ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22095/22

Провадження № 11-кп/820/176/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000118 від 05 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Томська СРСР, місце проживання невідоме, робоча адреса: російська федерація, м. москва, вул. охотний ряд, 1, громадянина російської федерації, депутата державної думи федеральних зборів російської федерації, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.110 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 в порядку ч.6 ст.193 КПК України залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи депутатом державної думи федеральних зборів рф 8 скликання, який вступив у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади рф, уповноваженим брати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і зс російської федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст.ст.1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу рф, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю російської федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги ч.4 ст.2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХIХ), ст.1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою: російська федерація, м. москва, вул. охотний ряд, буд. 1, узяв участь у засіданні державної думи федеральних зборів рф, де підтримав постанову із зверненням до президента російської федерації з проханням розглянути питання про визнання російською федерацією самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, у такий спосіб ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, учинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

За посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності за ч.3 ст.110 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просила скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2025 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

На думку сторони захисту, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Так, оскаржуваний вирок не відповідає вимогам щодо змісту судового рішення, встановленим ст.370 КПК України (законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення), ст.374 КПК України (в частині змісту мотивувальної частини вироку з зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин).

Захисник звертала увагу на те, що судом першої інстанції об`єктивно не з`ясовано усіх обставин провадження, не наведено достатніх і належних мотивів ухвалення обвинувального вироку, не здійснено оцінки доказів згідно зі ст.94 КПК України та покладено в основу вироку недопустимі, неналежні та недостовірні докази, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з тим, відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Окрім цього, відповідно до змісту ст.92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст.94 цього Кодексу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.

Зауважувала, що фактичні обставини за період до вересня 2021 року не можуть стосуватися обвинувачення ОСОБА_7 , оскільки останній вступив у повноваження депутата державної думи федеральних зборів рф 19 вересня 2021 року.

Разом з тим, саме у цей період за висновками сторони обвинувачення та суду першої інстанції сформувався умисел у представників влади та зс рф.

У сформульованому обвинуваченні спосіб вчинення інкримінованого злочину полягає в узятті участі ОСОБА_7 у засіданні державної думи федеральних зборів рф та підтримці розгляду питання про визнання рф самопроголошених днр та лнр як самостійних, суверенних та незалежних держав.

При цьому не конкретизовано, як указані дії потягли настання тих наслідків, про які зазначено в обвинуваченні, а саме: загибель людей або інші тяжкі наслідки.

Вирішення питання про наявність у діянні особи юридичних ознак складу кримінального правопорушення (зокрема, і необхідного причинного зв`язку між суспільно небезпечним діянням та його наслідками) як підстави кримінальної відповідальності належить до компетенції суду.

Таким чином, жодних доказів того, що обвинувачений міг, або повинен був передбачити, що його участь у голосуванні призведе до загибелі людей, стороною обвинувачення не надано.

Більше того, згідно з обвинувальним актом потерпілі у вказаному кримінальному провадженні відсутні та шкода не завдана.

Висновки суду першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_7 ґрунтуються на доказах, які є недопустимими, недостовірними та неналежними.

Також, на думку апелянта, розгляд цього кримінального провадження за відсутності обвинуваченого за процедурою in absentia відбувся з порушенням практики ЄСПЛ.

Ураховуючи наведене та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також, що будь-які інші можливості здобути докази вичерпані, оскаржуваний вирок місцевого суду підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог закону суд першої інстанції дотримався повністю.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, а саме як посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, тобто умисні дії, вчинені представником влади, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордну України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Це кримінальне провадження як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Посилання захисника ОСОБА_6 про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист за відсутності доказів щодо обізнаності його про це кримінальне провадження та розгляд справи за відсутності обвинуваченого на увагу не заслуговують.

Судовий розгляд кримінального провадження як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення про час та місце судового розгляду шляхом опублікування повідомлення про виклик ОСОБА_7 у газеті «Урядовий кур`єр» та повістки про виклик ОСОБА_7 в УСБ України у Хмельницькій області, однак обвинувачений ОСОБА_7 до слідчого не з`явився.

У межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.1 ст.278 КПК України 11 квітня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України, шляхом направлення повідомлення про підозру на сайт державної думи зборів рф.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 також вручено захиснику підозрюваного, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_6 , яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області.

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №(75) 11 від 19 січня 1973 року встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№ 50049/99, п.54), «Меденіца проти Швейцарії» (№ 20491/92, п.54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№ 9024/80 п.30).

При цьому інститут спеціального кримінального провадження, передбачений КПК України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання обвинуваченим підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст.138 цього Кодексу (ч.3 ст.400 КПК України).

Повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про судовий розгляд здійснено з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду.

Отже, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити з`явлення обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 у частині не доведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, які були всебічно досліджені місцевим судом, зокрема:

-відомостями протоколу огляду від 10 березня 2022 року та додатками до нього, об`єктами огляду якого були публікації на офіційному сайті державної думи РФ, що містяться за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/vote/117112, наявна розміщена інформація, викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях государственной думы» та значиться «Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте постановления государственной думы № 58243-8 «Об обращении государственной думы федерального собрания российской федерации «К президенту российской федерации в.в. путину о необходимости признания донецкой народной республики и луганской народной республики», на вказаній сторінці виявлено, що депутат державної думи рф ОСОБА_7 від партії ЕР (единая россия) 15 лютого 2022 року проголосував «ЗА» вищезазначену постанову;

-відомостями оглянутих у судовому засіданні відеозаписів, на яких зафіксовано засідання державної думи федеральних зборів рф, яке відбулося 15 лютого 2022 року, засвідчено голосування депутатами думи, зокрема і депутатом державної думи ОСОБА_7 , які одноголосно підтримали постанову із зверненням до президента рф з проханням розглянути питання про визнання рф самопроголошених донецької та луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, що підтверджує попередню змову групи осіб на здійснення узгодженого, одноголосного голосування.

Також відповідно до протоколу огляду від 10 березня 2022 року, об`єктами огляду якого були публікації на офіційному сайті державної думи рф, що містяться за посиланнями: https://vote.duma.gov.ru/vote/117237, наявна розміщена інформація, викладена російською мовою «Система анализа результатов голосований на заседаниях государственной думы» та зазначено «Справка о результатах голосования по вопросу: О проекте федерального закона № 75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между российской федерацией и луганськой народной республикой».

На вказаній сторінці виявлено, що депутат державної думи рф ОСОБА_7 від партії ЕР (единая россия) 22 лютого 2022 року проголосував «ЗА» із вищезазначеного питання.

Відомостями оглянутих у судовому засіданні відеозаписів зафіксовано засідання державної думи федеральних зборів рф, яке відбулося 22 лютого 2022 року, під час яких здійснювалося голосування депутатами думи, зокрема і депутатом державної думи ОСОБА_7 , де було підтримано ратифікацію договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою донецькою народною республікою та договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між рф і так званою луганською народною республікою

За даними протоколу огляду електронних документів від 07 квітня 2022 року, здійснено огляд ресурсів мережі Інтернет на предмет наявності інформації щодо реєстрації та руху: постанови № 58243-8 «Об обращении государственной думы федерального собрания рф к президенту росийской федерации в.в. путину о необходимости признания донецкой народной республики и луганской народной республики», федеральних законів рф «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и донецкой народной республикой» № 75578-8 та № 75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и луганской народной республикой» від 22 лютого 2022 року, в якому оглянуто тексти проєктів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях державної думи федерального зібрання рф із зазначених законопроектів. У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проєкту постанови № 58243-8 «Об обращении государственной думы федерального собрания рф к президенту росийской федерации в.в. путину о необходимости признання донецкой народной республики и луганской народной республики», текст проекту «Об обращении государственной думы федерального собрания рф к президенту росийской федерации в.в. путину о необходимости признання донецкой народной республики и луганской народной республики», в якому наголошується на тому, що: «депутати гос. думы считают обоснованным и морально оправданным признание днр и лнр», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Окрім того, в тексті зазначається, що «такое признание создаст обоснования для обеспечения гарантий безопасности и защиты народов от внешних угроз и обеспечит регулирование всех аспектов сотрудничества и взаимопомощи, включая вопросы безопасности».

Також у додатках містяться паспортні дані законопроєкту № 75577-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и луганской народной республикой», та законопроєкту № 75578-8 «О ратификации договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между рф и донецкой народной республикой», їх тексти, в яких прямо вказується (у статтях 3, 4, 5, 7) на надання з боку рф військової допомоги для «устранения угрозы». Саме ці статті вказують на початок військових дій з метою начебто захисту.

Окрім цього, матеріалами кримінальних проваджень № 0000068 від 04 квітня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями збройних сил російської федерації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, № 000199 від 13 березня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями збройних сил російської федерації кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, № 0000515 від 08 березня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями зс рф кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, № 0000240 від 24 березня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями зс рф кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, № 0000640 від 28 березня 2022 року за фактом вчинення військовослужбовцями зс рф кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.438 КК України, № 0000580 від 17 березня 2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України було встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями збройних сил російської федерації на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб, що підтверджує настання тяжких наслідків.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вони в сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом» та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.110 КК України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

Наведені і досліджені судом першої інстанції докази підтверджують існування обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст.84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними.

Посилання захисника ОСОБА_6 на порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист за відсутності доказів щодо обізнаності його про це кримінальне провадження та розгляд справи за його відсутності на увагу суду не заслуговують, враховуючи таке.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст.2 КПК України, в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч.1 ст.297-1, ч.3 ст.323 КПК України).

Положенням ст.297-1 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування, зокрема, й щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 ) стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Установлено, що ОСОБА_7 є громадянином російської федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території російської федерації.

Постановою слідчого від 04 травня 2022 року на підставі ст.281 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук, який доручено оперативним підрозділам УСБ України у Хмельницькій області.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2022 року задоволено клопотання слідчого, погоджене з прокурором та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 05 травня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

У газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення стосовно підозрюваного ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування.

Надалі підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово викликався до слідчого відділу УСБ України у Хмельницькій області, однак останній не з`явився без поважних причин.

Також з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваного ОСОБА_7 у порядку ст.ст.46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п.7 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області адвоката ОСОБА_6 , якій вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваному.

Відповідно до ч.1 ст.297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Систематичні виклики та повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ст.135 КПК України про необхідність з`явлення до органів досудового розслідування повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, під час досудового розслідування були вжиті всі доступні способи інформування для виклику на той час підозрюваного ОСОБА_7 до слідчого/прокурора.

Після надходження провадження до суду обвинувачений ОСОБА_7 інформувався також усіма доступними процесуальними способами передбаченими ст.323 КПК України. Зокрема, повідомлення про виклик до суду публікувалися в газеті «Урядовий кур`єр».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та визначено здійснити спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З наявних матеріалів справи (численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження.

Також обвинувачений отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, маючи можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; приймати участь в розгляді і захищати себе особисто або за посередництвом обраного захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно для нього.

Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Натомість, обвинувачений скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про відмову обвинуваченого ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Ураховуючи, що державою Україною вживались всі можливі заходи для повідомлення ОСОБА_7 про наявність щодо нього кримінального провадження та про виклики його до органу досудового розслідування і суду, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а протягом всього часу кримінального провадження його захист здійснювала адвокат ОСОБА_6 , колегія суддів уважає, що посилання сторони захисту на порушення права ОСОБА_7 на захист є безпідставним.

Докази, на які послався суд у вироку, є допустимими та такими, що у своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

На переконання апеляційного суду, встановлені під час судового розгляду фактичні об`єктивні обставини та наведені у вироку висновки місцевого суду підтверджують умисел обвинуваченого та спростовують твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 .

Як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини цього провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Воднораз судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про неналежність та недопустимість доказів, які суд поклав в основу вироку, колегія суддів визнає безпідставними, а отже відсутні визначені ст.284 КПК підстави про скасування вироку суду.

При цьому, всі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення в цілому із застосуванням належної правової процедури, оскільки виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і в належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Усі досліджені в цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і їх сукупність, підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_7 в даному провадженні кримінального правопорушення.

Колегія суддів уважає, що матеріали кримінального провадження спростовують доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між конкретними діями ОСОБА_7 , а саме відповідного голосування, та загибеллю людей, а також настанням інших тяжких наслідків, передбачених ч.3 ст.110 КК України.

До того ж варто зазначити, що відсутність інформації про потерпілих у цьому кримінальному провадженні не впливає, не виключає та не спростовує встановлених судом обставин щодо наслідків від дій ОСОБА_7 .

Окрім цього, місцевий суд не встановив порушень підслідності в цьому кримінальному провадженні, належним чином мотивувавши своє рішення у цій частині, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Установлено, що ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України.

Санкція ч.3 ст.110 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд урахував положення ч.2 ст. 50, ст.65 КК України.

Враховано, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, яке за своїм характером являє особливу суспільну небезпеку та призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, відсутні.

Урахувавши наведені обставини, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.110 КК України з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Копію ухвали, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити захиснику, а інформацію про ухвалу опублікувати у засобах масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Хмельницького апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3