Справа № 161/3491/26
Провадження № 1-кс/161/1374/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 24 лютого 2026 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення обшуку у транспортному засобі марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , позбавивши права на користування, відчуження та розпорядження вищевказаним майном до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні, а саме на транспортний засіб марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що був поміщений до спеціального штрафного майданчику транспортних засобів, що знаходиться у с-щі Торчин, Луцького р-ну, Волинської області.

Клопотання вмотивоване тим, що 09.11.2025 року у період часу з 17:38 по 18:29 год. невстановлені особи, шляхом віджиму метало-профільного забору проникли до двору домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому шляхом взлому метало-пластикових дверей проникли до будинку, звідки викрали грошові кошти, а саме 200000 грн., 6000 євро, 5500 доларів США та ювелірні вироби, а саме золоте кільце з діамантом, 3 золотих кільця, 3 золотих цепочки, 1 золотий браслет, 4 підвіски золоті та 2 обручальних кільця.

Відомості про дану подію 10.11.2025 року внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0002766, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_6 від 28.01.2026, справа № 161/2123/26, 12.02.2026 слідчим СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 проведено обшук в іншому володінні особи, а саме у транспортному засобі марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , в ході чого було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що був поміщений до спеціального штрафного майданчику транспортних засобів, що знаходиться у с-щі Торчин, Луцького р-ну, Волинської області.

Постановою слідчого від 12.02.2026, вищевказаний транспортний засіб, який 12.02.2026 був вилучений ході проведення обшуку, визнано речовими доказом у кримінальному провадженні №0002766 від 10.11.2025.

Враховуючи вищевикладене, для встановлення всіх обставин у даному кримінальному провадженні, виникла необхідність в накладенні арешту транспортного засобу, оскільки він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України та з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх переховування, пошкодження, зникнення, знищення, пересування, передачі, відчуження є необхідність у накладені арешту на вищевказане майно, тому слідчий просить клопотання задовольнити та накласти запитуваний арешт.

В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому, представник власника майна заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки транспортний засіб не містить ознак речового доказу у кримінальному провадженні, у ньому був проведений обшук, в ході якого нічого вилучено не було.

Заслухавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали із кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Так, відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Постановою слідчого від 12.02.2026, транспортний засіб марки марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що був поміщений до спеціального штрафного майданчику транспортних засобів, що знаходиться у с-щі Торчин, Луцького р-ну, Волинської області, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002766 від 10.11.2025.

Водночас, слідчим у клопотанні та у судовому засіданні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що не накладання арешту на майно, а саме транспортний засіб, марки «BMW 530 DC», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , може призвести до втрати речового доказу, а також, що існує реальна загроза зміни або пошкодження необхідних слідству відомостей, які можуть бути використані в суді як докази.

Також клопотання слідчого не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на вилучений транспортний засіб, що не накладення арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного у клопотанні майна, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що стороною кримінального провадженняне доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на транспортний засіб, томуклопотання не містить обґрунтування досягнення завдань арешту майна, визначених ст.170 КПК України, та доказів, що не накладення арешту на майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, крім того матеріалами клопотання не доведене що дане майно матиме силу речового доказу, тому в задоволенні слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотанняслідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1