Номер провадження 1-кп/754/669/26
Справа№754/2131/26
Вирок

Іменем України

24 березня 2026 року

місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 0000208, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2026, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Прип`ять Київської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 308 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 з 28.12.2024 по 10.09.2025 перебуваючи на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю в ТОВ «Медичний центр «Медсервіс», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака 6, систематично отримував для прийому лікарський засіб «Tab.Methadoni 0,025 mg», що містить - метадон (відповідно до списку 1 таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою КМУ №770 від 06.05.2000 відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено). Достовірно знаючи про відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які перебувають на програмі замісної підтримувальної терапії, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоїдною залежністю, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 200 від 27.03.2012 у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.04.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих мотивів, перебуваючи по вул. Миколи Закревського, 20 у м. Києві у приміщенні ТОВ «Деснянський наркологічний центр інтегрованих послуг» подав заяву на отримання наркотичних засобів та уклав угоду про надання медичних послуг.

Після чого, 01.05.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні ТОВ «Деснянський наркологічний центр інтегрованих послуг» по вул. Миколи Закревського, 20 у м. Києві шляхом обману лікаря ОСОБА_5 незаконно отримав лікарський засіб в кількості 20 таблеток, що містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон «Tab.Methadoni 0,025 mg», загальною масою 0,5 г, для його прийому в домашніх умовах згідно з рекомендаціями лікаря на 5 днів, тим самим заволодів вказаним наркотичним засобом шляхом шахрайства.

Крім того, в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на повторне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.

ОСОБА_4 з 28.12.2024 по 10.09.2025 перебуваючи на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю в ТОВ «Медичний центр «Медсервіс», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака 6, систематично отримував для прийому лікарський засіб «Tab.Methadoni 0,025 mg», що містить - метадон (відповідно до списку 1 таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою КМУ №770 від 06.05.2000 відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено). Достовірно знаючи про відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які перебувають на програмі замісної підтримувальної терапії, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоїдною залежністю, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 200 від 27.03.2012 у ОСОБА_4 виник умисел на повторне незаконне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.04.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих мотивів, перебуваючи перебуваючи по вул. Миколи Закревського, 20 у м. Києві у приміщенні ТОВ «Деснянський наркологічний центр інтегрованих послуг» подав заяву на отримання наркотичних засобів та уклав угоду про надання медичних послуг.

Після чого, 16.05.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні ТОВ «Деснянський наркологічний центр інтегрованих послуг» по вул. Миколи Закревського, 20 у м. Києві, шляхом обману лікаря ОСОБА_5 , повторно незаконно отримав лікарський засіб, що містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон «Tab.Methadoni 0,025 mg», загальною масою 1 г, для його прийому в домашніх умовах згідно з рекомендаціями лікаря на 10 днів, а саме у виді таблеток в загальній кількості 40 шт., тим самим повторно заволодів вказаним наркотичним засобом шляхом шахрайства.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочину визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Суду пояснив, що він тривалий час (близько двох років) перебуває на програмі замісної підтримувальної терапії (ЗПТ), оскільки вживає наркотичні засоби з 18-річного віку. У 2025 році він отримував препарат «Метадон» у клініці «Медсервіс» та одночасно звернувся до «Центру інтегрованих послуг» на вул. Закревського, де також отримав препарат «Метадон». Свої дії пояснив тим, що визначеного лікарем дозування йому було недостатньо через погане самопочуття, зокрема безсоння, головний біль, болі в ногах та загальну слабкість, у зв`язку з чим він самостійно збільшував дозування, що призвело до швидкого закінчення препарату. Оскільки його основна клініка у вихідний день була зачинена та у нього закінчився «Метадон», він вирішив звернутися до іншого медичного закладу. При цьому обвинувачений підтвердив, що знав про чинну заборону на одночасне отримання препаратів ЗПТ у двох клініках одночасно. Наголосив, що отриманий метадон використовував виключно для власного споживання, мети збуту чи реалізації препарату іншим особам не мав. На даний час ОСОБА_4 отримує лікування лише в одній клініці.

Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті, відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, часу, місця та способу вчинення злочинів, які він не оспорює. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд робить висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 308 КК України, як заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства та за ч. 2 ст. 308 КК України, як заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, вчинене повторно.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч. 1 ст.308 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Санкцією ч. 2 ст. 308 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер. Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обвинуваченим обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. часу, місця, способу вчинення.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений ОСОБА_4 висловив щирий жаль з приводу учинених дій, засудив свою поведінку та щиро розкаявся.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , він: раніше не судимий, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має посередню характеристику за місцем проживання.

Також судом враховуються позиції прокурора та обвинуваченого в судових дебатах щодо можливості виправлення останнього без ізоляції від суспільства.

Обираючи ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 308 та ч. 2 ст. 308 КК України, з огляду на його щире каяття, обставини і мотиви скоєного кримінального правопорушення - погіршення стану здоров`я, суд робить висновок про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, та норми ст. 59 КК України і ст. 55 КК України, суд вважає за необхідне призначити основне покарання у виді позбавлення волі, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки злочин не є корисливим, та призначити додаткове покарання у виді позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з обігом наркотичних засобів на строк три роки.

Вирішуючи питання щодо застосування до обвинуваченого покарання у виді «позбавлення права займатися певною діяльністю», суд враховує висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у кримінальному провадженні від 4 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 (провадження № 51-130кмо23). Так суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про конфіскацію майна, суд враховує, що згідно положень ч. 2 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначене лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 308 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за які передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

Щодо такого застосування положень ст. 59 КК України зазначено і у постановах Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі №754/8773/22, від 02 липня 2024 року у справі №686/12120/22.

Згідно висновків Верховного Суду у постановах від 07 грудня 2022 року (справа № 180/620/20) та від 21 лютого 2024 року (справа № 686/11385/21), у вищезазначених кримінальних провадженнях у діях засуджених осіб не було встановлено корисливого мотиву вчинення злочинів, у зв`язку із чим суд касаційної інстанції, посилаючись на вимоги ст. 59 КК України, виключив додаткове покарання у виді конфіскації майна, - « застосування у цьому випадку додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді конфіскації майна навіть за умови, що воно передбачено санкцією цієї частини статті як обов`язкове додаткове покарання, є безпідставним, адже суперечить положенням Загальної частини цього Кодексу, зокрема указаним вище положенням ст. 59 КК України, а тому колегія суддів вважає необхідним виключити з вироку апеляційного суду указане вище додаткове покарання».

У цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування не було встановлено у діях ОСОБА_4 корисливого мотиву вчинення кримінального правопорушення, не було його встановлено і у судовому засіданні, тому суд робить висновок про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд також враховує дані про особу обвинуваченого: наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність судимостей, неофіційне працевлаштування, кількість епізодів злочинної діяльності та відсутність обставин, що обтяжують покарання. З огляду на викладене, суд робить висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті - виправлення засудженого, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 308 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з обігом наркотичних засобів на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з обігом наркотичних засобів на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст.165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази в кримінальному провадженні: медичну картку амбулаторного хворого № 219 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, вилучену з ТОВ «Медичний центр «Медлайф»; та медичну картку амбулаторного хворого № 918 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучену з ТОВ «Медичний центр «Медсервіс» - повернути власникам, за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1