Справа № 642/1604/26
Провадження № 1-кс/642/358/26
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з професійно-технічною освітою, заміжньої, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, військовослужбовця на посаді: кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.369 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 вернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просить застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з наданих органом досудового розслідування матеріалів, СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0022216 від 29.12.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» визначено, що Військова служба правопорядку у Збройних Силах України є спеціальним правоохоронним формуванням у складі Збройних Сил України, яке призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців, запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, їх припинення, а також захисту прав і законних інтересів військовослужбовців.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» Військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право:

- затримувати і тримати військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів на гауптвахтах Служби правопорядку з метою застосування тимчасового запобіжного заходу, крім випадків, визначених військовими статутами Збройних Сил України, на строки, встановлені законом: підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачених (підсудних), які переховуються від органів досудового розслідування або суду, засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» на Службу правопорядку покладається здійснення таких функцій:

- попереджувати, виявляти, припиняти кримінальні та інші правопорушення, вчинені у військових частинах, а також в інших місцях військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів та працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків;

- розшукувати і затримувати військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, які самовільно залишили військові частини чи місця служби або не з`явилися в строк без поважних причин на військову службу, а також тих, які переховуються від органів досудового розслідування або суду, чи засуджених, які ухиляються від виконання кримінального покарання.

Відповідно до положень зазначеного Закону та посадових обов`язків, військовослужбовці Військової служби правопорядку під час виконання службових обов`язків уповноважені, зокрема, виявляти військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, затримувати їх у встановленому законом порядку та передавати до правоохоронних органів або відповідних військових органів управління.

Відповідно до Витягу з положення про відділення патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_2 начальник відділення патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний:

- здійснювати контроль з питань організації розшуку та діяльності ВСП;

- перевіряти стан роботи службових осіб ВСП з питань організації покладених на них завдань.

Під час досудового розслідування встановлено, що 21.02.2026 року в період часу з 11 год. 20 хв. по 11 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово розташований підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала у стані алкогольного сп`яніння та знаходилась у статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину (СЗЧ).

У вказаний час та місці ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що військовослужбовець Військової служби правопорядку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до бойового розпорядження Харківського зонального відділу ВСП №107-БР залученого з 09.00 21.02.2026 до 09.00 22.02.2026 до відділення організації охорони, патрульно-постової служби в якості начальника, розшуку та діяльності ВСП є службовою особою, уповноваженою на виконання функцій представника влади, у тому числі щодо затримання військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби, та передачі їх до правоохоронних органів, діючи умисно, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на уникнення встановленої законом відповідальності та схилення службової особи до невчинення дій з використанням службового становища, висловила пропозицію надати неправомірну вигоду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 50 000 гривень за неприйняття заходів щодо її передачі до правоохоронних органів у зв`язку з перебуванням у статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.

Вказані дії були припинені військовослужбовцем Військової служби правопорядку ОСОБА_6 , який відмовився від отримання неправомірної вигоди та повідомив про вчинене правопорушення у встановленому законом порядку.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у пропозиції службовій особі надати неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 , , ЗСУ-ВЧ НОМЕР_1 , солдат по мобілізації, кухар господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 12.12.2025, в умовах воєнного стану, самовільно залишила місце несення військової служби місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Проживає: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Однак, ОСОБА_5 під час проходження військової служби 29.12.2025 вирішила стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин, вирішила незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 12.12.2025 точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, самовільно залишила район зосередження 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону в районі населеного пункту Слов`янськ, Донецької області.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 з 12.12.2025 по 21.02.2026, в умовах воєнного стану, незаконно перебувала поза межами місця несення служби, та проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконувала, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене нею ухилення від військової служби та про його причини не повідомляла, вільний час проводила на власний розсуд до 21.02.2026.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Харкова, громадянка України, ізпрофесійно-технічною освітою, кухар господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , заміжня, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , яка не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей або осіб похилого віку, раніше не судима.

03.03.2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було повідомлено про підозру за вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.1 ст.369 КК України КК України.

Підозра, висунута ОСОБА_5 , у вчиненні нею інкримінованих їй кримінальних правопорушень, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом службового розслідування, витягом з наказу, допитами свідків.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням встановлених обставин, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, відсутності у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, утриманців, а також з огляду на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є достатні підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної. Зокрема, існує обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження; вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суд; п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення у якому підозрюється.

Враховуючи викладене, з метою запобігання зазначеним ризикам, забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та належної процесуальної поведінки, необхідним та обґрунтованим є застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказане унеможливлює запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

Зважаючи на викладене, є достатньо підстав вважати, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З метою запобігання вищевказаним ризикам необхідно застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 .

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та послалися на те, що застосування жодного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підозрювана в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, пославшись, що вона не має бажання переховуватись від органу досудового слідства та суду, просила обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного,

обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4 ) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачений КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.369 КК України, одне з яких за ч.5 ст.407 КК України є тяжким.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується: актом службового розслідування, витягом з наказу, допитами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеними.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч. 1 ст.369 КК України, одне з яких за ч.5 ст.407 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, у разі визнання її винуватою їй може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, за віком та станом здоров`я підозрюваної відсутні протипоказання для застосування до неї такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 через тяжкiсть вчинених ним кримінальних правопорушень та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частинами ст. 194 КПК України, а саме: наявнiсть обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Застосування iнших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, починаючи з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України ОСОБА_8 №64/2022 в Україні введено воєнний стан. Однак, ОСОБА_5 незважаючи на теперішню складну ситуацію в країні, розуміючи те, що вона вчиняє злочин в перiод військового стану, будучи вiйськовослужбовцем, вчинила тяжкий злочин.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваної, яка є військовослужбовцем, заміжня, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, раніше не судима, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан її здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та дотримання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

За таких підстав, слідчий суддя вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_5 строком на 60 днів, без можливості внесення застави.

Враховуючи викладене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.04.2026, без визначення розміру заставу.

Термін дії ухвали до 30.04.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено 09.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1