Номер провадження: 11-сс/813/574/26
Справа № 500/6814/17 1-р/946/16/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2026 року про повернення заяви щодо роз`яснення судового рішення по справі №500/6814/17,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2026 року повернуто заяву ОСОБА_6 щодо роз`яснення судового рішення по справі №500/6814/17 (провадження № 1-кс/500/2123/17).

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що заява про роз`яснення судового рішення подана особою, яка не наділена повноваженнями на подання такої заяви, оскільки не є учасником в даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу заявник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає ухвалу незаконною, та такою, що суперечить нормам законодавства, мотивувавши її наступним:

- слідчим суддею порушено вимоги кримінального процесуального закону щодо неупередженості судді та підстав для його відводу;

- безпідставно зроблено висновок про відсутність у неї процесуального статусу, тоді як, на переконання заявника, вона є «іншою особою» права і інтереси, якої обмежуються, у розумінні п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2017 стосується її майнових прав, а закриття кримінального провадження, на її думку, підтверджує відсутність підстав для вилучення її майна;

- слідчим суддею неправильно застосовано положення ст. 304 КПК України при вирішенні питання про повернення заяви;

- порушено її право на доступ до правосуддя, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також право мирного володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

На підставі викладеного, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, направити її заяву до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області на новий розгляд іншим слідчим суддею.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник заявника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , просив розглядати апеляційну скарги без його участі (а.с. 19 т. 2)

Ізмаїльська окружна прокуратура належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду (зворот а.с. 17 т. 2), про поважні причини свого неприбуття не повідомила, з клопотанням про відкладання не зверталась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є складовим елементом принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Із мотивувальної частини ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду м. Одеси від 13 лютого 2026 року, вбачається, що слідчий суддя, повертаючи заяву ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення, зазначив, що остання у даному випадку, в рамках справи №500/6814/17 (провадження № 1-кс/500/2123/17), не може виступати заявником про роз`яснення судового рішення, оскільки не є учасником судового провадження в силу положень ст. 380 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 369 КПК України передбачено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Ухвала про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

Таким чином, об`єктом роз`яснення у КПК України визнано судове рішення. Як випливає з положень ч. 2 ст. 369 КПК України, ухвали слідчих суддів відносяться до системи судових рішень.

Як слідує із ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно після виходу суду з нарадчої кімнати, головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

З урахуванням викладеного, законом передбачено два різних порядки роз`яснення судових рішень: один з них стосується усного роз`яснення, що є необхідним після проголошення судового рішення, а другий - письмового роз`яснення судового рішення окремою ухвалою, яка в подальшому може бути самостійним предметом апеляційного оскарження.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 367/3068/17, якщо судове рішення, яке є результатом судового провадження та яким вирішено питання, що становило предмет його розгляду, за виключенням рішення слідчого судді апеляційного суду ухваленого в порядку, передбаченому главою 21 КПК України, є незрозумілим, суд, слідчий суддя, який його ухвалив, відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Таким чином, законодавець чітко визначив коло осіб, які мають право звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з обгрунтованим висновком слідчого судді, що ОСОБА_6 у межах справи № 50/6814/17 (провадження 1кс/500/2123/17 не є учасником кримінального провадження у розумінні вимог ст. 380 КПК України.

З матеріалів справи встановлено:

- згідно листа Першого заступника начальника ВП - начальника СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 13.02.2026, по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000139, ОСОБА_6 не має та не мала будь-якого процесуального статусу;

- постановою старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 від 06 лютого 2026 року кримінальне провадження за №0000139від 14.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 358 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину;

- згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.02.2026 року, справа №500/6814/17 (провадження № 1-кс/500/2123/17) знищена із закінченням терміну зберігання, що підтверджується актом №50 від 18.02.2021р;

- з матеріалів справи (копії ухвали від 07.12.2017р.) вбачається, що 07.12.2017 року слідчим суддею ІНФОРМАЦІЯ_2 07.12.2017 року прийнято ухвалу у справі №500/6814/17 (провадження № 1-кс/500/2123/17) за клопотанням прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про тимчасовий доступ до речей, якою клопотання прокурора задоволено. Ухвалу прийнято за участю прокурора та власника майна ОСОБА_11 .

Отже, ОСОБА_6 не була учасником розгляду клопотання, за результатами якого постановлено ухвалу від 07.12.2017; у тексті зазначеної ухвали вона не визначена як власник чи володілець майна; її права чи обов`язки вказаною ухвалою не вирішувалися; відповідно до офіційної відповіді органу досудового розслідування вона не мала і не має процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000139.

Щодо посилання апелянта на статус «іншої особи» у розумінні п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, колегія суддів зазначає, що такий статус виникає лише у випадку фактичного здійснення процесуальних дій, що обмежують права конкретної особи. Саме по собі твердження про можливе порушення майнових прав не є набуття відповідного процесуального статусу.

Посилання апелянта на факт закриття кримінального провадження безпідставні, оскільки дана обставина не змінює кола суб`єктів, визначених ст. 380 КПК України, та не надає особі, яка не була учасником судового провадження, права на подання заяви про роз`яснення судового рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що роз`яснення судового рішення не є процесуальним способом перевірки його законності або повторної оцінки обґрунтованості втручання у права особи, а спрямоване виключно на усунення неясностей його формулювання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянта про належність її до учасників провадження в рамках справи №500/6814/17 є необґрунтованими, а рішення слідчого судді законним та вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог кримінального процесуального закону щодо неупередженості судді та підстав для його відводу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони фактично зводяться до того, що суддя ОСОБА_1 раніше, як слідчий суддя, здійснював розгляд клопотань у межах цього ж кримінального провадження.

Відповідно до ст. 75 КПК України підставами для відводу є наявність обставин, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості судді, зокрема його участь у цьому кримінальному провадженні як слідчого, прокурора, захисника, представника, свідка тощо.

Здійснення суддею процесуальних повноважень як слідчого судді у межах того самого кримінального провадження не віднесено законом до обставин, що виключають його участь у подальшому розгляді інших процесуальних питань.

Сам по собі факт попереднього розгляду клопотань у межах того ж самого кримінального провадження не може свідчити про упередженість судді та не є підставою для його відводу.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне застосування слідчим суддею положень ст. 304 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Статтею 380 КПК України передбачено коло суб`єктів, які мають право на звернення із заявою про роз`яснення судового рішення, однак не визначено механізму реагування суду у випадку подання такої заяви особою, яка не належить до передбачених законом суб`єктів.

Так, за відсутності прямого регулювання, слідчий суддя керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України), обгрунтовано застосував загальні засади та використав аналогію процесуального регулювання, звернувшись до положень, які визначають порядок повернення заяв (скарг), поданих неналежним суб`єктом.

Посилання слідчого судді на ст. 304 КПК України у даному випадку є способом обґрунтування процесуальної форми реагування на звернення особи, яка не має права на його подання, а не неправильним застосуванням цієї норми по суті спірних правовідносин.

Вирішальним для прийняття оскаржуваного рішення було встановлення відсутності у заявниці процесуального статусу, передбаченого ст. 380 КПК України. Саме ця обставина зумовлювала неможливість розгляду поданої заяви по суті.

Щодо доводу про порушення права на доступ до правосуддя, гарантованим ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то воно не є абсолютним та може підлягати процесуальним обмеженням, встановленим законом.

Встановлення законом кола суб`єктів, які мають право на звернення із заявою про роз`яснення судового рішення, прямо передбачене ст. 380 КПК України та є легітимним процесуальним регулюванням, спрямованим на впорядкування кримінального провадження та забезпечення належної правової процедури.

Оскільки заявниця у межах розгляду питання про роз`яснення судового рішення у справі № 500/6814/17 не належить до суб`єктів, визначених законом, відсутні підстави вважати, що її право на доступ до правосуддя було порушено.

Посилання на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції також є безпідставним, оскільки предметом розгляду було виключно процесуальне питання про право на подання заяви про роз`яснення, а не вирішення питання щодо права власності по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 24, 26, 110, 369 370, 371-374, 380, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2026 року про повернення заяви щодо роз`яснення судового рішення по справі №500/6814/17, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3