Справа № 465/2671/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/303/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000100 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суховоля, Городоцького району, Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, на утриманні якого двоє неповнолітніх дітей, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, одруженого, на утриманні якого двоє дітей, неповнолітній син та малолітня донька, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

встановила:

вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.04.2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 366 КК України за відсутністю в його діях події зазначеного злочину на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України; ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч.4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України за відсутністю в його діях події зазначеного злочину на підставі п.1 ч.1 ст.373КПК України.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Оперуповноважений ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що він 22 жовтня 2016 року вчинив адміністративні правопорушення у АДРЕСА_3 , а саме, керуючи автомобілем «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення

з автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , після чого залишив місце вказаної ДТП, з метою уникнення проведення службового розслідування стосовно себе підбурив старшого інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 скласти протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, на дружину ОСОБА_8 ОСОБА_13 .

В свою чергу ОСОБА_7 , будучи підбуреним ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що останній вчинив вказані вище адміністративні правопорушення, 14 листопада 2016 року близько 14 години 45 хвилин в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вніс до протоколів про адміністративне правопорушення від 14 листопада 2016 року серії БР № 258747 за ст. 124 КУпАП та серії БР № 258748 за ст. 122-4 КУпАП завідомо неправдиві відомості про те, що вказані адміністративні правопорушення 22 жовтня 2016 року вчинила ОСОБА_13 .

На даний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним:

ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 1 ст. 366 КК України - штраф у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України - штраф у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор покликається на те, що не погоджується із наведеними у вироку мотивами суду та вважає, що кримінальне провадження № 0000100 від 24.03.2017 р. щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано та досудове розслідування у ньому проведено з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постановою прокурора від 30.03.2017 р. було виділено в окреме провадження матеріали з кримінального провадження № 0000195 від 03.10.2016 р., які слугували підставою для обвинувачення вказаних осіб в інкримінованих злочинах. Крім цього, з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що таке було зареєстровано 24.03.2017 р. на підставі рапорту слідчого у кримінальному провадженні № 0000195 від 03.10.2016 р. У подальшому, після реєстрації вказаного провадження, прокурор визначив обсяг матеріалів, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та які підлягають виділенню, згідно вимог ст. 217 КПК України.

Також в апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись із мотивами суду першої інстанції щодо визнання недопустимим доказом протокол за результатами НСРД від 04.01.2017 р. та додаток до нього магнітний носій інформації, зазначає, що у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наявне клопотання та відповідна ухвала суду апеляційної інстанції про надання дозволу на використання результатів НСРД в іншому кримінальному провадженні, що відповідає вимогам ст.ст. 86, 257 КПК України. Однак, незважаючи на це, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не надано ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД відносно ОСОБА_8 в межах кримінального провадження № 0000195, та визнав вказані докази недопустимими. При цьому, місцевий суд відмовив у клопотанні сторони обвинувачення про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000195 з метою дослідження судом ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД відносно ОСОБА_8 , чим порушив вимоги ст. 22 КПК України щодо забезпечення сторонам кримінального провадження рівних прав на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Окрім цього, прокурор вважає, що висновок суду про відсутність у матеріалах НСРД, наданих прокурором в якості доказу, розмов, з яких можна було б зробити висновок про причетність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до інкримінованих злочинів, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що з протоколів вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 протягом декількох розмов обговорюють можливість уникнення ОСОБА_8 притягнення до адміністративної відповідальності шляхом підбору з осіб, знайомих ОСОБА_8 в якості водія автомобіля «БМВ», який був винуватцем ДТП 22.10.2016 р. У ході проведення НСРД, дозвіл на використання яких надано згідно положень ст. 257 КПК України, отримано фактичні дані про розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_8 мав намір запропонувати ОСОБА_7 для складання протоколів про вчинення вказаних адміністративних правопорушень різних осіб, в тому числі ОСОБА_8 вирішив, що особою на яку ОСОБА_7 складе протоколи про вчинення вказаних адміністративних правопорушень буде його дружина ОСОБА_13 про що 14.11.2016 р. близько 12.25 год. повідомив телефоном ОСОБА_7 , який у подальшому, згідно їхньої з ОСОБА_8 домовленості, склав протоколи про адміністративні правопорушення на дружину останнього - ОСОБА_13 .

Прокурор звертає увагу, що в ході допиту в якості обвинуваченого в судовому засіданні, ОСОБА_8 визнав факт того, що шукав можливість надання іншого водія правоохоронному органу в якості такого, що був за кермом автомобіля «БМВ» під час вчинення ДТП 22.10.2016 р. у АДРЕСА_2 , а тому остаточно вирішили з ОСОБА_14 , що цим водієм буде його дружина - ОСОБА_13 , на яку і було у подальшому складено відповідні протоколи про адміністративні правопорушення.

Окрім цього прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом висновок експертизи № 1680 від 19.04.2017 р. з тих підстав, що надані на експертне дослідження взірці рукописного тексту підписів ОСОБА_7 , відібрано у межах кримінального провадження № 0000195 від 03.10.2016. Так, у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 постановою прокурора від 30.03.2017 р. було виділено в окреме провадження матеріали з кримінального провадження № 0000195 від 03.10.2016 р., які слугували підставою для обвинувачення вказаних осіб в інкримінованих злочинах, у тому числі було виділено протокол отримання зразків підпису у ОСОБА_7 від 17.03.2017 р. в межах кримінального провадження №0000195. Звертає увагу, що на виконання вимог ст. 217 КІІК України прокурором правомірно та законно виділено вищевказаний протокол отримання зразків підпису у ОСОБА_7 з метою подальшого проведення експертизи у кримінальному провадженні №0000100 від 24.03.2017. Прокурор вказує, що оскільки протокол отримання зразків підпису у межах кримінального провадження № 0000195 від 03.10.2016 складено 17.03.2017 р. та виділено згідно постанови прокурора в кримінальне провадження № 0000100, яке зареєстровано 24.03.2017 р., то призначення експертизи та отримання відповідного висновку здійснювалось у межах останнього. Звертає увагу, що згаданим висновком судової експертизи встановлено, що рукописні тексти та підписи у відповідних графах протоколів про адміністративні правопорушення серії БР № 258747 та БР № 258748 від 14.11.2016 р. за ст.ст. 122-4, 124 КУпАІІ виконані ОСОБА_7 .

Прокурор покликається, що місцевий суд всупереч вимогам кримінального процесуального закону не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , а також свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Водночас взяв до уваги лише покази ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_13 .

У поданих на апеляційну скаргу прокурора запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_18 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуваний вирок суду. Зазначає, що у даному випадку є очевидним відсутність як суб`єктивної так і об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки ОСОБА_7 у відповідності до вимог КУпАП та Посадової інструкції, оцінивши наявні у справі докази та взявши до уваги пояснення ОСОБА_13 , які підтвердив ОСОБА_12 , прийняв рішення скласти відносно ОСОБА_13 протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. За вказаними протоколами ОСОБА_13 було визнано винною постановами місцевого суду, які не скасовувались та набрали законної сили.

Окрім цього вказує, що місцевим судом встановлено та наведено у своєму рішенні очевидні порушення вимог КПК України щодо реєстрації даного кримінального провадження та проведення у ньому досудового розслідування. Суд першої інстанції обґрунтовано визнав всі зібрані до реєстрації цього кримінального провадження докази недопустимими, оскільки досудове розслідування здійснювалось незаконно, без внесення відомостей до ЄРДР і такі зібрано в іншому кримінальному провадженні.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи у відповідності до наказу № 223о/с від 08.09.2016 року на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Львові, маючи спеціальне звання - капітана поліції, будучи у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу та у відповідності до вимог статей 2, 3, 8 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язаним забезпечувати публічну безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидіяти злочинності, надавати в межах, визначених законом, послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги, керуватися у своїй діяльності Конституцією України, міжнародними договорами, що ратифіковані Україною, цим та іншими законами України, актами президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами, керуватися у своїй діяльності принципом законності відповідно до якого поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, будучи у відповідності до посадової інструкції старшого інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньотранспортних пригод ІНФОРМАЦІЯ_6 уповноваженим розглядати та контролювати роботу щодо матеріалів дорожньотранспортних пригод (ДТП), по яким поліцейськими патрульної поліції не прийнято рішення на місці пригоди, вживати заходи щодо отримання додаткових даних та встановлення усіх обставин скоєння ДТП, а також об`єктивного визначення осіб, які скоїли адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, вживати заходів для розшуку осіб, що зникли з місця ДТП, шляхом використання інформаційно - аналітичних баз даних, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото та /або відео фіксації відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до відповідного структурного підрозділу департаменту патрульної поліції або відвідування їх за місцем проживання (перебування) роботи, тобто будучи службовою особою, вчинив службове підроблення за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , 14 листопада 2016 року, перебуваючи в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, будучи підбуреним до вчинення вказаного злочину оперуповноваженим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , який достовірно знаючи, що саме він вчинив адміністративні правопорушення, які мали місце 22 жовтня 2016 року в АДРЕСА_2 , зокрема те, що він ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_3 М допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_12 , після чого залишив місце вказаної ДТП, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1224 та 124 КУпАП, з метою уникнення проведення службового розслідування стосовно себе, у невстановлений досудовим розслідуванням час, висловив настійливе прохання ОСОБА_7 скласти протоколи про вчинення вказаних адміністративних правопорушень на свою дружину - ОСОБА_13 .

Таким чином, достовірно знаючи, що вказане адміністративне правопорушення вчинив ОСОБА_8 , близько 14 год. 45 хв. 14 листопада 2016 року ОСОБА_19 вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 258747 від 14.11.2016 року за ст. 124 КУпАП завідомо неправдиві відомості про те, що вказане адміністративне правопорушення вчинила ОСОБА_13 , а саме, що 22.10.2016 року близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін перед початком руху та зміною його напрямку, не переконалась, що це буде безпечно внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Форд» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_12 та близько 14 год. 55 хв., вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 258748 від 14 листопада 2016 року за ст. 122 4 КУпАП завідомо неправдиві відомості про те, що вказане адміністративне правопорушення вчинила ОСОБА_13 , а саме, що 22.10.2016 року, близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_13 керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_3 .М в АДРЕСА_2 , будучи причетною до ДТП не залишилася на місці пригоди та не повідомила орган чи підрозділ поліції.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи у відповідності до наказу № 45 о/с від 07.11.2015 року на посаді оперуповноваженого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції», будучи у відповідності до вимог статей 2,3,8, Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язаним забезпечувати публічну безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидіяти злочинності, надавати в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги, керуватися у своїй діяльності Конституцією України, міжнародними договорами, що ратифіковані Україною, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами ІНФОРМАЦІЯ_8 , іншими нормативно - правовими актами, керуватися у своїй діяльності принципом законності відповідно до якого поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вчинив підбурювання до вчинення службового підроблення за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом на підбурення старшого інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо - транспортних пригод Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_7 , щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, достовірно знаючи, що саме він вчинив адміністративні правопорушення, які мали місце 22 жовтня 2016 року в АДРЕСА_2 , зокрема те, що він, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , після чого залишив місце вказаної ДТП, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1224 та 124 КУпАП, та з метою уникнення притягнення його до адміністративної відповідальності та проведення службового розслідування стосовно себе, у невстановлений досудовим розслідуванням час, висловив настійливе прохання ОСОБА_7 скласти протоколи про вчинення вказаних адміністративних правопорушень на свою дружину - ОСОБА_13 .

У той же час, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що спершу особами, яких ОСОБА_8 мав намір запропонувати ОСОБА_7 для складання стосовно них протоколів про вчинення вказаних адміністративних правопорушень були: товариш ОСОБА_8 ОСОБА_20 , в подальшому невстановлений досудовим розслідуванням чоловік на прізвисько ОСОБА_21 , який з особистих міркувань відмовився, після чого за порадою ОСОБА_22 - батька ОСОБА_8 , останній вирішив, що особою на яку ОСОБА_7 складе протоколи про вчинення вказаних адміністративних правопорушень буде його дружина - ОСОБА_13 , про що 14 листопада 2016 року близько 12 год. 25 хв. повідомив по телефону ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_7 14 листопада 2016 року, перебуваючи в службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, будучи підбуреним до вчинення вказаного злочину оперуповноваженим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , близько 14 год. 45 хв. вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 258747 від 14.11.2016 року за ст. 124 КУпАП завідомо неправдиві відомості про те, що вказане адміністративне правопорушення вчинила ОСОБА_13 , а саме, що 22.10.2016 року близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_13 , керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін перед початком руху та зміною його напрямку, не переконалась, що це буде безпечно внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Форд» з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_12 та близько 14 год. 55 хв. вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 258748 від 14 листопада 2016 року за ст. 1224 КУпАП завідомо неправдиві відомості про те, що вказане адміністративне правопорушення вчинила ОСОБА_13 , а саме, що 22.10.2016 року, близько 00 год. 20 хв. ОСОБА_13 керуючи автомобілем марки «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_3 .М в АДРЕСА_2 , будучи причетною до ДТП не залишилася на місці пригоди та не повідомила орган чи підрозділ поліції.

Відтак органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України, а саме у підбурюванні до вчинення службового підроблення, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_9 на підтримання доводів поданої прокурором апеляційної скарги, думки захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які, заперечили доводи апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Крім того, ст.62 Конституції України закріплено принцип, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 листопада 2023 року було скасовано попередню ухвалу суду апеляційної інстанції від 20 березня 2023 року у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому суд касаційної інстанції виходив з таких мотивів:

- апеляційний суд безпідставно погодився із висновком місцевого суду, що кримінальне провадження № 0000100 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано та досудове розслідування у ньому проведено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а усі зібрані до реєстрації цього кримінального провадження докази є недопустимими, оскільки досудове розслідування здійснювалось незаконно, без внесення відомостей до ЄРДР і такі зібрано в іншому кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні № 0000195 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307 ч. 1, ст. 364 ч. 1, ст. 369 ч. 3 КК України щодо інших осіб. Верховний Суд зазначив, що внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення з порушенням строків, передбачених ст. 214 КПК України, не свідчить про недопустимість доказів, зібраних у цьому кримінальному провадженні після внесення відомостей про злочин до ЄРДР, а також доказів зібраних у іншому кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування якого було виявлені ознаки даного кримінального правопорушення, якщо збирання доказів не було спрямовано на розслідування виявленого злочину;

- апеляційний суд безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства при винесенні постанови від 30 березня 2017 року, згідно якої на підставі ст. 217 КПК України із кримінального провадження № 0000195 у кримінальне провадження № 0000100 виділено матеріали, обсяг яких був визначений прокурором і якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Верховний Суд зазначив, що за наявності обставин, передбачених ст. 217 ч. 3 КПК України, з кримінального провадження можуть бути виділені матеріали в окреме провадження, тому 30 березня 2017 року постановою прокурора у кримінальному провадженні № 0000195 відповідно до ст. 217 ч. 3 КПК України прийнято рішення про виділення з цього кримінального провадження у кримінальне провадження № 0000100 щодо ОСОБА_7 матеріалів, якими у подальшому орган досудового розслідування обґрунтував висунуте ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення;

- апеляційний суд безпідставно погодився з висновком місцевого суду про визнання недопустимим доказом протоколу за результатами НСРД від 04 січня 2017 року та додатку до нього магнітного носія інформації. Верховний Суд зазначив, що у матеріалах кримінального провадження наявне клопотання прокурора та ухвала слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_9 від 30 березня 2017 року, якою надано дозвіл на використання результатів НСРД, проведених у кримінальному провадженні № 0000195, а саме результатів зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного телефону (протокол № 27/42-13/01-17 від 04 січня 2017 року та додатки до протоколу на носії інформації USB-Flash інв. № 38) у іншому кримінальному провадженні № 0000100. Вказані клопотання прокурора та ухвала слідчого судді апеляційного суду долучені до матеріалів кримінального провадження та відкриті стороні захисту на підставі ст. 290 КПК України, що є достатньою правовою підставою для використання результатів НСРД, навіть за відсутності в матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення вказаної НСРД.

З наведених вище мотивів суд касаційної інстанції визнав, що висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність щодо виправдання ОСОБА_7 за ст. 366 ч. 1 КК України та ОСОБА_8 за ст. 27 ч. 4, ст. 366 ч. 1 КК України є передчасними та скасував ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_10 від 20 березня 2023 року на підставі ст. 438 ч. 1 пунктів 1, 2 КПК України із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо в діях особи відсутній склад кримінального правопорушення або не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення. В мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема й через те, що відповідні відомості до ЄРДР в строки, передбачені законом (не пізніше 24 годин після виявлення), внесені не були.

Щодо застосування норм права, передбачених ст. 257 ч. 1 та ст. 290 ч. 12 КПК України, у їх взаємозв`язку з положеннями ст. 86 цього Кодексу, згідно якого долучення стороною обвинувачення до матеріалів досудового розслідування при виконанні вимог ст. 290 КПК України ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на використання результатів НСРД з іншого кримінального провадження, в ході проведення якої були виявлені ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні, свідчить про виконання органом досудового розслідування в повному обсязі положень ст. 290 ч. 12 КПК України та те, що це є достатньою правовою підставою для використання результатів НСРД навіть за відсутності в матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення вказаної НСРД, слід зазначити наступне.

Дані, встановлені згідно з протоколом НСРД № 27/42-13/01-17 від 04 січня 2017 року та додатком до нього, могли бути актуальні в кримінальному провадженні № 0000100 та визнані судом першої інстанції допустимими доказами у разі проведення слідчими всіх подальших дій у відповідності до чинного законодавства та у строки, передбачені КПК України. При цьому в супереч вимог ст. 94 КПК України зазначені докази (протокол НСРД з додатком) залишились не досліджені та не оцінені судом першої інстанції належним чином.

Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

З огляду на зазначену норму кримінального процесуального закону, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що постанови ІНФОРМАЦІЯ_11 від 21 грудня 2016 року у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_13 за статтями 122-4, 124 КУпАП не мали для суду першої інстанції преюдиціального значення, а сам факт існування вказаних постанов не давав підстав для беззаперечного висновку про невинуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Окрім того, обґрунтованими є доводи прокурора про те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своїх висновків щодо неврахування показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ст. 412 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

На переконання колегії суддів, апеляційний розгляд у цьому випадку не може надати сторонам достатніх процесуальних можливостей для з`ясування обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій обвинувачених, і вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого слід повторно допитати обвинувачену, встановити наявність умислу у їх діях, виконати вказівки , зазначені в постановах ВС від 08.11.2023р. та 18.03.2025 року, а також вчинити інші процесуальні дії, необхідність в яких може виникнути, для встановлення об`єктивної істини у справі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити частково. Вирок Франківського районного суду м.Львова від 22.04.2022 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , за ч.4 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді, слід врахувати викладене вище, дослідити фактичні обставини справи, а також перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора і, з використанням наданих процесуальних можливостей, за умов встановлення вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , правильно кваліфікувати дії останніх та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 22.04.2022 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_8 , за ч.4 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4