/25 ) набрала законної сили 12 травня 2025 року.

29.05.2025 ОСОБА_9 з`явився до Первомайського центру соцiальних служб та пiд час першої ceciї дiагностичного блоку, пiд особистий пiдпис, був ознайомлений з iндивiдуальним планом роботи учасника Типової програми для кривдників та попереджений, що в разі неявки для проходження даної програми, Первомайський центр соціальних служб в триденний термін надсилає провідомлення про непроходження програми до Первомайського районного відділу поліції.

Того ж дня практичним психологом Первомайського центру соціальних служб ОСОБА_10 було узгоджено дні та час, зручнi для явки ОСОБА_8 , для вiдвiдування сесiй, з метою доступностi та ефективностi проходження останнім типової програми для кривдникiв, а саме, щопонедiлка о 14:00 год.

Укладено договір про проходження корекційної програми та складено індивiдуальний план роботи учасника програми корекцiйної роботи, з якими ОСОБА_8 було ознайомлено пiд особистий пiдпис. 29.05.2025 з ОСОБА_11 було узгоджено зручнi для нього дати проходження корекцiйної програми для кривдникiв та останньому було додатково вручено пiд особистий пiдпис повiдомлення вiд директора Первомайського центру соцiальних служб про те, що впровадження програми для кривдникiв та подальші зустрічі будуть вiдбуватись щопонедiлка о 14:00 год. Надалі ОСОБА_9 вiдвiдав 3 сесiї дiагностичного блоку вiдповiдно до iндивiдуального плану, а саме: 29.05.2025, 02.06.2025, 09.06.2025.

16.06.2025 о 14:00 год ОСОБА_9 , вiдповiдно до iндивiдуального плану роботи учасника для проходження програми корекцiйної роботи не з`явився. Про причини своєї неявки не повiдомляв.

Надалi: 23.06.2025, 30.06.2025, 07.07.2025, 14.07.2025, 21.07.2025, 28.07.2025, 04.08.2025, 11.08.2025 о 14:00 год ОСОБА_9 , вiдповiдно до iндивiдуального плану роботи учасника для проходження програми корекцiйноi роботи, не з`явився. Про причини своєї неявки не повiдомляв. Вiдповiдно до iндивiдуального плану роботи учасника програми корекцiйної роботи в перiод з 29.05.2025 до 11.08.2025 ОСОБА_9 з`явився на 3 ceciї (29.05.2025, 02.06.2025, 09.06.2025) та пропустив 9 сесiй (16.06.2025, 23.06.2025, 30.06.2025, 07.07.2025, 14.07,2025, 21.07.2025, 28.07.2025, 04.08.2025, 11.08.2025).

Отже, в перiод часу з 16 червня 2025 року до 11 серпня 2025 року ОСОБА_9 , будучи ознайомленим службовою особою Первомайського центру соцiальних служб пiд особистий пiдпис з графiком та правилами проходження програми для кривдникiв, достовiрно знаючи про покладені на нього обов`язки проходження програми для кривдникiв, умисно, без поважних причин, в обумовленi графiком днi проходження програми не з`явився, чим умисно ухилився вiд проходження програми для кривдникiв.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним в умисному ухиленні від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, та його дії кваліфіковані за ст. 390-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ст. 390-1 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються.

Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість, то вони не є слушними з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, інвалідності та на утриманні осіб не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом першої інстанції обгрунтовано визнано щире каяття, яке обвинувачений висловив як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи вказані дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, фактичні обставини та їх наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ст. 390-1 КК України, а саме у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 59-1 КК України.

Призначивши ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду на визначений у вироку строк, судом першої інстанції достатньо враховані всі обставини та дані про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 50, 65-67 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор оспорює факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , що на його думку призвело до призначення несправедливого покарання через м`якість.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним доводом апеляційної скарги з огляду на таке.

У Постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 761/23886/14-к, провадження № 51-8756км18 визначено, що поняття щирого каяття є обставиною, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою щодо того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.

Щире каяття є формою посткримінальної поведінки особи, та свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що невиконання ОСОБА_6 упродовж тривалого часу програми для кривдників підтверджує його небажання критично оцінювати власні дії в ситуації насильства та змінити дискримінаційні уявлення про соціальні ролі чоловіків та жінок, а також високу ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Разом з тим, склад кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України передбачає умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом. Тобто, сам факт неявки до органу пробації для проходження програми для кривдників охоплюється диспозицією статті 390-1 КК України, а тому не може впливати на форму посткримінальної поведінки особи.

Окрім того, щире каяття, як обставина, яка пом`якшує покарання зазначена в обвинувальному акті і сторонами не оспорювалась, а також була досліджена під час судового розгляду та визнана судом як пом`якшуюча покарання обставина. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для визнання факту щирого каяття ОСОБА_6 безпідставним, як того просить в апеляційній скарзі прокурор.

Також колегія суддів зауважує, що визначений судом першої інстанції строк покарання передбачений санкцією ст. 390-1 КК України. При визначенні строку покарання враховано як ступінь тяжкості кримінального правопорушення, так і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, є слушними доводи прокурора про допущене порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність при визначенні обов`язків, які імперативно повинні бути покладені на обвинуваченого при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду, перелік яких наведено у ч. 2 ст. 59-1 КК України, то вони є слушними з огляду на таке.

Так, призначивши обвинуваченому покарання за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду, суд першої інстанції не врахував, що такий вид покарання полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Реалізацію такого заходу примусу законодавцем визначено через застосування обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, які безальтернативно покладаються на особу, засуджену до пробаційного нагляду.

Однак, суд першої інстанції, зазначивши про необхідність покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України, поклав лише обов`язки, передбачені п.2 та п.3 зазначеної статті, не поклавши на останнього обов`язок, визначений п. 1 ч. 2 ст. 59-1 КК України, вимога щодо застосування якого є імперативною, що вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи, що покладення апеляційним судом на обвинуваченого обов`язку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 59-1 КК України, не є в розумінні положень ст. 420, 421 КПК України, застосуванням більш суворого покарання чи іншим випадком, що погіршує становище обвинуваченого, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок - зміні.

Оскільки вирок підлягає зміні, а не скасуванню, про що просить прокурор, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 532, КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ст. 390-1 КК України , - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з покладенням на підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_6 наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12